Іванівський районний суд Одеської
Справа № 499/944/14-ц
Провадження № 2/499/481/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"04" листопада 2014 р.
смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області в складі : головуючого судді
Погорєлова І.В. при секретарі
Іваницькій І.Р. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
смт.Іванівка Одеської області справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, особа
яка бере участь у справі - служба у
справах дітей Іванівської районної
державної адміністрації Одеської
області про позбавлення батьківських
прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу
на виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон, в подальшому
змінивши предмет та підставу позову,
просила суд позбавити ОСОБА_2
батьківських прав щодо його
малолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,
залучити до участі у справі службу у
справах дітей Іванівської районної
державної адміністрації Одеської
області; залишити без розгляду її
вимоги про надання дозволу на виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон. В обґрунтування уточнених
позовних вимог вказала, що з
відповідачем ОСОБА_2 вони мають
малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає разом з
позивачкою і перебуває на повному її
вихованні та утриманні. Батько дитини
- ОСОБА_2, ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню та
утриманню дитини. У жовтні 2006 року
стосунки між позивачкою та
відповідачем були припинені. Після
припинення стосунків, деякий час, з
жовтня 2006 року і до 2010 року, ОСОБА_2
періодично спілкувався з сином, а у 2010
році повністю припинив будь-яке
спілкування з дитиною. З 2010 року і до
сьогоднішнього дня, відповідач з
дитиною не зустрічається, ні усно ні
письмово з нею не спілкується, не
турбується про її духовний і фізичний
розвиток, навчання та підготовку до
самостійного життя. Не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі, не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу. Навпаки, на
протязі останніх декількох років,
ОСОБА_2, був оголошений у розшук,
оскільки переховувався від органів
досудового слідства з метою ухилення
від кримінальної відповідальності. В
подальшому був затриманий та
доставлений до Одеського слідчого
ізолятора № 21. Відповідач на підставі
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 18 лютого 2014 року,
справа № 499/1781/13-ц, зобов'язаний
сплачувати на користь позивачки
аліменти на утримання сина, однак
зобов'язання по сплаті аліментів не
виконує. Зазначені обставини на думку
позивачки, у відповідності до п.2 ч.1
ст.164 СК України, є підставою для
позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав
щодо його сина.

Позивачка та її представник, в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі, наполягали на їх
задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав, зробивши усну заяву.

Представник служби у справах дітей
Іванівської РДА Одеської області
надала суду висновок про недоцільність
позбавлення відповідача батьківських
прав, але після визнання позову
відповідачем, просила суд винести
рішення на власний розсуд .

Суд, заслухавши позивача, представника
позивача, відповідача, представника
служби у справах дітей Іванівської РДА
Одеської області, малолітнього свідка,
вивчивши матеріали цивільної справи,
встановивши факти та відповідні до них
правовідносини, вважає, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Сторони мають малолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження.

ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою в
АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою
Іванівської селищної ради
Іванівського району Одеської області
від 18 червня 2014 року за № 691 і не
заперечується відповідачем та
перебуває на повному її вихованні та
утриманні.

Аліменти на утримання дитини
відповідач не сплачує, що
підтверджується довідкою ВДВС
Роздільнянського міжрайонного
управління юстиції Одеської області та
не заперечується ОСОБА_2

З 25 вересня 2014 року ОСОБА_3 навчається в
четвертому класі Іванівської ЗОШ І-ІІІ
ст. ім. Б.Дерев'янка, що підтверджується
довідкою № 56 від 21жовтня 2014 року.
Згідно особової справи учня, він вибув
з попереднього місця навчання
Одеської спеціалізованої школи № 50 16
червня 2014 року.

Відповідно до довідки № 147 від 25
вересня 2014 року, ОСОБА_3 навчався в
Одеській спеціалізованій школі І-ІІІ
ступенів № 50 з другого класу(період з
31серпня 2012 року до 29 серпня 2014 року). За
період навчання мати, ОСОБА_1,
цікавилась навчанням сина,
відповідально ставилась до його
виховання, регулярно відвідувала
школу. ОСОБА_2 за період навчання не
відвідував школу, не надавав
матеріальної допомоги на придбання
шкільного приладдя для сина,
підручників,зошитів.

В судовому засіданні відповідач
надав пояснення, що з 2008 року він
проживає в м. Одесі разом із дружиною
ОСОБА_5 та її батьками. Його син ОСОБА_3 в
період з 01 липня 2008 року до 15 серпня 2012
року проживав у його матері ОСОБА_6 в с.
Богунове Іванівського району Одеської
області, де відвідував дитячий садок з
01.07.2008 року до 31.08.2011 року, а потім
навчався в школі з 01.09.2011 року по 15.08.2012
року. ОСОБА_2 періодично відвідував
сина в с. Богунове до червня 2011 року. З
червня 2011 року і до дня розгляду
справи з сином не зустрічався,
матеріальної допомоги йому не надавав,
лише телефонував сину декілька разів в
період з жовтня 2013 року до серпня 2014
року, в той час коли знаходився в
Одеському слідчому ізоляторі № 21, а
потім зателефонував на день народження
сина 04 жовтня 2014 року. Однак розмова між
ним та сином не склалася, оскільки син
відмовився спілкуватися з батьком.
Відповідач пояснив, що брати участь у
вихованні сина та спілкуватись з ним в
даний час він не намагається, в зв'язку
з тим, що син негативно до нього
відноситься, в період з жовтня 2013 року
до серпня 2014 року він не міг брати
участь у вихованні та утриманні дитини
по об'єктивним причинам, оскільки
перебував у Одеському слідчому
ізоляторі № 21. На підставі вироку
Овідіопільського районного суду
Одеської області від 01 серпня 2014 року,
справа № 509/5400/13-к, ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ст.187 ч.4 КК України та із
застосуванням ст.69 КК
України,призначене покарання у вигляді
п'яти років позбавлення волі. На
підставі ст.75 КК України ОСОБА_2
звільнений від відбуття покарання з
випробуванням на строк три роки.
Пояснити суду причини з яких
відповідач не брав участі у вихованні
та утриманні сина з червня 2011 року до
жовтня 2013 року ОСОБА_2 не зміг -
відмовився, пояснивши що на те були
об'єктивні причини.

Допитаний в судовому засіданні, в
присутності психолога Іванівської ЗОШ
І-ІІІ ст. ім. Б.Дерев'янка ОСОБА_7 та
представника служби у справах дітей
Тимчук Марії Іванівни, малолітній
ОСОБА_3 пояснив, що не має бажання
бачитися та спілкуватися з батьком,
рахує за батька іншу особу, оскільки
ОСОБА_2 не приділяв йому належної
уваги, не грався з ним, в той час,як вони
проживали спільно, неодноразово
приходив додому напідпитку. Також він
пам'ятає, що батько вчиняв хуліганські
дії по відношенню до його матері, та він
його боїться.

Для об'єктивного з'ясування обставин
справи, на час допиту малолітнього
ОСОБА_3, із зали судового засідання за
ухвалою суду були видалені сторони по
справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Після повернення сторін до зали
судового засідання і дізнавшись, які
показання надав суду малолітній
ОСОБА_3 під час його допиту в якості
свідка, відповідач ОСОБА_2 зробив заяву
про визнання ним позову ОСОБА_1 в
повному обсязі, а потім залишив залу
судового засідання.

Відповідно до ч.4,5 ст.19 СК України при
розгляді судом справ щодо позбавлення
батьківських прав обов'язковою є
участь органу опіки та піклування, який
подає суду письмовий висновок щодо
роз'яснення спору на підставі
відомостей, одержаних в результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків а також на підставі інших
документів, що стосуються справи.

В судове засідання представником
служби у справах дітей Іванівської
районної державної адміністрації було
надано висновок щодо недоцільності
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно його малолітньої дитини
ОСОБА_3.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком служби
у справах дітей Іванівської районної
державної адміністрації щодо
недоцільності позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 відносно
його малолітньої дитини ОСОБА_3,
вважає даний висновок недостатньо
обґрунтованим та таким, що суперечить
інтересам дитини. Комісією з питань
захисту прав дітей в обґрунтування
своєї позиції про недоцільність
позбавлення батьківських прав
відповідача, було взято до уваги лише
довідку, яка була надана Богунівською
НВК «загальноосвітня школа І-ІІІ
ступенів-дитячий садок від 29.09.2014 року
№ 54 про те, що малолітній
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 навчався у дитячому
садку з 01.07.2008 року по 31.08.2011 року, в
школі з 01.09.2011 року по 15.08.2012 року, в
період навчання в школі хлопчиком
опікувалась бабуся ОСОБА_6 та батько
ОСОБА_2. Комісією з питань захисту прав
дітей не з'ясовано належним чином та не
надано об'єктивної оцінки невиконанню
батьком своїх обов'язків по утриманню
та вихованню дитини на протязі
останніх декількох років, що
передували зверненню до суду, а також
не взято до уваги довідку, яку надавала
на розгляд комісії позивачка за № 147
від 25 вересня 2014 року Одеської
спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів
№ 50.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, зобов'язані піклуватись
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток,
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти. Передача дитини на виховання
іншим особам не звільняє батьків від
обов'язку батьківського піклування
щодо неї.

Отже судом встановлено, що батько
дитини - ОСОБА_2, ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню та утриманню дитини. З
червня 2011 року і до сьогоднішнього дня
відповідач з дитиною не
зустрічається, ні усно ні письмово з
нею не спілкується, не турбується про
її духовний і фізичний розвиток,
навчання та підготовку до самостійного
життя. Не надає дитині доступу до
культурних та інших духовних
цінностей; не сприяє засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі, не
виявляє інтересу до її внутрішнього
світу. Аліменти на утримання дитини
відповідач не сплачує.

Відповідач не приділяє уваги
фізичному та духовному розвитку,
матеріальному забезпеченню своєї
дитини, не забезпечує рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Не піклується про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку самостійного життя,
зокрема: не забезпечує необхідне
харчування, медичний догляд , лікування
дитини, що негативно впливає на її
фізичний розвиток, як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надає дитині
доступу культурних та інших духовних
цінностей; не сприяє засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляє інтересу до її внутрішнього
світу; не створює умов для отримання
нею освіти.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства»: «Кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України».

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»№ 3 від
30.03.2007 року наголосив, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу культурних та
інших духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Таким чином, суд погоджується із
підставою щодо позбавлення
відповідача батьківських прав, яка
зазначена позивачкою в позовній заяві,
а саме п.2 ч.1 ст.164 СК України - ухилення
від виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини.

Суд вважає за необхідне позбавити
батьківських прав ОСОБА_2 щодо його
дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого,
що ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Керуючись ст.60, 62, 63, 64, 67 ЦК України,
ст.ст. 150,155, 164-167, 243,244 СК України , ст.ст. 10
,14, 57, 60, 212, 213 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, особа
яка бере участь у справі - служба у
справах дітей Іванівської районної
державної адміністрації Одеської
області про позбавлення батьківських
прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2,
щодо його дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом

СуддяІ. В. Погорєлов