Справа №709/14/2011
Провадження по справі 2/305/4/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27.08.2014 року. Рахівський районний суд
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Бліщ
О.Б.

при секретарі - Вербещук
В.А.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника
позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рахів цивільну справу
за зустрічним позовом ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про знесення самовільно збудованого
житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, який діє в інтересах матері
ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
Водицької сільської ради, Рахівського
району, Закарпатської області, ОСОБА_1
про захист права власності та про
визнання фактів проживання ОСОБА_4 з
ОСОБА_5 однією сім'єю, факту будівництва
індивідуального житлового будинку,
факту володіння на праві спільної
власності житловим будинком.

В процесі судового розгляду до участі у
розгляді справи було залучено третю
особу без самостійних вимог на предмет
спору - Управління Держземагенства в
Рахівському районі Закарпатської
області.

У зв'язку з повторною неявкою в судове
засідання позивачки та її
представників, ухвалою суду від 27.08.2014
року, позовну заяву ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 до Водицької сільської ради,
Рахівського району, Закарпатської
області, ОСОБА_1, третя особа без
самостійних вимог: Управління
Держземагенства в Рахівському районі
Закарпатської області про захист права
власності та про визнання фактів
проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_5 однією
сім'єю, факту будівництва
індивідуального житлового будинку,
факту володіння на праві спільної
власності житловим будинком - залишено
без розгляду.

27.11.2008 року, ОСОБА_2, що діє в інтересах
ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_3 про знесення
самовільно збудованого житлового
будинку.

Ухвалою суду від 05.12.2008 року первісний
позов об'єднано із зустрічним в одне
провадження.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
спірною земельною ділянкою з 1945 року до
своєї смерті користувались його батьки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жодного документа на
користування даною земельною ділянкою
у ОСОБА_3 немає. 19 листопада 2000 року
ОСОБА_8 було видано Державний акт на
право приватної власності на дану
земельну ділянку, з виділенням такої в
натурі (на місцевості), в якому вказано,
що по лінії Б-В землекористувачем була
його мати ОСОБА_7, яка померла в 2003 році,
а по лінії А-В сусідньою земельною
ділянкою користувався
землекористувач ОСОБА_9, по лінії В-А
землі сільської ради (потік). Також, цим
же Державним актом підтверджується
його право приватної власності на 0.007
га на земельну ділянку "на млаках", де
також вказано сусідів
землекористувачів. В 2005 році ОСОБА_3
діючи в інтересах ОСОБА_4 звертався в
суд про визнання незаконним Державного
акту, але рішенням Рахівського райсуд
від 24 листопада 2005 року йому було
відмовлено. Цим же рішенням доведено,
що ОСОБА_4 ніколи не обробляла і не
користувалась даною земельною
ділянкою. Відносно будівлі, то цим
рішенням доведено, що вона збудована на
10 відсотків і зобов'язано ОСОБА_3
усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 своєю приватною земельною
ділянкою, шляхом знесення
недобудованої літньої кухні. На
підставі даного рішення було видано
виконавчий лист, однак через супротив
ОСОБА_3, останній залишився не
виконаним по сьогоднішній день. Більше
того, ОСОБА_3 не зніс даний будинок, а
навпаки продовжив будівництво і
самовільно захопив частину земельної
ділянки ОСОБА_1. На підставі наведеного
просив зобов'язати ОСОБА_3 знести
самовільно побудований жилий будинок
на його земельній ділянці, шляхом його
демонтування.

В ході розгляду справи ОСОБА_2, що діє в
інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою про уточнення вимог зустрічного
позову, в якій змінив позовні вимоги.
Просив суд винести рішення, яким
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1, земельною ділянкою, шляхом
зведення (побудови) огорожі від
земельної ділянки ОСОБА_6 до земельної
ділянки ОСОБА_1 на відстані 5 (п'яти)
метрів від будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4
згідно схеми висновку експерта. Від
позовної вимоги про знесення
самовільно побудованого будинку
АДРЕСА_1, відмовився.

В судовому засіданні позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 змінені позовні
вимоги підтримали, надали аналогічні
пояснення, що зазначені в позовній
заяві та наполягали на задоволенні
уточнених вимог у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_10 в судове засідання повторно не
з'явилися. Були належним чином
повідомлені про день, час та місце
розгляду справи.

Заслухавши учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши їх доказами суд приходить
до наступного висновку.

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
установленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Суд здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні і
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права, у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян вирішуються судами.

З матеріалів справи судом встановлено,
що відповідно до рішення виконкому
Водицької сільської ради від 01.11.1995
року позивачу за зустрічним позовом
ОСОБА_1 виділено для будівництва жилого
будинку, господарських споруд і
будівель та ведення особистого
підсобного господарства розміром 0,22
га.

На підставі цього рішення органу
місцевого самоврядування позивачу
видано Державний акт на право
власності на землю серії ЗК № 0099-00018-00045
від 19.11.2000 року, який зареєстровано в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 337.

Згідно плану зовнішніх меж земельної
ділянки, зазначеному у Державному акті,
земельна ділянка складається з двох
ділянок площею 0.15 га та площею 0.07 га.
Земельна ділянка площею 0.15 га межує:
від А до Б - землі ОСОБА_9; від Б до В -
землі ОСОБА_7; від В до А - землі
сільської ради (потік). Земельна
ділянка площею 0.007 га межує: від А до Б -
землі загального користування (дорога);
від Б до В - землі ОСОБА_11; від В до Г -
землі ОСОБА_12; від Г до А - землі ОСОБА_13

Також, судом встановлено, що згідно
протоколу №3 зборів уповноважених
колгоспників колгоспу "Перше травня"
села Верхнє Водяне від 15 квітня 1973 року
було вирішено: громадянину ОСОБА_3
виділити земельний участок 0.07 га під
будівництво житлового будинку.

Протоколом №5 від 19 липня 1976 року, було
задоволено заяву ОСОБА_5
перереєструвати земельний участок 0.07
га з жінки на нього та дозволено
будівництво житлового будинку.

Рішенням виконкому Водицької
сільської Ради депутатів трудящих
Рахівського району від 28 жовтня 1976 року
було вирішено погодити рішення
загальних зборів колгоспників від 28
жовтня 1976 року №20 про виділення
земельної ділянки ОСОБА_5

Рішенням виконавчого комітету
Рахівської районної Ради депутатів
трудящих №251 від 26 листопада 1976 року
"Про індивідуальне житлове будівництво
в селищах та селах району" вирішено
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 побудувати
одноповерховий індивідуальний
житловий будинок на земельній ділянці
700 м.кв. розташованій між сусідами
ОСОБА_15 та ОСОБА_6

Заявляючи позовні вимоги про усунення
перешкод у здійсненні права
користування земельною ділянкою
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1
посилається на те, що відповідач ОСОБА_3
самовільно захопив частину його
земельної ділянки, що належить
позивачу на праві приватної власності.

У відповідності до п.17 Постанови
пленуму ВСУ № 5 від 12 червня 2009 року "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду" для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі, призначає
експертизу, коли необхідність
експертного висновку випливає з
обставин справи і поданих доказів.

Враховуючи те, що для вирішення даного
спору між сторонами були необхідні
спеціальні знання, ухвалою суду від 30
грудня 2008 року було призначено судову
інженерно технічну експертизу на
вирішення якої було поставлені
наступне запитання:

- чи відповідає місце розташування
збудованого будинку ОСОБА_16 рішенню
загальних зборів колгоспу "Перше
травня" від 15.04.1973 року, рішенню
Водицької сільської ради від 28.10.1976
року та рішенню Рахівської районної
ради №251 від 25.03.1977 року.

Згідно висновку експерта ОСОБА_17 №536
від 22.01.2010 року, місце розташування
збудованого будинку ОСОБА_4 не
відповідає рішенню загальних зборів
колгоспу "Перше травня" від 15.04.1973 року,
рішенню Водицької сільської ради від
28.10.1976 року та рішенню Рахівської
районної ради №251 від 25.03.1977 року. Місце
розташування збудованого будинку
АДРЕСА_1 не відповідає плану земельної
ділянки НОМЕР_1. Житловий будинок
АДРЕСА_1, розташований на відстані - 3,1;
-3.2 м. від житлового будинку АДРЕСА_3.
відповідно до п. 3.25 ДБН 360-92 "Планування
і забудова міських і сільських
поселень" - для догляду за будівлями і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
треба приймати - 1,0 м. Пунктом 3.14
передбачено, що проїзди у внутрішні
дворики треба приймати не менше - 3,4 м.
Виходячи з наведеного експертом
запропоновано розмежувати земельні
ділянки АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , а саме
земельну ділянку площею - 226.4 кв. м.
надати в користування гр. ОСОБА_4,
відповідно до діючих правил ДБН та
Методичних рекомендацій.

Вирішуючи даний спір, суд посилається
на положення статті 152 Земельного
кодексу України, згідно яких, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю, а власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється,
в тому числі, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав.

Законодавець положеннями ч.1 ст. 212
ЗК України передбачає право повернення
власникам або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними,
самовільно зайнятих земельних ділянок.

Будь-яких прямих доказів того, що
відповідач законним чином претендує на
частину земельної ділянки, яка є
предметом спору, останній не надав,
матеріалами справи - не довів.

Позивач за зустрічним позовом довів, а
відповідач не спростував факту своїх
незаконних дій, якими унеможливлюється
позивачу вільне, безперешкодне та за
цільовим призначенням використання
земельної ділянки, яка належить йому на
праві приватної власності згідно
Державного акту, внаслідок чого
порушується цивільне право позивача на
дану земельну ділянку.

Суд вважає доведеним факт
створення відповідачем ОСОБА_3
перешкод позивачеві ОСОБА_1 у
користуванні земельною ділянкою, що
підтверджується матеріалами справи,
зокрема: рішенням Рахівського
районного суду від 24 листопада 2005 року,
яке залишене в силі судами апеляційної
та касаційної інстанції; висновком
експерта ОСОБА_17 №536 від 22.01.2010 року.

При розгляді даної цивільної справи
суд керується положеннями статей 58-59
ЦПК України, згідно яких належними є ті
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування, не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до положень статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 212 ЦПК
України суд оцінює всі докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності

У відповідності до положень статті 1
ЦПК України завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, а
суд повинен сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Аналізуючи встановлені судом
обставини, пояснення позивача та його
представника, суд вважає, що змінена
зустрічна позовна заява ОСОБА_1
підлягає до часткового задоволення,
оскільки в судовому засіданні здобуто
достатньо доказів того, що
відповідачем за зустрічним позовом
ОСОБА_3 вчинюються перешкоди у
користуванні ОСОБА_1 земельною
ділянкою, належною йому на праві
приватної власності, а саме шляхом
вчинення перешкод у встановленні
огорожі на межі земельних ділянок
сторін. При цьому, огорожу між
земельними ділянками сторін слід
звести у відповідності до схеми
(додатку ІІ) висновку експерта.

Отже, оскільки ОСОБА_1, як власнику
земельної ділянки створюються
перешкоди в користуванні власністю,
порушене право останнього підлягає
судовому захисту.

Питання про відшкодування судових
витрат позивачем за зустрічним позовом
не ставилося.

У відповідності до ч.6 ст. 154 ЦПК
України, суд одночасно з ухваленням
судового рішення, скасовує заходи
забезпечення позову.

Враховуючи, що ухвалою Рахівського
районного суду від 13 жовтня 2009 року,
було винесено ухвалу про забезпечення
позову, суд у відповідності до ч. 6 ст. 154
ЦПК України скасовує заходи
забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись
положеннями ст.ст.10, 58, 59, 60, 83, 88, 209, 212, 213,
223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Змінений зустрічний позов
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2
усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 земельною ділянкою,
розташованої за адресою: АДРЕСА_3,
шляхом зведення (побудови) огорожі між
земельними ділянками ОСОБА_1 та
земельної ділянки ОСОБА_4, згідно схеми
(додатку ІІ) до висновку експерта
ОСОБА_17 від 22 січня 2010 року за №536.

Скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою суду від 13 жовтня 2009 року.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.