Справа № 161/9291/14-ц Провадження №
22-ц/773/1865/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 27
Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року місто Луцьк
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Подолюка В.А. ,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Лігерка О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про визнання кредитного
договору недійсним за апеляційною
скаргою відповідача публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 вересня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства КБ
«Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра») про
визнання кредитного договору
недійсним. В обґрунтування позову
посилається на те, що 15 липня 2008 року
між ним та Відкритим акціонерним
товариством «Комерційний банк «Надра»,
реорганізованим в ПАТ «КБ «Надра» в
особі начальника відділення №8 філії
ВАТ КБ «Надра» Луцького РУ ОСОБА_3, був
укладений кредитний договір №2/8-В/ЖР ID
848114, відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати йому у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти в сумі 1 224 221 гривня 50
копійок на строк до 15 липня 2011 року для
придбання житла за програмою «Житло
дітям».

Позивач вважає, що під час укладення
кредитного договору банк допустив
чисельні порушення норм чинного
законодавства України та його права як
споживача кредитної послуги, а саме:

- не виконав умови переддоговірної
роботи з ним, як з позичальником;

- включив до кредитного договору умови,
які суперечить нормам законодавства
України, містять положення, які
погіршують його стан, як споживача
послуг та які є несправедливими,
оскільки встановлюють дискримінаційні
стосовно позичальника умови щодо
необхідності укладення правочину щодо
викупу цінних паперів у третьої
сторони та правила зміни відсоткової
ставки;

- ввів в оману щодо існування обтяжень
відносно об'єкта нерухомості, для
придбання якого надавались кредитні
кошти, тобто щодо обставин, які мали
істотне значення для укладення
правочину.

Позивач покликається на порушенням
відповідачем під час укладення
кредитного договору вимог ч.2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», та п.2.1. Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 25.05.2007 р. за №541/13808, які
виразились у ненаданні банком
письмового повідомлення з інформацією
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту.

Крім цього позивач зазначає, що
всупереч вимогам ч.5 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» банк
включив до тексту кредитного договору
положення, які погіршують його стан, як
споживача кредитної послуги та умови,
які є несправедливими, оскільки
встановлюють дискримінаційні стосовно
нього умови щодо необхідності викупу
цінних паперів у та правила зміни
відсоткової ставки

Зокрема, у п. 1.2. Кредитного договору
включена умова про необхідність
придбання цінних паперів кількості 7 970
штук, емітованих ЗАТ «Центрінвест», з
метою фінансування, будівництва,
реконструкції житлової нерухомості, на
підставі договору купівлі-продажу
цінних паперів №749Б-1-1Е19, укладеному
між Позичальником і продавцем цінних
паперів - ТОВ «КУА «Круар» (ПФІВ
«Центр-інвест» НЗ) та про необхідність
укладення договору №367/1-1Е19 про
резервування /бронювання приміщення із
ЗАТ «Центрінвест» як Забудовником, на
підставі якого за позивачем
резервується/бронюється об'єкт
нерухомості, розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Також позивач зазначає, що всупереч
вимогам ст. 21 Закону «Про захист прав
споживачів», банк включив до п.4.2.6 та
п.8.2. кредитного договору
дискримінаційні щодо нього умови, які
давали право відповідачу в
односторонньому порядку змінювати
відсоткову ставки, у разі відмови від
такої зміни, а також право достроково
повернути кредит, відсотки та можливі
штрафні санкції.

Кредитний договір, всупереч вимогам п. 8
ч.1 ст.6 Закону «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» взагалі не містить
умов про порядок зміни та припинення
дії Договору, чим обмежує права
споживача на розірвання Договору, в
тому числі у разі надання неякісних
фінансових послуг.

Крім цього, позивач зазначає, що
відповідно до п 3.1., 3.2., 3.3.1, 3.3.2
кредитного договору банк відкрив йому
поточний рахунок №79244610 для погашення
кредиту.

15 липня 2008 року на вимогу працівників
банку, не маючи графіка погашення
кредиту, позивач вніс готівкою в касу
№8 філії ВАТ комерційного банку
«Надра» Луцького регіонального
управління грошові кошти в сумі 212000,00
грн. для зарахування на поточний
рахунок №79244610. Однак вказана сума
коштів не була зарахована банком як
платіж по кредиту, а на підставі
платіжного доручення №1 від 16 липня 2008
року без погодження з позивачем
перерахована на рахунок ТОВ «КУА
КРУАР» разом із кредитними коштами в
сумі 1224221,5 грн., наданими позивачу
банком у тимчасове користування.

Крім цього, позивач зазначає, що 15 липня
2008 року під час укладення кредитного
договору працівники ВАТ КБ «Надра»,
реорганізованого у Публічне
акціонерне товариство (ПАТ) КБ «Надра»,
свідомо ввели його в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
для вчинення правочину, а саме не
повідомили про те, що майновий комплекс
по АДРЕСА_1, тобто об'єкт нерухомості
для фінансування будівництва якого
йому були надані кредитні кошти, з 2007
року належав ЗАТ «Транспортник» та
перебував в заставі за Договорами,
укладеними ВАТ КБ «Надра» з ТОВ «Керен»
на відкриття мультивалютних кредитних
ліній №25/2/2007/840-К75 та №25/2/2007/840-К/130,.

Про вказану обставину позивачу стало
відомо у травні 2012 року після отримання
письмового повідомлення від 14.05.2012р.
№2781 за підписом в.о. прокурора
Шевченківського району міста Києва,
про те, що в провадженні прокуратури
Шевченківського району м. Києва
знаходиться кримінальна справа №60-3470,
яка порушена за ознаками злочинів,
передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2 ст.364 КК
України, за фактами шахрайських дій та
зловживання службовим становищем
службовими особами ТОВ «Керен» та ЗАТ
«Транспортник». В ході розслідування
кримінальної справи № 60-3470 15 вересня 2010
року помічником прокурора
Шевченківського району м. Києва Білим
О.В. була винесена постанова про
приєднання до матеріалів кримінальної
справи як речового доказу цілісного
майнового комплексу загальною площею 15
391,40 кв.м. по АДРЕСА_1, який був переданий
в заставу ЗАТ «Транспортник» для
забезпечення виконання зобов'язання за
договорами укладеними в період з
26.06.2007р. по 18.12.2007р. ВАТ КБ «Надра» з ТОВ
«Керен» на відкриття мультивалютних
кредитних ліній №25/2/2007/840-К75 та
№25/2/2007/840-К/130.

На підставі вище названої постанови до
матеріалів кримінальної справи №60-3470
приєднані як речові докази квартири
будинку №25-а корпусу АДРЕСА_1 та парко
місця названого будинку, тобто об'єкт
нерухомості для будівництва якого
відповідач, відповідно до умов
кредитного договору №2/8-В/ЖР від
15.07.2008р., надав позивачу кредитні кошти.

У зв'язку з наведеним просив визнати
кредитний договір недійсним.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 3 вересня 2014 року позов
задоволено.

Постановлено визнати недійсним з
моменту укладення кредитний договір
№2/8-В/ЖР ІД 848114, укладений 15 липня 2008
року між Луцьким регіональним
управлінням Відкритого акціонерного
товарства Комерційний банк «Надра»,
реорганізованим в Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Надра»,
та ОСОБА_1 про надання грошових коштів в
сумі 1 224 221,5 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 3 листопада 2014 року у задоволенні
заяви ПАТ «КБ «Надра» про перегляд
заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
відповідач ПАТ КБ «Надра» подало
апеляційну скаргу, у якій покликається
на неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В даному судовому засідання
представник відповідача Лігерко О.Ф.
апеляційну скаргу підтримав, позивач
ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив,
просить її відхилити.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Зокрема, ст.203 ЦК України, в редакції, що
діяла на момент укладення кредитного
договору, передбачено наступні
загальні вимоги:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим

актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3.Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4.Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5.Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

З матеріалів справи встановлено, що 15
липня 2008 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір №2/8-В/ЖР/ID 848114, відповідно до
умов якого відповідач (Банк)
зобов'язався надати позивачу
(Позичальнику) у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти в сумі 1 224 221 гривня 50
копійок на строк до 15 липня 2011 року для
придбання житла за програмою «Житло
дітям» (а.с.12-16).

Відповідно до умов договору цільовим
використанням кредиту є придбання
цінних паперів - облігацій з метою
фінансування будівництва/
реконструкції житлової нерухомості
згідно договору купівлі - продажу
цінних паперів №749Б-1-1Е19, що укладений
між позичальником ОСОБА_1 та продавцем
цінних паперів ТОВ «КУА Круар» (а.с.17-22)
та договору про резервування
приміщення №367/1-1Е19, що укладений між
позичальником та ЗАТ «Центрінвест», на
підставі якого за позичальником
бронюється об'єкт нерухомості квартира
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24,25).

Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору
була передбачена плата за користування
кредитом у розмірі 18,09% на рік, а пунктом
4.2.6. кредитного договору передбачено
право відповідача (банку) ініціювати
зміну відсоткової ставки за
користування кредитом, письмово
попередивши про це позивача
(позичальника) за 14 робочих днів, в тому
числі у випадку, якщо позичальник
припиняє перерахування заробітної
плати або інших регулярних надходжень
на рахунок, відкритий в банку.

Також встановлено, що 05 листопада 2009
року, відповідно до умов п.2.1.4
кредитного договору позивач уклав з
відповідачем договір іпотеки №2/8-В/ЖР
(договір іпотеки), який був нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Рожищенського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за номером 1529. Відповідно до
умов договору іпотеки Позивач передав,
а Відповідач прийняв в іпотеку
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1
(а.с.32-34).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив вимоги ч.2 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» та вимоги п. 2.1. Правилами
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, оскільки не
надавав позивачу письмове
повідомлення з інформацією про умови
кредитування та не отримав від
позивача письмове підтвердження про
ознайомлення з інформацією щодо умов
кредитування.

Крім того, суд зазначив як підставу для
задоволення позову, що в пункт 8.2.
кредитного договору банком внесено
дискримінаційну умову про те, що у
випадку, якщо на вимогу відповідача
(банку) позивач (позичальник) не
з'являється для укладення чергової
додаткової угоди щодо визначення
розміру процентної ставки, або сторони
не можуть дійти згоди щодо розміру
процентної ставки, позивач
(позичальник) зобов'язаний протягом 7
(семи) робочих днів з дати отримання
повідомлення відповідача (банку) про
встановлення нового розміру
відсоткової ставки, достроково
виконати зобов'язання щодо повернення
кредиту, сплаті нарахованих відсотків
та можливих штрафних санкцій. Таким
чином вказані вище умови кредитного
договору, трактуються лише на користь
відповідача (банку), є
дискримінаційними щодо позивача
(позичальника), як споживача послуг,
оскільки надають право банку без згоди
позичальника змінити відсоткову
ставку за кредитом, та право вимагати
дострокового повернення кредиту,
відсотки та можливі штрафні санкції.

Такі висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального права.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. При цьому
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для даного виду, а також усі ті умови,
щодо яких за заявою хоча б однієї із
сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні оспорюваного кредитного
договору сторони узгодили всі істотні
умови даного правочину та погодилися з
ними. Так з кредитного договору
вбачається, що в пунктах 1.1, 1.3, 3.4
зазначена сума кредиту, нарахування та
сплати відсотків, порядок сплати
заборгованості.

Даний факт підтверджується
анкетою-заявою ОСОБА_1 на оформлення
кредитного пакету «Житлові рішення»
від 05.06.2008 року (а.с. 76).

Підписавши кредитний договір, позивач
погодився на отримання кредиту та був
ознайомлений з сертифікатом на видачу
продукту від 01.07.2008 року та умовами,
запропонованими банком.

Покликання суду першої інстанції на те,
що оспорюваних договір не містить умов
про порядок зміни та припинення
договору, чим обмежує права позивача на
розірвання договору, є безпідставними,
оскільки пунктом 8.5 кредитного
договору узгоджено, що кредитний
договір діє до остаточного виконання
позичальником прийнятих на себе
зобов'язань. Умови дострокового
погашення кредиту та порядок зміни
умов передбачено пунктом 4 даного
договору.

Висновок суду про те, що, не виконавши
умови надання письмово інформації щодо
умов кредитного договору, банк порушив
вимоги Закону України «Про захист прав
споживачів», а тому договір не
відповідає вимогам закону, є
необґрунтованим на тій підставі, що
дана обставина не впливає на чинність
укладеного договору, оскільки договір
був укладеним, сторони виконували його
умови і відповідно до зазначеного
договору та договорів про придбання
цінних паперів та бронювання житла
позивач придбав у власність житлове
приміщення АДРЕСА_1, про що свідчить
копія свідоцтва про право власності
від 05.07.2009 року (а.с.31). Крім того, із
копії сертифікату на видачу кредиту за
умовами продукту «Кредитний пакет
«Житлові рішення», доданим до
апеляційної скарги, та долученої до
матеріалів справи (а.с.77), убачається, що
при вирішенні питання про надання
кредиту банком повідомлялися умови та
порядок надання кредиту.

Як убачається з умов договорів та
анкети-заяви на придбання кредиту, при
отриманні кредиту ОСОБА_1 у день
укладення договору 15 липня 2008 року було
внесено в касу №8 філії ВАТ КБ «Надра»
Луцького регіонального управління
грошові кошти в сумі 212000,00 грн., для
зарахування на поточний рахунок №7924461,
які є першим внеском для придбання
житлового приміщення, що відповідає
умовам договору, а тому твердження
позивача про не зарахування даної суми
на погашення кредиту не відповідають
дійсності, так само як і висновок суду з
приводу недобросовісності
відповідача.

5 листопада 2009 року між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_1 було укладено договір
іпотеки, за умовами якого позивач
передав іпотекодержателю - банку
квартиру АДРЕСА_1 належну йому на праві
власності на підставі свідоцтва від 18
липня 2009 року. На момент видачі
свідоцтва про право власності та на
день укладення договору іпотеки
заборони на відчуження чи арешту на
квартиру, належну позивачу, не було, що
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та витягом з
Державного реєстру іпотек.

З огляду на це доводи позивача, що його
було введено в оману при укладенні
договору іпотеки, є безпідставними.
Даному факту вже дано правову оцінку у
рішенні Рожищенського районного суду
Волинської області від 20 грудня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«Надра» про визнання договору іпотеки
недійсним, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Волинської області
від 15 лютого 2013 року, копія якої є у
матеріалах справи.

Отже покликання у рішенні суду на ст.
ст. 229, 230 ЦК України щодо недійсності
правочину з приводу введення в оману є
безпідставними, оскільки висновки суду
не відповідають дійсним обставинам
справи.

Крім того, відповідно до рішення
Рожищенського районного суду
Волинської області від 21 червня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Волинської області
від 18 жовтня 2011 року, у справі за
позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, з ОСОБА_1 було
стягнуто заборгованість за
оспорюваним кредитним договором
станом на 01.04.2010 року (а.с. 80-82).

Таким чином матеріалами справи
встановлено, що оспорюваний кредитний
договір відповідає діючому
законодавству та обґрунтованих
підстав для визнання його недійсним як
такого, що суперечить нормам
Цивільного Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
немає, а висновки суду першої інстанції
не відповідають дійсним обставинам
справи та не ґрунтуються на нормах
матеріального права, оскільки
застосовано закон, який не підлягає
застосуванню.

На підставі наведеного рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 202, 203, 215, 216, 230, 257, 1054 Цивільного
кодексу України, 307, 316, 317, 319 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про визнання кредитного
договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: