Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/4124/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія» Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення
матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом. Остаточно просив
стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
(далі - ПрАТ «Українська страхова
компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп»)
завдану йому матеріальну шкоду в сумі 25
829,62 грн., яка складається з витрат на
лікування в сумі 7 169,62 грн., вартості
санаторно-курортного лікування у
розмірі 6 840 грн. та шкоди, пов'язаної із
стійкою втратою працездатності
внаслідок ДТП, у розмірі 11 820 грн. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що 08 жовтня
2011 року на автодорозі
Бердичів-Хмільник з вини ОСОБА_3, який
керував автомобілем марки “Hyundai Sonata”,
д.н.з. НОМЕР_4, сталася
дорожньо-транспортна пригода.
Внаслідок цієї пригоди він (позивач)
зазнав тяжких тілесних ушкоджень, що
стало підставою для встановлення
другої, а згодом третьої групи
інвалідності. Зазначав, що ОСОБА_3
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, але ПрАТ «Українська
страхова компанія» Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» відшкодувало завдану
шкоду частково.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити. Вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Позивач апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що з'ясувати, за якими
саме фіскальними чеками було проведено
відшкодування на лікування, а за якими -
ні, можливо лише у відповідача;
стягнення додаткових витрат на
санаторно-курортне лікування може бути
здійснено наперед при необхідності
попередньої оплати послуг відповідно
до ст. 1202 ЦК України; оскільки
максимальний розмір страхової виплати
встановлено в розмірі 100 000 грн., то йому
має бути виплачена моральна шкода у
сумі 5 000 грн.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач не довів обґрунтованості
вимог у частині позову про стягнення 7
169,62 грн. витрат на лікування; не поніс
витрат, пов'язаних із проходженням
санаторно-курортного лікування, а
відшкодуванню підлягають понесені
витрати на санаторно-курортне
лікування; не надав страховій компанії
всіх необхідних документів для
розрахунку розміру відшкодування
майнової шкоди, пов'язаної із стійкою
втратою працездатності, яку слід
розраховувати згідно із
законодавством, яке діяло на час
укладання полісу обов'язкового
страхування.

Колегія суддів повністю не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до змісту ч.4 ст.61 ЦПК
України вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, обов'язковий
для суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, з питань,
чи мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Із матеріалів справи вбачається
та судом установлено, що вироком
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 03 грудня 2012
року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК
України (а.с. 13-20). Окрім того, зокрема,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20 000
моральної шкоди та з ПрАТ «УСК «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» 61 959,53 грн.
матеріальної шкоди.

Вирок суду першої інстанції оскаржений
в апеляційному порядку в частині
розв'язання цивільних позовів (а.с.21-28).
Ухвалою Апеляційного суду
Житомирської області від 25 червня 2013
року, зокрема, вирок суду першої
інстанції щодо ОСОБА_3 в частині
розв'язання цивільного позову ОСОБА_1
про стягнення матеріальної шкоди на
його користь з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» скасовано, а справу в
цій частині направлено на новий
судовий розгляд в порядку цивільного
судочинства.

Із змісту вироку вбачається, що 08
жовтня 2011 року на 09км +270м автодороги
Бердичів-Хмільник ОСОБА_3, керуючи
автомобілем “Hyundai Sonata”, д.н.з. НОМЕР_4,
порушив вимоги Правил дорожнього руху
України, затверджених постановою КМУ
від 10.10.2001 року №1306, не обравши
безпечної швидкості руху, не впорався
з керуванням автомобілем та виїхав на
зустрічну смугу, скоївши зіткнення з
автомобілем ВАЗ-21043, д.н.з. НОМЕР_5, під
керуванням ОСОБА_1, що рухався у
зустрічному напрямку.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди
доведена.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тяжкі
тілесні ушкодження.

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» (а.с.36 т.1 кримінальної
справи №030455/11 по обвинуваченню ОСОБА_3).

Так, згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВЕ/6597779: строк
дії договору з 11 грудня 2010 року по 10
грудня 2011 року; страхувальник - ОСОБА_3;
забезпечений транспортний засіб - "Hyundai
Sonata", д.н.з. НОМЕР_4; ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю і здоров'ю (на одного потерпілого)
- 100 000 грн.

Відповідно до п.2 розділу II Закону
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» від 05 липня 2012
року №5090-VI норми цього закону не
застосовуються до договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладених до набрання
чинності цим Законом.

Згідно ст.ст.23,24 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у редакції, яка
була чинною на час укладення полісу,
під шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди
розуміється, зокрема, шкода (в тому
числі моральна шкода), пов'язана з
лікуванням потерпілого та із стійкою
втратою працездатності потерпілим.

У зв'язку з лікуванням потерпілого
підлягають відшкодуванню обґрунтовані
витрати, які пов'язані з доставкою,
розміщенням, утриманням, діагностикою,
лікуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним піклуванням,
лікуванням у домашніх умовах та
купівлею лікарських препаратів.
Зазначені витрати мають бути
підтверджені документально
відповідним медичним закладом.

Як вбачається із розрахунків
відповідача №№143,143/1 за спірний період
позивачем надано до страхової компанії
для відшкодування фіскальні чеки на
загальну суму 35 026 грн. 41 коп.
(розрахунки приєднані до матеріалів
справи).

Однак, не всі понесені позивачем
витрати на лікування підлягають до
відшкодування страховою компанією,
оскільки не всі лікарські препарати
були призначені, частина медикаментів
не пов'язана з лікуванням ушкоджень,
отриманих внаслідок ДТП, трапляються
товари не медичного призначення, а
засоби особистої гігієни (мило,
паперові рушники, бахіли,пелюшки,
пакети, медичні халати, простирадла,
жувальні цукерки). Не підлягають до
відшкодування страховою компанією
також благодійні внески. За таких
обставин, відповідач обґрунтовано не
відшкодував витрати на загальну суму 5
616,71 грн., оскільки вони не відносяться
до витрат на лікування у розумінні
вищевказаних статей Закону (5 175,43
грн.+441,28 грн. = 5 616,71 грн.). Решта,
понесених позивачем витрат на
лікування на загальну суму 29 409,70 грн.,
були відшкодовані ОСОБА_1 страховою
компанією. Так, у серпні 2013 року
відшкодовано 28 101,36 грн., а у листопаді
цього року - 1 308,34 грн.

З огляду на наведене вище, доводи
апеляційної скарги в частині
необґрунтованого, на думку позивача,
невідшкодування у повному обсязі
витрат на лікування (придбання ліків)
не відповідають дійсності, а відтак
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині, що вимоги не підлягають до
задоволення.

Фізична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо ( ч.1 ст.1195 ЦК
України).

Відповідно до ч.2 ст.1202 ЦК України
стягнення додаткових витрат,
передбачених частиною першою статті 1195
цього Кодексу, може бути здійснене
наперед у межах строків, встановлених
на основі висновку відповідної
лікарської експертизи, а також у разі
необхідності попередньої оплати
послуг і майна (придбання путівки,
оплата проїзду, оплата спеціальних
транспортних засобів тощо).

Із довідки до акта огляду МСЕК серії 10
ААБ №672750 вбачається, що ОСОБА_1 з 07
травня 2013 року встановлена третя група
інвалідності (а.с.31).

Позивач надав медичну довідку від 21
червня 2013 року №448, видану міською
поліклінікою Бердичівської
центральної міської лікарні, складену
за формою, що затверджена наказом МОЗ
України від 27 грудня 1999 року №302 (в
редакції наказу від 30 квітня 2009 року
№288), з якої вбачається, що ОСОБА_1
рекомендоване санаторно-курортне
лікування в санаторії
кістково-м'язової
системи:«Саки»,«Денеші»,«Хмільник»
(а.с.49). Необхідність
санаторно-курортного лікування
пов'язана із травмами, яких зазнав
позивач внаслідок ДТП. Окрім того, у
листі директора ТОВ «Санаторний
комплекс «Саки» від 18 липня 2013 року
№516/01-15 зазначається, що вартість
лікування за 1 добу, одне місце на
серпень 2013 року складає 570 грн.
(проживання в номері стандарт). До
вартості входить: лікування по
стандарту захворювання
опорно-рухового апарату, харчування та
проживання. Мінімальний термін
перебування в санаторії складає 12 днів
(а.с.50). Таким чином, вартість
санаторно-курортного лікування
складає 6 840 грн. (570 грн. х 12 дн. = 6 840 грн.).

Відповідач відмовив позивачу в оплаті
санаторно-курортного лікування,
пославшись на норми ст.24 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», оскільки позивач такого
лікування не проходив та витрат не
поніс.

Відмовляючи позивачу в оплаті
санаторно-курортного лікування
наперед, суд не врахував приписи ч. 2
ст.1202 ЦК України, а тому доводи
апеляційної скарги в цій частині
обґрунтовані. Придбання путівки на
санаторно-курортне лікування є нічим
іншим, як необхідністю попередньої
оплати послуг санаторію.

Сума, яка складається із вартості
санаторно-курортного лікування та
відшкодованих страховиком витрат на
ліки, не перевищує розміру ліміту
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю і здоров'ю (на одного
потерпілого), тобто 100 000 грн. (6 840 грн. + 29
409,70 грн. =36 249,70 грн.).

Франшиза при відшкодуванні шкоди,
заподіяної життю та/або здоров'ю
потерпілих, не застосовується (ст.12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів»).

Оскільки суд першої інстанції не
застосував закон, який підлягав
застосуванню до спірних правовідносин
(ч.1 ст.1195, ч.2 ст.1202 ЦК України), то
колегія суддів скасовує рішення суду
першої інстанції та ухвалює нове
рішення, яким задовольняє позов
частково, стягуючи з відповідача на
користь позивача 6 840 грн. на
санаторно-курортне лікування.

Відносно відшкодування шкоди,
пов'язаної із стійкою втратою
працездатності у розмірі 11 820 грн.
(985грн. х12), то суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову в цій частині, виходячи з того,
що позивач не надав страховій компанії
для розрахунку суми страхового
відшкодування всіх необхідних
документів, хоча відповідач
неодноразово письмово роз'яснював
позивачу необхідність надання
документів та яких саме (а.с.134-138). Що ж
стосується мінімального розміру
страхового відшкодування
(регламентної виплати) за шкоду,
пов'язану із стійкою втратою
працездатності потерпілим внаслідок
ДТП у разі встановлення 3 групи
інвалідності - 12 мінімальних
заробітних плат у місячному розмірі,
встановлених законом на дату настання
страхового випадку, то стаття 26 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в редакції Закону №5090-VI від 05
липня 2012 року, не може бути застосована
до спірних правовідносин, оскільки
норми цього Закону не застосовуються
до договорів, які були укладені до
набрання чинності цим Законом. Договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів був укладений 11 грудня 2010 року,
тобто до набрання чинності вище
вказаним Законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів відмовляє позивачу у стягненні
з страхової компанії витрат на
лікування у сумі 7 169,62 грн. та 11 820 грн.
шкоди, пов'язаної із стійкою втратою
працездатності потерпілим.

Останній довід апеляційної скарги
відносно моральної шкоди не може бути
прийнятий колегією суддів до уваги,
виходячи з принципу диспотизивності.
Так, ухвалою суду першої інстанції
позову заяву ОСОБА_1 в частині вимог до
ОСОБА_3 та приватного акціонерного
товариства «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс
Груп» про стягнення моральної шкоди
залишено без розгляду (а.с.184-185). Ухвала
була постановлена внаслідок розгляду
заяви представника позивача - ОСОБА_4,
який не обмежений у повноваженнях
(а.с.104), в якій він вказує на те, що
залишає в силі лише вимоги позивача
ОСОБА_1 до приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
про стягнення матеріальної шкоди
(а.с.126).

Позивачем понесений судовий збір (а.с.1).
Відповідно до ст.88 ЦПК України,
оскільки позов задовольняється
частково, то суд присуджує позивачеві
судовий збір пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог - 68 грн. 40
коп.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія» Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 6 840
грн. на санаторно-курортне лікування.

У задоволенні решти позову
відмовити.

Стягнути з приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія» Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 68 грн.
40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: