Справа №591/4924/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шелєхова Г. В.Номер
провадження 22-ц/788/1362/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 50
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 17 червня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5,

про стягнення аліментів, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 17 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/8 частини від усіх видів його
заробітку до завершення навчання або
досягненням ОСОБА_5 23 років; аліменти
виплачувати матері - ОСОБА_3, починаючи
стягнення з 01 лютого 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на
користь держави України в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права просить по
суті змінити оскаржуване рішення,
визначивши розмір аліментів на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі не менше 1/6 частини від усіх
видів заробітку ОСОБА_4

По суті доводить, що суд першої
інстанції в порушення ч. 2 ст. 182 СК
України не встановив мінімальний
розмір аліментів, що може спричинити
порушення майнових прав дитини. Вказує,
що суд першої інстанції визначивши
розмір аліментів, які підлягають
стягненню з ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, у розмірі 1/8 частини від усіх
видів його заробітку порушив права
сина, оскільки двоє інших дітей
відповідача отримують аліменти в
розмірі по 1/4 частині на кожного.
Вважає, що всі діти відповідача повинні
отримувати аліменти по 1/6 частині на
кожного від усіх видів заробітку
ОСОБА_4

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала
доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 15 серпня 1992
року по 17 грудня 1998 року перебували в
шлюбі, від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 є студентом 3 курсу денного
відділення медичного факультету №1
Вінницького національного медичного
університету ім. М.І. Пирогова.
Навчається по державному замовленню,
стипендію не отримує. Строк навчання з
01 вересня 2010 року по 30 червня 2017 року. З
10 червня 2013 року до 01 лютого 2014 року
ОСОБА_5 знаходився в академічній
відпустці по хворобі.

ОСОБА_5 є інвалідом 2 групи з дитинства і
потребує матеріальної допомоги,
оскільки отримувана ним пенсія в
розмірі 830 грн. на місяць не забезпечує
його потреб.

Відповідач ОСОБА_4 не виплачує аліменти
на користь відповідачки на утримання
сина ОСОБА_5.

ОСОБА_4 є платником аліментів у розмірі
50% від свого заробітку на утримання
двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 і сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3,
, відповідно до рішення мирового судді
судового участку №67
Козачинсько-Ленського району
Іркутської області від 15 червня 2011 року
(а.с. 38-43).

Відповідач ОСОБА_4 спроможний надавати
матеріальну допомогу повнолітньому
сину в розмірі 1/8 частини від усіх видів
його заробітку, підстави для стягнення
аліментів у більшому розмірі відсутні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_4,
тоді як ОСОБА_3 на порушення положень
ст. 60 ЦПК України, не надала належних
доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, ст. 180 СК України імперативно
(безумовно) передбачено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає
розмір аліментів на повнолітніх дочку,
сина у твердій грошовій сумі і (або) у
частці від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

З наведених положень законів
вбачається, що мінімальний розмір
аліментів визначений законодавцем
лише при призначенні аліментів на
дитину, а у випадку визначення
аліментів на повнолітніх дочку, сина,
які продовжують навчатися, закон не
передбачає визначення мінімального
розміру аліментів.

Крім того, при визначенні розміру
аліментів суд зобов'язаний враховувати
вищезгадані обставини, до яких не
відноситься, як доводить позивачка,
рівність між розміром аліментів на
неповнолітню (малолітню) дитину (дітей)
та повнолітнього сина, який продовжує
навчання і у зв'язку з цим потребує
матеріальної допомоги.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №3
від 15 травня 2006 року, зокрема,
передбачено, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

За таких обставин та враховуючи
вищеназвані положення законів, колегія
суддів погоджується з розміром
аліментів визначених судом першої
інстанції та вважає, що даний розмір
аліментів відповідає вимогам закону та
обставинам справи.

Крім того колегія суддів враховує, що
відповідно до ст.128 КЗпП України при
кожній виплаті заробітної плати
загальний розмір усіх відрахувань не
може перевищувати двадцяти процентів,
а у випадках, окремо передбачених
законодавством України, - п'ятидесяти
процентів заробітної плати, яка
належить до виплати працівникові.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 Закону України
«Про виконавче провадження» загальний
розмір усіх відрахувань під час кожної
виплати заробітної плати не може
перевищувати п'ятдесят відсотків
заробітної плати, що має бути виплачена
працівнику, у тому числі в разі
відрахування за кількома виконавчими
документами. Це обмеження не
поширюється на відрахування із
заробітної плати в разі відбування
боржником покарання у виді виправних
робіт і стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей. У таких випадках
розмір відрахувань із заробітної плати
не може перевищувати сімдесяти
відсотків.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 17 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -