АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар: Кусяк М.Д.

за участю ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
інтереси якої за довіреністю
представляє ОСОБА_2, на рішення
Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 10 листопада
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання припиненим договору
поруки, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання припиненим договору
поруки.

Посилалась на те, що ОСОБА_3, згідно
укладеного договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 23
травня 2006 року отримав кредит в розмірі
30000,00 доларів США, з кінцевим терміном
повернення не пізніше 23 травня 2013 року.

Вказувала. що на забезпечення
виконання зобов'язання між банком,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір
поруки №13062 від 23 вересня 2006 року.
Додатковою угодою №1 від 27 листопада 2006
року до кредитного договору збільшено
обсяг кредитування у формі
поновлювальної кредитної лінії в сумі
ліміту 48200,00 доларів США.

Зазначала, що вказаний додатковий
договір не підписувала та не знала про
його наявність, у зв'язку з чим по
даному факту було відкрито
кримінальне провадження.

№22-ц/794/1727/14
Головуючий у 1 інстанції Мізюк В.М.

Категорія 19/27
Доповідач Перепелюк Л.М.

Вважала додатковий договір таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства і є протиправним.

Просила суд визнати припиненим
договір поруки №13062 від 23 травня 2006
року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк»,
ОСОБА_3 та нею, ОСОБА_1, з моменту
укладення додаткової угоди №1 від 27
листопада 2006 року припиненим.

Рішенням Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 10 листопада
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» про визнання
припиненим договору поруки відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати його та ухвалити нове
рішення, яким визнати договір
поруки№13062 від 23 травня 2006 року,
укладений між ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_3
та нею, ОСОБА_1, з моменту укладення
додаткової угоди №1 від 27 листопада 2006
року.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду незаконне і необґрунтоване,
оскільки було прийняте судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є:- неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
- недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; - невідповідність
висновків суду обставинам справи; -
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції зробив
правильний висновок про необхідність
відмови у задоволенні позову, проте,
при цьому, його висновки, викладені у
мотивувальній частині рішення, не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення, яке ухвалене також з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню з ухваленням нового.

Відмовляючи у позові, суд зазначає
єдину підставу для такої відмови: те,що
суд не може вважати доведений факт
підроблення підпису ОСОБА_1 у
додатковій угоді №1 від 27.11.2006 р. до
договору поруки №13062 від 23.05.2006 р., так
як підпис ОСОБА_1 на додатковій угоді
був виконаний ще у листопаді 2006 року, а
зразки підпису, які вона надавала для
проведення почеркознавчої експертизи
у кримінальному провадженні, - в
березні 2014 року, тобто зі спливом
значного часу, а також тому, що не
встановлено особу, яка вчинила
кримінальне правопорушення,так як
розслідування ще не закінчено.

Разом з тим, таке обґрунтування
підстав відмови у задоволенні позову
не відповідає нормам процесуального
права, фактично зроблено з порушенням
вимог п.3 ч.1 ст. 215 ЦПК України, яка
передбачає зазначення в описовій
частині рішення мотивів,з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача.

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України
суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Як передбачає ч. 3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тому, обґрунтовуючи відмову у позові
неприйняттям висновку почеркознавчої
експертизи, яка не призначалась у даній
справі, у зв'язку з чим сторони були
позбавлені права подавати свої
запитання, визначати відповідну
судово-експертну установу та інше, як
це передбачено ст.ст. 143, 144 ЦПК України.
суд першої інстанції фактично давав
оцінку неналежному доказу, тоді як
взагалі не повинен був брати його до
розгляду як неналежний.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 не
зверталась до суду з позовом про
визнання недійсною додаткової угоди №
1 від 27.11.2006 р. до договору поруки. Тому,
за відсутності такої вимоги та спору
щодо недійсності угоди,суд позбавлений
був права та можливості робити
висновок про припинення основного
договору поруки у відповідності до ч. 4
ст. 559 ЦК України, оскільки згідно саме
додаткової угоди від 27.11.2006 р. до
договору поруки ОСОБА_1 поручалась за
збільшені зобов'язання боржника
ОСОБА_3, які передбачені додатковою
угодою від 27.11.2006 р. до кредитного
договору.

Крім того, у суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3 заявив, що позивачка ОСОБА_1
була присутньою при укладанні як
додаткової кредитної угоди 27.11.2006 р,
так і укладанні додаткової угоди
поруки від 27.11.2006 р.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає, що
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В порушення вимог зазначених норм ЦПК
України позивачка ОСОБА_1 не надала
належних та допустимих доказів на
підтвердження підстав для визнання
поруки припиненою, а тому у задоволенні
її позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК
України, ОСОБА_1 у своїй апеляційній
скарзі та в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції не зазначила та
не надала належні та допустимі докази
наявності підстав для припинення
договору поруки.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси
якої за довіреністю представляє
ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду
Чернівецької області від 10 листопада
2014 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання припиненим договору
поруки відмовити

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: