АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1513/2014р.
Головуючий в І інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 26 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Колісниченка А.Г., Капітан
І.А.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від 27 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до НАСК
«Оранта», ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року позивачка звернулася до
суду з позовом в якому зазначила, що
27.10.2011 року ОСОБА_3 керуючи автомобілем
ВАЗ 2106, який належить на праві
власності ОСОБА_2, рухаючись по вул.
Ушакова з боку вул.Гагаріна в порушення
Правил дорожнього руху виїхав на смугу
зустрічного руху, внаслідок чого
здійснив зіткнення зі стоячим
автомобілем «Nissan Note» під керуванням
ОСОБА_4, чим завдав майнову шкоду.
Посилаючись на те, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована в НАСК «Оранта», просила
суд стягнути зі страхової компанії
матеріальну шкоду в сумі 31170 грн., та 490
грн. за проведення робіт по визначенню
матеріального збитку, а також стягнути
з ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 27 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
27.10.2011 року на вул.Ушакова в м.Херсоні
сталося зіткнення автомобіля НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_4 з автомобілем
ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3 Автомобіль «Nissan Note»
належить на праві власності позивачу
по справі ОСОБА_1, а автомобіль ВАЗ 2106
належить ОСОБА_2 Згідно полісу АА 7377089
про обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 була застрахована в НАСК
«Оранта» (а.с.10). Згідно протоколу про
адміністративне правопорушення від
27.10.2011 року встановлено, що ОСОБА_4
керуючи автомобілем «Nissan Note» не надав
перевагу автомобілю ВАЗ 2106 під
керуванням ОСОБА_3 в наслідок чого
автомобілі отримали механічні
ушкодження (а.с.8). Постановою
Дніпровського районного суду міста
Херсона від 22.12.2011 року провадження в
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_4 за вчинення правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у
зв'язку з відсутністю складу
правопорушення. Постановою
апеляційного суду Херсонської області
від 23.03.2012 року вищевказану постанову
Дніпровського районного суду м.
Херсона скасовано, а провадження по
справі закрито на підставі п.7 ст.247
КУпАП у зв'язку з закінченням на момент
розгляду справи строків, передбачених
ст.38 КУпАП (а.с.6-7).

Відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження від
14.11.2011 року матеріальний збиток,
завданий власникові автомобіля «Nissan
Note», державний номер НОМЕР_3, в
результаті його пошкодження при ДТП
складає 31170,06 грн (а.с.11-16).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що в діях ОСОБА_3 не вбачається
порушень правил дорожнього руху, що
призвели до ДТП, вина його не
встановлена, а тому відсутні підстави
для стягнення матеріальних збитків,
завданих внаслідок ДТП.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно роз'яснень, викладених у п. 4
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що вина відповідача у скоєнні ДТП
відсутня, і не взяв до уваги, що
законодавство в деліктних
правовідносинах передбачає презумпцію
вини; якщо в процесі розгляду справи
зазначена презумпція не спростована,
то вона є юридичною підставою для
висновку про наявність вини
заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу. Сам по
собі факт не притягнення винної особи
до адміністративної відповідальності
не може бути підставою для звільнення
її від цивільної відповідальності.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Разом з тим, під час розгляду справи в
суді першої інстанції позивачем було
заявлене клопотання про призначення
судової автотехнічної експертизи по
обставинам ДТП, яке було задоволено
судом.

Проте, експертиза не була проведена у
зв'язку з ненаданням експерту на його
вимогу додаткових вихідних даних,
необхідних для дослідження. Тобто,
фактичні обставини ДТП судом першої
інстанції не встановлені, доводи
сторін усупереч вимогам ст. 60 ЦПК
України не перевірялися, не досліджено
схему ДТП, не зазначено, які конкретні
дії водіїв як учасників дорожнього
руху не узгоджуються з Правилами
дорожнього руху України та не
досліджено причинний зв'язок між
їхніми діями та заподіяною внаслідок
ДТП шкодою, не встановлено як кожен із
водіїв повинен був діяти у цій пригоді
та чи мали вони технічну можливість
уникнути зіткнення, не з'ясував чи
порушені сторонами положення правил
дорожнього руху України, якщо порушені,
то які саме.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення з ухваленням нового рішення.

Як вбачається з висновку №103/06.14
судової автотехнічної експертизи по
дослідженню обставин зіткнення
автомобіля «Nissan Note» та автомобіля ВАЗ
2106, проведеної за ухвалою суду
апеляційної інстанції, в даній
дорожньо-транспортній ситуації
належні дії водія автомобіля ВАЗ 2106
регламентувалися вимогами пп.8.7.3 г, е,
є), 8.10, 8.11 Правил дорожнього руху. В
сукупності вимог зазначених пунктів
характер належних дій водія ВАЗ 2106
полягав у відмові виїзду на перехрестя
аж до моменту включення дозвільного
(зеленого) сигналу світлофора у його
напрямку. Діючи зазначеним вище чином
цей водій мав технічну можливість
запобігти настанню розглядуваної
дорожньо-транспортної пригоди. Тобто,
фактичні дії водія автомобіля ВАЗ 2106 не
відповідали вимогам пп.8.7.3 г, е, є), 8.10, 8.11
ПДД, тоді як з позиції експертного
аналізу в діях водія автомобіля «Nissan
Note» невідповідності вимогам Правил
дорожнього руху не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивач має право на
відшкодування майнової шкоди завданої
йому внаслідок ДТП на підставі ст.1187 ЦК
України.

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
ВАЗ 2106 ОСОБА_2 була застрахована
відповідно до полісу АА 7377089 страховою
компанією НАСК «Оранта» (а.с.10). Після
того, як сталося ДТП ОСОБА_1 повідомила
страхову компанію про настання
дорожньо-транспортної пригоди, що не
заперечувалося сторонами, зокрема,
представником страхової компанії під
час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) відносини у
сфері обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів регулюються Конституцією
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про страхування», цим
та іншими законами України і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них. Якщо
норми цього Закону передбачають інше,
ніж положення інших актів
цивільного законодавства України, то
застосовуються норми цього Закону.

Положеннями Закону визначено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Страховий поліс - єдина форма
внутрішнього договору страхування, яка
посвідчує укладання такого договору

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно зі ст. 22.1 Закону при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Підстави для відмови у здійсненні
страхового відшкодування визначені
статтею 37 Закону, відповідно до якої,
зокрема, неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Судом встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода сталася
27.10.2011 року. 23 липня 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовною заявою
про відшкодування майнової шкоди до
відповідачів ОСОБА_2, НАСК «Оранта»,
додавши перелік документів на
підтвердження позовних вимог.

За таких обставин, відповідно до ст.37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», виплата
страхового відшкодування повинна
здійснюватися за рішенням суду.

ВАТ НАСК «Оранта», у відповідності до
ст.22 Закону, в межах ліміту визначеного
п.9.2 ст.9 Закону, повинна сплатити
страхове відшкодування за майнову
шкоду, спричинену позивачу.

Визначаючи розмір майнової шкоди,
спричиненої ОСОБА_1, колегія суддів
бере за основу висновок експертного
автотоварознавчого дослідження від
14.11.2011 року, відповідно до якого
матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля «Nissan Note»,
державний номер НОМЕР_3, в результаті
його пошкодження при ДТП складає 31170,06
грн. і ця сума, в силу ст.ст.1187, 1188 ЦК
України, Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» підлягає стягненню з ВАТ НАСК
«Оранта» на користь ОСОБА_1.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач обрав спосіб захисту свого
порушеного права, шляхом звернення з
позовними вимогами як до страхової
компанії, так і до власника
транспортного засобу, яким було
спричинено йому шкоду - ОСОБА_2.

Судом встановлено, що в момент настання
розглядуваної дорожньо-транспортної
пригоди, автомобілем ВАЗ 2106 керував
ОСОБА_3, який був залучений до участі в
справі у якості третьої особи.

За положеннями статті 1187 ЦК України,
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно роз'яснень, викладених у п. 6
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», якщо особа під
час керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

З огляду на наведене та відповідно до
частини першої статті 11 ЦПК України,
якою визначено, що суд розглядає справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
стягнення матеріальної шкоди, судових
витрат з власника джерела підвищеної
небезпеки ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню з тих підстав, що зазначена
особа не є належним відповідачем у
виниклих між сторонами
правовідносинах та позивач не
звернувся з цими вимогами до належної
особи, яка не була залучена до участі в
справі у якості відповідача і відносно
якої, відповідно до правил
цивільно-процесуального судочинства,
не може бути ухвалене будь-яке рішення.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м.Херсона від 27 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до НАСК «Оранта», ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_1 31 170, 00 грн. матеріальної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: