АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8348/13
Справа №641/6912/14ц
Головуючий 1 інст. - Курганникова О.А.
Доповідач - Бобровський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

С у д д і в
Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при
секретарі Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова від 27 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу, визнання
майна спільною сумісною власністю,
розірвання шлюбу та поділ майна,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з січня по 23 липня 2008
року, день реєстрації шлюбу між ними,
про визнання права їх спільної
сумісної власності на земельну ділянку
по АДРЕСА_1 та її права власності на ?
частину вказаної земельної ділянки;
про розірвання між ними шлюбу та про
поділ їх спільного майна подружжя -
земельної ділянки та однокімнатної
квартири АДРЕСА_2.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5
посилалась на те,що з 23 вересня 2007 року
з відповідачем спільно мешкали в її
квартирі по АДРЕСА_3, мали спільний
бюджет та спільно придбали земельну
ділянку, квартиру, інше майно, спільно
відпочивали у січні 2008 року у Єгипті,
але восени 2013 року сімейні відносини
між ними припинились, відповідач
мешкає окремо в їх спільній квартирі,
їх донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає з
нею.

Зазначивши, що шлюб носить формальний
характер, відновлення сім'ї неможливе,
ОСОБА_5 просила суд розірвати між ними
шлюб, в порядку поділу спільного майна
визнати її право власності на 2/3
частини земельної ділянки та квартири,
відповідача відповідно на 1/3 частину
цього нерухомого майна.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 27 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено у повному
обсязі , вирішені питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 з посиланням на безпідставність
та недоведеність вимог про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю до реєстрації
шлюбу, придбання ним земельної ділянки
за власні кошти та їх рівні права на
квартиру, рішення районного суду
просить змінити, як таке, що ухвалене
без дотримання норм матеріального
права і з порушенням вимог
процесуального права, новим рішенням
відмовити у позові про поділ земельної
ділянки, визнати за кожним право
власності на ? частину квартири, а в
решті це рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
заперечення проти них, колегія
відповідно до положень ч.1 ст.309 ЦПК
України вирішила апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити, рішення районного
суду змінити, виходячи з наступного.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст..61 цього
Кодексу, які не підлягають доказуванню,
а рішення суду за нормою ст..213 ЦПК
України повинно бути законним і
обґрунтованим, таким, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Судом встановлено на підставах
показань свідків, інших доказів про те,
що сторони до реєстрації шлюбу 23 липня
2008 року проживали однією сім'єю в
квартирі позивача по АДРЕСА_3 з лютого
2008 року та спільно на відповідача за
договором купівлі-продажу від 27 червня
2008 року придбали земельну ділянку,
площею 0,15 га по АДРЕСА_1, а за час шлюбу
за договором купівлі-продажу від 20
червня 2011 року придбали квартиру
АДРЕСА_2 в якій зареєструвався
відповідач та мешкає з осені 2013 року,
після припинення сімейних стосунків з
ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання права спільної сумісної
власності на вказану земельну ділянку
з підстав ст..74 СК України та на
квартиру з підстав ст..60 цього Кодексу,
суд такого висновку дійшов з
урахуванням факту спільного
проживання однією сім'єю на момент
придбання земельної ділянки та
недоведеності заперечень ОСОБА_3 про
придбання ним цієї ділянки за власні
кошти,а при поділі вказаного
нерухомого майна з відхиленням від
рівності часток кожного відповідно
ОСОБА_5 2/3 частин, ОСОБА_3 - 1/3 частини
земельної ділянки та квартири,врахував
факт залишення малолітньої доньки з
позивачем.

З висновком суду про визнання
земельної ділянки об'єктом права
спільної сумісної власності та про
поділ квартири відповідно на 2/3 та 1/3
частину відповідачу погодитись не
можна у зв'язку з неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права та вимог
процесуального права при ухваленні
рішення.

Згідно до ст..213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим , таким, яким виконавши
усі вимоги цивільного судочинства суд,
вирішив справу відповідно закону.

При ухваленні рішення суд, за нормою ч.1
ст.214 цього Кодексу, з'ясовує наявність
обставин, якими обґрунтовувались
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що
сторони перебувають у шлюбі з 23 липня
2008 року, спільну заяву про його
реєстрацію до селищної ради подали 23
червня 2008 року.

За правилом ч.1 ст.60 СК України майно
подружжя набуте за час шлюбу належить
їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини
самостійного заробітку (доходу) у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна за нормою ч.1 ст.70 СК
України, кожного є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між подружжям
або шлюбним договором. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка,
відповідно до ч.3 цієї статті СК
України, може бути збільшена, якщо з
нею проживають діти, лише за умови, що
розмір аліментів які вона одержує, не
достатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Ухвалюючи рішення про збільшення
частки ОСОБА_5 у праві власності на
квартиру, що була придбана сторонами на
ім'я відповідача за час шлюбу, суд не
звернув уваги на вищевказану норму
сімейного права, не врахував
відсутність між сторонами спору щодо
аліментів, зобов'язань ОСОБА_3 стосовно
їх малолітньої доньки, яка мешкає з
ОСОБА_5 та безпідставно встановив право
власності позивача на 2/3 частини
квартир, в якій мешкає відповідач, а
донька мешкає з позивачем у її квартирі
за іншою адресою.

Колегія також вважає безпідставним та
необґрунтованим позов ОСОБА_5 про
визнання спірної земельної ділянки
об'єктом права спільної сумісної
власності зі ОСОБА_3, а висновок суду
таким, що прийнято без дотримання норм
матеріального права, що регулюють
правовідносини з яких виникає таке
право у жінки та чоловіка за час
спільного проживання, за нормою ст..74 СК
України без реєстрації шлюбу.

Із змісту записів у паспорті
громадянина України ОСОБА_3 вбачається,
що він перебував у шлюбі з 26 січня 2002
року по 29 січня 2008 року з іншою жінкою.
Згідно договору купівлі-продажу
спірної земельної ділянки від 27 червня
2008 року на час укладання цього
правочину він мешкав в квартирі по
АДРЕСА_4. Будь-яких достовірних доказів
про спільне придбання земельної
ділянки ОСОБА_5 не було надано суду, а
при ухваленні рішення з цих позовних
вимог судом в порушення норми ст..212 ЦПК
України належної оцінки сукупності
усіх доказів по справі не було
наведено, прийнявши за основу лише
показання свідків, в тому числі матері
позивача, безпідставно пославшись на
їх об'єктивність та відповідність
іншим зібраним по справі доказам.

За таких обставин колегія вважає
безпідставним та необґрунтованим
висновок суду про визнання земельної
ділянки об'єктом права спільної
сумісної власності сторін та її поділ,
а збільшення частки ОСОБА_5 у праві
спільної власності на квартиру до 2/3
частин, не ґрунтується на матеріалах
справи та не відповідає вимогам ч.3 ст.70
СК України про поділ спільного
сумісного майна подружжя.

В решті рішення суду не оскаржується та
апеляційним судом у відповідності до
ч.1 ст.303 ЦПК України не переглядається.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.
303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м.Харкова від 27 жовтня 2014 року
змінити.

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання
права спільної сумісної власності на
земельну ділянку площею 0,15 га по
АДРЕСА_1 , та про поділ вказаної
земельної ділянки й визнання її права
власності на 2/3 частини земельної
ділянки, а ОСОБА_3, на 1/3 частину -
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
поділ квартири АДРЕСА_2 задовольнити
частково. Визнати право власності
ОСОБА_5, ОСОБА_3 по ? частині квартири
АДРЕСА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді