Пр. № 521/843/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

11 листопада 2014 року
м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у
складі:

головуючого - судді Мазун І.А.

при секретарі - Плєхової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
виселення та зобов'язання не вчиняти
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернулась позивачка ОСОБА_2 з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод в користуванні
власністю, виселення та зобов'язання не
вчиняти певні дії. В обґрунтування
позовних вимог позивачкою зазначалось,
що по АДРЕСА_1, яка складається із п'яти
житлових кімнат загальною площею 62.6
кв.м та підсобних приміщень - кухні,
коридору, душової, туалету. Вказана
квартира перебуває у власності шести
осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_10 У спільному
користуванні зазначених осіб
перебуває одна кухня, коридор, душова,
туалет.
Позивачка
вказує, що вона в 2011р. придбала 160/1000
частин вказаної квартири. На момент
вселення позивачки у квартиру
відповідачка ОСОБА_4, як колишній
власник 216/1000 частин квартири, була
виселена згідно заочного рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 20.09.2011р. та втратила право
користування житловим приміщенням.
Після цього за згодою ОСОБА_3 в квартиру
безпідставно були вселені ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які постійно проживають в
зазначеній квартирі, користуються
приміщеннями загального користування.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно запрошують
сторонніх осіб, голосно розмовляють,
заважають позивачці відпочивати,
провокують конфлікти та сварки,
перешкоджають вільно користуватись
приміщеннями загального користування.
Позивачкою зазначалось, що сторонні
особи, які були вселені, зайняли
частину кухні, поставивши холодильник
та пральну машину, внаслідок чого їй не
вистачає місця для приготування та
зберігання їжі. При цьому порядок
користування між співвласниками
квартири не визначався; відповідач
ОСОБА_3 вселив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без
згоди ОСОБА_2, надавши їм в користування
кімнату, якою користується ОСОБА_3 В
квартирі є лише одна кухня площею 10
кв.м., один туалет, одна душова та,
навіть при проживанні лише
співвласників виникають ускладнення в
користуванні; при збільшенні
проживаючих осіб таке користування
стає взагалі неможливим.
Позивачкою також
зазначалося, що оплата за воду
здійснюється за лічильником та
рахується в залежності від кількості
зареєстрованих осіб ( покази
лічильника за певний період часу
діляться між тими, хто зареєстрований ),
але відповідачі не зареєстровані в
зазначеній квартири та їх користування
водою ніяк в розрахунках не
відображається, - отже, позивачка
вимушена сплачувати додатково за воду,
яку витрачають відповідачі.
У зв'язку з зазначеними
обставинами та протиправною
поведінкою відповідачів позивачка
неодноразово зверталась до
правоохоронних органів, просила вжити
заходи для припинення порушення її
прав та інтересів. Також позивачка
зверталась неодноразово безпосередньо
до відповідачів з проханням не
перешкоджати їй користуватись
власністю, але це лише породжувало нові
сварки та агресію з боку відповідачів.

Посилаючись на зазначені обставини, з
метою захисту своїх порушених прав,
позивачка просить: усунути перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1,
виселити із зазначеної квартири
ОСОБА_4, ОСОБА_5, зобов'язати ОСОБА_3 не
вселяти сторонніх осіб без згоди
ОСОБА_2
Представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_11
уточнені позовні вимоги підтримала,
просила задовольнити їх в повному
обсязі та слухати справу у її
відсутності, про що надала письмову
заяву.

Відповідачі та треті особи в судове
засідання не з'явились, повідомлені
належним чином.

Розглянувши матеріали
справи на надані докази, суд прийшов до
наступного. Квартира
АДРЕСА_1 є комунальною квартирою
загальною площею 90.9 кв.м, яка в цілому
складається з п'яти кімнат та приміщень
загального користування. Квартира має
один вхід та є неподільним об'єктом
нерухомості. Згідно повідомлення КП
«БТІ» Одеської міської ради від 24.03.2014р.
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована: 191/1000
частин за ОСОБА_12 на підставі договору
дарування, посвідченого ОСОБА_13,
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу 23.09.2011р.
р.№2611; 160/1000 частин квартири за ОСОБА_2
на підставі договору дарування,
посвідченого ОСОБА_14 приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 15.04.2011р. р.№1032;
216/1000 частин за ОСОБА_6 на підставі
договору дарування, посвідченого
ОСОБА_15 приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу 15.08.2011р.
р.№1195; 187/1000 частин за ОСОБА_8 на
підставі договору дарування,
посвідченого ОСОБА_17 приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 29.03.2011р. р.№541;
246/1000 частин за ОСОБА_3, ОСОБА_9 на
підставі договору №96.11-178
купівлі-продажу, зареєстрованого ОСБН
від 15.11.1996р.

В фактичному користуванні ОСОБА_2
знаходиться кімната площею 9.8 кв.м,
ОСОБА_7 - кімната площею 12 кв.м, ОСОБА_8 -
кімната площею 11.9 кв.м, ОСОБА_6 - кімната
площею 13.5 кв.м; ОСОБА_3 та ОСОБА_9 -
кімната площею 15.4 кв.м. Інші приміщення
знаходяться в спільному користуванні
всіх мешканців квартири, порядок
користування не визначено.

Згідно довідки про склад сім'ї та
реєстрацію від 14.05.2012, наданої
дільницею №8 КП ЖКС «Черьомушки», в
квартирі зареєстровані та проживають
вісім осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 ( з одним членом сім'ї ), ОСОБА_8 ( з
двома членами сім'ї ). Відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі не
зареєстровані. Судом встановлено, що
ОСОБА_4 в м.Одесі та Одеській області не
зареєстрована, ОСОБА_5 на час розгляду
справи зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2.
Судом встановлено, що
заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011
року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були виселені з
квартири АДРЕСА_1 у справі за позовом
ОСОБА_18 про усунення перешкод в
здійсненні права власності та
виселення. Після виселення ОСОБА_4 за
згодою ОСОБА_3 повторно вселилась в
зазначену квартиру разом із сином
ОСОБА_5 Між
сторонами не встановлювався порядок
користування, а згода на вселення
будь-яких сторонніх осіб позивачкою не
надавалась. Після вселення відповідачі
поводять себе конфліктно, постійно
вчиняють сварки, з приводу чого вона
неодноразово зверталась в
правоохоронні органи. До суду надішли
матеріали з Малиновського РВ ОМУ ГУМВС
України за зверненнями позивачки від
18.03.2013, 24.03.2013, 15.04.2013, 18.09.2013, з яких
вбачається, що між сторонами дійсно
існують суперечки з приводу
користування квартирою, постійно
виникають скандали та лайки. Із витягу
з кримінального провадження від
14.01.2014р. та направлення №71 на предмет
установлення факту ушкодження здоров'я
вбачається, що ОСОБА_2 побили сусіди
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, внаслідок чого
Малиновським РВ ОМУ ГУМВС її було
направлено на проходження відповідної
експертизи. Також позивачкою надано
письмові звернення від 10.10.2013р. в
правоохоронні органи з проханням щодо
вчинення заходів щодо недопущення
проживання сторонніх осіб в квартирі,
проведення роз'яснювальної роботи з
власником ОСОБА_19, який допустив таке
вселення без згоди інших сусідів, а
також звернення від 10.10.2013р. до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з проханням не перешкоджати
позивачці в здійсненні її законних
прав як власника та виселитись із
квартири в найкоротші строки.
Також в
матеріалах справи знаходиться договір
позивачки з ТОВ «Інфоксводоканал» на
надання послуг водопостачання, Акт
опломбування лічильника, квитанції про
сплату за воду, з яких вбачається, що в
квартирі встановлено один загальний
лічильник на воду, на підставі показань
якого співвласники квартири порівну
сплачують за воду, якою користуються, в
тому числі і відповідачі.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.ст.355-356 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. У разі недосягнення
співвласниками згоди щодо порядку
володіння та користування спільним
майном спір між ними може бути вирішено
судом. В той же час, співвласник має
право самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності, відповідно до вимог ст.361 ЦК
України. Співвласникам, як і кожному
індивідуальному власнику речі,
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном, що
належить їм на праві спільної
часткової власності. Між тим, вказана
стаття надає учасникові спільної
часткової власності право самостійно
розпоряджатися своєю часткою у праві
спільної часткової власності. Це
можливо через укладання договорів
купівлі - продажу, дарування, міни,
заповіту тощо. Набувачами такої частки
можуть бути як інші співвласники, так і
сторонні особи. В цих випадках спільна
власність не припиняється, оскільки
відчужується не конкретна частка в
натурі, а ідеальна частка у праві
власності, тобто відбувається лише
заміна суб'єкта цивільного права. Однак
право співвласника на розпорядження
своєю часткою у праві спільної
власності не можна ототожнювати з
правом співвласника здійснювати
володіння та користування спільним
майном.

Для уникнення суперечок між
співвласниками при здійсненні права
спільної часткової власності
законодавець пропонує домовлятися про
порядок володіння та користування
майном, що є спільною частковою
власністю (ч.2 ст.358 ЦК України).
Співвласники наперед можуть
установити порядок володіння та
користування спільним майном, який
може бути розрахований на тривалий
період дії та стосуватися цілого
комплексу вчинених співвласниками дії.
Вказана стаття передбачає можливість
укладання між співвласниками договору
про порядок володіння та користування
спільним майном. Однією з форм
здійснення права власності є
розпорядження об'єктом права
власності, а тому розпорядження майном,
яке належить на праві спільної
часткової власності неможливе без
згоди співвласників. При наданні
згоди на вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5
співвласник квартири ОСОБА_3 не
врахував зазначені положення, рівно як
і те, що його право користування та
володіння квартирою не є абсолютним, а
обмежене волею інших співвласників
квартири, з якими необхідно
погоджувати такі юридично значущі дії
як вселення сторонніх осіб шляхом
отримання згоди на вселення або
укладення договору про порядок
користування. При наданні в
користування кімнати, якою
користується відповідач ОСОБА_3, ним
одночасно було надано право
користування приміщеннями загального
користування, оскільки користування
кімнатою без взаємозв'язку з іншими
приміщенням ( кухня, коридор, санвузол,
душова ) не є можливим. Одноосібне
передання співвласником ОСОБА_3
об'єктів спільного користування іншим
особам протирічить ст.358 ЦК України. З
метою уникнення сварок та суперечок
вселення сторонніх осіб має бути
погоджено з іншими співвласниками.
Згідно ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його права, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.
Норми ст.ст.15, 16, 386, 391
ЦК України гарантують власникові майна
можливість вимагати усунення порушень
його права незалежно від того, чи вони
вже фактично відбулися, чи є підстави
передбачити можливість такого
порушення його права в майбутньому.

Як
вбачається з матеріалів справи, між
сторонами склалися неприязні
відносини, що підтверджено
неодноразовими зверненнями позивачів
до правоохоронних органів. Отже,
враховуючи те, що матеріалами справи
встановлено, що співвласником квартири
ОСОБА_3 було незаконно вселено
сторонніх осіб в квартиру, право
власності на яку належить іншим особам,
вказані особи в ній зареєстровані не
були, з ними договір найму не укладався,
їх правовий статус в квартирі
невизначений, а тому вони незаконно
користуються приміщеннями спільного
користування, внаслідок чого виникли
суперечки між позивачкою ОСОБА_2 та
зазначеними особами щодо користування
загальними приміщеннями, суд вважає
вимоги щодо зобов'язання ОСОБА_3 не
вселяти сторонніх осіб без згоди
позивачки такими, що підлягають
задоволенню.
Виходячи зі змісту ст.13
Конституції України, ст.ст.355, 358, 319 ЦК
України всі співвласники квартири
мають рівні права на користування та
володіння та вселення сторонніх осіб
має відбуватись за взаємною згодою.
Реалізація права власності однією
особою не може шкодити праву власності
іншої особи. Право спільної власності
обмежено спеціальними нормами закону,
внаслідок чого кожен із співвласників
зобов'язаний реалізовувати своє право
власності з урахуванням прав та
інтересів інших співвласників.
Вселення сторонніх осіб має
проводитись за обов'язковою згодою
всіх співвласників квартири, з
урахуванням площі загальних приміщень
та можливості їх використання. ОСОБА_4
та її син ОСОБА_5 вселились в кімнату за
згодою ОСОБА_3, проте без урахування
незручностей, які ними створюються, та,
після вселення, на фоні неприязних
стосунків почали чинити перешкоди
позивачці у реалізації її права
власності. У відповідності зі ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.
Згідно ч.3 ст.116
Житлового кодексу України осіб, які
самоправно зайняли житлове приміщення
виселяють без надання їм іншого
житлового приміщення. Оскільки згоду
на вселення, користування та володіння
квартирою ОСОБА_2 не надавала, суд
вважає, що вселення ОСОБА_4, ОСОБА_5
суперечить встановленому законом
порядку та є самоправним.

Спірні
правовідносини сторін регулюються ч.1,2
ст.358 ЦК України, яка стосується порядку
володіння та користування спірним
майном, що є спільною частковою
власністю співвласників, яка дозволяє
співвласникам користуватися спільним
майном за їх згодою, а тому позовні
вимоги щодо виселення відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі ч.3 ст.116 ЖК
України підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 15,
16, 356, 358, 386, 391 Цивільного кодексу
України, ст.116 Житлового кодексу
України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в
користуванні власністю, виселення та
зобов'язання не вчиняти певні дії
задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Виселити ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 не
вселяти в квартиру АДРЕСА_1 інших осіб
без згоди ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час оголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
І.А.МАЗУН