У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 04 листопада 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору комісії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду із позовом про
визнання недійсним договору комісії
від 01 грудня 2008 року, укладеного між
ними та ОСОБА_4 та визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 10 червня 2009
року, укладеного між ними та ОСОБА_4
Крім того, просили визнати недійсним
договір купівлі-продажу вказаної
квартири від 10 грудня 2008 року
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

У січні 2014 року позивачі уточнили
позовні вимоги та відмовилися від
вимог про визнання договору
купівлі-продажу квартири від 10 червня
2009 року недійсним. Позов
обґрунтовували тим, що 01 грудня 2008 року
уклали договір позики з ОСОБА_7 на
загальну суму 24 200 доларів США.
Одночасно із укладенням договору
позики від 01 грудня 2008 року ними був
підписаний договір іпотеки, за умовами
якого вони передали ОСОБА_7 в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. Обидва договори були
посвідчені приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 Після повернення додому
вони в інших примірниках документів
знайшли договір комісії від 01 грудня 2008
року. Вказували, що нотаріус не
роз'яснила їм зміст договору комісії,
вони вважали, що підписували договори
позики та іпотеки, а підписи ставили
там, де вказувала нотаріус ОСОБА_5

Наступного дня після виявлення
договору комісії, ОСОБА_2 звернулася до
ОСОБА_7, з яким раніше укладала схожі
угоди, для з'ясування питань укладення
договору комісії без їх відома, але він
відповів, що це звичайна практика.

10 червня 2009 року ОСОБА_4 без
повідомлення позивачів уклав договір
купівлі-продажу спірної квартири з
ОСОБА_6, коштами отриманими від продажу
квартири розпорядився на власний
розсуд.

У квітні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом про виселення
позивачів із квартири, позивачі
звернулися із зустрічним позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, про визнання
недійсним договору комісії позов не
заявляли. Рішенням
Орджонікідзевського районного суду
від 06 березня 2012 року у задоволенні
позову про визнання договору
купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Позивачи стверджували, що договір
комісії було укладено під впливом
обману, оскільки вони мали намір
отримати тільки кошти у якості позики,
а наміру продавати квартиру не мали.
Заволодіння їх квартирою сталося з
порушенням вимог Закону України «Про
іпотеку».

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 16 травня
2014 року позов задоволено.

Визнано поважними причини та поновлено
пропущений строк звернення до суду із
позовом про визнання недійсним
договору комісії від 01 грудня 2008
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано недійсним договір комісії
укладений 01 грудня 2008 року між ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 4215.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 04 листопада
2014 року рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 16 травня 2014 року
скасовано та ухвалено нове про відмову
у задоволенні позову. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги, змісту
оскаржуваного судового рішення
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначеного рішення апеляційного суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а
також, врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив із відсутності
підстав, передбачених ст. ст. 229, 230 ЦК
України, для визнання недійсним
договору комісії.

Ухвалюючи рішення у справі,
апеляційний суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, в результаті
чого ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
комісії, за касаційною скаргою на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 04 листопада 2014 року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

О.В. Ступак