Номер провадження: 22-ц/785/7747/14
Головуючий у 1 інстанції Загороднюк В.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Таварткіладзе
О.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради - Алексєєвої А.М.,
відповідача ОСОБА_2, його представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_2, третя особа Житлове управління
фірми «Ренесанс» ЛТД - 92 про визнання
недійсним розпорядження, визнання
недійсним ордеру, визнання права
користування житловим та підсобними
приміщеннями та виселення, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 07 липня 2014 року, -

встановила:

21.01.2013р. ОСОБА_4 неодноразово, уточнивши
позовні вимоги звернулася до суду з
позовом до Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_2, третя особа Житлове управління
фірми «Ренесанс» ЛТД - 92 про визнання
недійсним розпорядження, визнання
недійсним ордеру, визнання права
користування житловим та підсобними
приміщеннями та виселення.

В обґрунтування позовних
вимог просила визнати недійсним
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
430 від 07.08.2013р.;

визнати недійсним ордер № 2228 від
20.08.2013р., виданий Приморською районною
адміністрацією Одеської міської ради
на ім'я ОСОБА_2;

визнати за ОСОБА_4 право користування
житловою кімнатою площею 20,54 кв. м. та
підсобними приміщеннями кухні,
коридору та балкону площею 3,9; 5,4 та 1.0
кв. м. у квартирі спільного заселення
АДРЕСА_1;

виселити ОСОБА_2 з квартири спільного
заселення АДРЕСА_1.

При цьому посилалася на те, що 29.10.2011р.,
між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований
шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її чоловік, ОСОБА_5,
помер, з яким позивачка проживали разом
у квартирі спільного заселення
АДРЕСА_1, де на ім'я ОСОБА_5 за
розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
1140 від 24.07.2008р. був відкритий особовий
рахунок на
житлову площу, яку він займав і яка
складалась із житлової кімнати площею
20,54 кв. м. Також розпорядженням
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради № 683 від 15.05.2008р.
за ОСОБА_6 були закріплені нежитлові
приміщення кухні, коридору та балкону
площею 3,9; 5,4 та 1.0 кв. м., з метою
подальшої приватизації.

На теперішній час ОСОБА_4 продовжує
проживати у квартирі АДРЕСА_1 проте не
може вільно користуватись житловим та
підсобними приміщеннями, наймачем яких
був її померлий чоловік, оскільки
Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради відмовляється
укласти з нею договір найму
зазначеного житлового приміщення та
відкрити на її ім'я особовий рахунок.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 07 липня 2014р. у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 07 липня 2014р. скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому посилалася на те, що вона має
право на спірне житлове приміщення,
яке належало її померлому чоловіку та
в якому вона проживала до часу його
смерті.

В суді апеляційної інстанції
представник Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради -
Алексєєва А.М., відповідач ОСОБА_2, його
представник ОСОБА_3 просили
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін. При цьому
посилались на те, що у спірному
житловому приміщенні позивачка не
проживала, на час смерті ОСОБА_5 воно
було вільним, в ньому не було
зареєстровано інших осіб, а тому
Приморською районною адміністрацією
Одеської міської ради було вирішено
надати це житло, як службове ОСОБА_2

Позивачка ОСОБА_4 , її представник
ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились,
про причини неявки не сповістили.
Раніше в судовому засіданні 15 жовтня
2014р. представник ОСОБА_7, який діяв в
інтересах ОСОБА_4 підтримав
апеляційну скаргу, просив скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати,
позовні вимоги позивача задовольнити.

Представник ОСОБА_7 до
апеляційного суду 26 листопада 2014р. не
прибув, про час та місце розгляду
справи був сповіщений належним чином,
про що у справі є докази(а.с.168). Згідно
ч.5 ст. 76 ЦПК України визначено, що
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі. Представник ОСОБА_7 був
сповіщений про слухання справи
належним чином, про що в матеріалах
справи є докази(а.с.168).

Представник третьої особи ЖЕУ
«Ренесанс» ЛТД-92» в судове засідання не
з'явилися, повідомленні про слухання
справи.

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка сторін не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, мотиви і доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_4 у
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилався на те, що будь-яких
доказів того, що позивачка ОСОБА_4
проживала у спірній квартирі, а також
що ОСОБА_5 за життя звертався зі заявою
до відповідних органів з приводу
реєстрації позивачки ОСОБА_4 у
квартирі АДРЕСА_1 суду не надано. Крім
того, як вбачається з паспорту ОСОБА_4,
починаючи з 11.07.2001р. по теперішній час
вона є зареєстрованою за адресою:
АДРЕСА_2, де вона має інше постійне
житло та збігає право на житло.

З'ясувавши в достатньо повному
обсязі права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевіривши доводи
та давши їм належну правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Судом встановлено, що
розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
683 від 15.05.2008р. за родиною ОСОБА_6 були
закріплені нежитлові приміщення у
комунальній квартирі АДРЕСА_1 а саме
нежитлове приміщення кухні, площею 3,9
кв.м., коридору площею 5,4 кв.м., балкону
1.0 кв.м., з метою подальшої
приватизації(а.с.12 ). Відповідно до
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
1140 від 24.07.2008р. на ім'я ОСОБА_5 було
відкрито особовий рахунок на зайняту
ним житлову площу, яка складається з
однієї кімнати площею 20,54 кв.м. по
АДРЕСА_1 на склад сім'ї одна
особа(а.с.12-зворот).

29.10.2011р. Третім Приморським відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції між ОСОБА_5 та позивачкою
ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб(а.с.13).

Відповідно до
свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.8).

Згідно акту, складеного
житловим управлінням фірми «Ренесанс»
ЛТД-92 за участю мешканців комунальної
квартири АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_4 у
спірній квартирі ніколи не мешкала та
не була зареєстрована(а.с.16,174).

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
будь-яких доказів того, що позивачка
ОСОБА_4 проживала у спірній квартирі, а
також, що ОСОБА_5, за життя, звертався з
заявою до відповідних органів з
приводу реєстрації позивачки у
квартирі АДРЕСА_1 суду не надано. Крім
того, як вбачається з паспорту ОСОБА_4,
починаючи з 11.07.2001р. по теперішній час є
зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджує її постійне місце
проживання .

Надана позивачкою суду копія
медичної книжки, в якій зазначено
адресу позивачки АДРЕСА_1 не є доказом
того, що позивачка дійсно вселялася в
зазначену квартиру та проживала в ній,
оскільки зазначена адреса була
записана зі слів позивачки, не є
доказами її місця проживаня.

Таким чином, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку
про те, що відповідно до ст. 65 ЖК
України за позивачкою не може бути
визнано право користування спірною
квартирою.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
372 від 17.07.2013р. було передано під
службову квартиру ЖЕУ „Ренесанс" ЛТД-92
одну кімнату житловою площею 20,54 кв.м. у
комунальній квартирі АДРЕСА_1

Відповідно до трудової книжки та
довідки ЖЕУ „Ренесанс" ЛТД-92 від 02.07.2013
р. ОСОБА_2 з 20.11.2006р. по теперішній час
працює майстром ЖЕУ „Ренесанс" ЛТД-92.

Як вбачається з витягу протоколу №
3 від 19.07.2013р. засідання профкому ЖЕУ
„Ренесанс" ЛТД-92 було вирішено ставити
питання перед Приморською районною
адміністрацією про передачу під
службове приміщення та видачу
службового ордеру майстру ОСОБА_2 на
одну кімнату у комунальній квартирі
АДРЕСА_1, житловою площею 20,54 кв.м.

Розпорядженням Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради № 430 від 07.08.2013р., згідно з
п.п.13, 14, 37, 38, 44 « Правил обліку громадян,
потребуючих поліпшення житлових умов
та надання їм житлових приміщень в
Україні» та на підставі Положення про
Приморську районну адміністрацію
Одеської міської ради було вирішено
видати ОСОБА_2 ордер на службове
приміщення на склад сім'ї одна особа.

20.08.2013р., відповідно до вказаного
розпорядження ОСОБА_2 було видано ордер
за № 2228 серія ПР на службове жиле
приміщення, яке складається з однієї
кімнати площею 20,54 кв.м. у комунальній
квартирі АДРЕСА_1.

Згідно довідки витягу з
домової книги ОСОБА_2, значиться
зареєстрованим за спірною адресою та
відповідно до наданих документів
здійснює оплату за квартиру та
комунальні послуги за вказаною
адресою.

Таким чином, судом першої
інстанції встановлено, що Приморська
районна адміністрація Одеської
міської ради при прийнятті
розпорядження № 430 від 07.08.2013р. діяла у
рамках встановлених повноважень, що
передбачені законодавством України та
будь-яких порушень прав позивачки не
було порушено. Отже, будь-яких правових
підстав для визнання недійсним
вказаного розпорядження не має.

Судом вірно встановлено, що на
момент надання ордеру ОСОБА_2 спірне
житлове приміщення було вільне, так як
наймач цього приміщення ОСОБА_5 помер, а
позивачка право користування ним не
набула, оскільки не проживала у
спірному житлу.

Будь - які підстави, зазначені у
вказаній нормі, для визнання ордеру
виданого на ім'я ОСОБА_2 недійсним
відсутні, а тому позовні вимоги в цій
частині позову ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню.

Також суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про те, що
не підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо виселення ОСОБА_2 з
квартири спільного заселення АДРЕСА_1,
оскільки він вселився та проживає у
вказаній квартирі на законних
підставах, відповідно до ордеру на
службове приміщення.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4
має право на спірне житло є
необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 65 ЖК України
квартиронаймач вправі в установленому
порядку, за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. Особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у
п. 9 постанови "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" від 12 квітня
1985 року № 2, роз'яснив, що вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати: чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема, чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи зареєстровані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлено угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї певний порядок
користування жилим приміщенням.

Відмовляючи в позові ОСОБА_4, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
ОСОБА_4 у встановленому порядку до
спірної квартири не вселялась, у ній не
проживала, що підтверджено актом
мешканців комунальної квартири, вона
не була зареєстрована у спірній
квартирі в установленому законом
порядку, тому не набула права
користування спірною квартирою. ОСОБА_4
зберігала за собою постійне місце
проживання у квартирі за адресою:
АДРЕСА_2, яка належала її померлому
чоловіку ОСОБА_5 на підставі договору
дарування від 29.08.2000р., у якій була
зареєстрована з 11.07.2001р. по теперішній
час, та набула право на проживання у
вказаній квартирі(а.с.164).

Згідно довідок про склад сім'ї, яка
надана ЖЕУ „Ренесанс" ЛТД-92, на час
смерті ОСОБА_5 у спірній квартирі був
зареєстрований та проживав тільки
ОСОБА_5, інших осіб у тому числі
позивача по справі зареєстровано не
було. Згідно довідки у спірній
квартирі було зареєстровано та
проживали: ОСОБА_8 з 26.12.1953р., яка
померла, її син - ОСОБА_9 з 30.07.1958р., який
помер та знятий з реєстрації
ІНФОРМАЦІЯ_2, онук ОСОБА_5 з 17.03.2006р.,
який помер та знятий з реєстрації
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.160-171).

Таким чином, відповідно до
ст. 65 ЖК України квартиронаймач має
право в установленому порядку, за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, але матеріалами справи не
підтверджено, не надано доказів чи
було ОСОБА_4 дотримано встановлений
порядок при її вселенні, зокрема, чи
була письмова згода на це померлого
чоловіка, чи було це приміщення
постійним місцем її проживання, чи
існувала між сторонами угода про
порядок користування спірним жилим
приміщенням. Також вказаному
приміщенні позивачка не була
зареєстрована. Доказів з цього
приводу суду не надано.

Інші доводи апелянта вищевказаних
висновків суду не спростовують, тому
підлягають відхиленню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів, розглянувши скаргу в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, вважає, що суд першої
інстанції порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,307
ч.1п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 07 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

О.М.Таварткіладзе