Ухвала іменем україни 26 листопада 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансові
Перспективи» про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на заставу, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 09 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
(далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_4, Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансові Перспективи» (далі - ТОВ
«Фінансові Перспективи») про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
посилаючись на наступні обставини.

25 березня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» (далі
- ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір, згідно з
умовами якого відповідач отримав 16 238,00
доларів США строком до 24 березня 2015
року. Одночасно з укладенням
кредитного договору між сторонами було
укладено договір застави, відповідно
до якого відповідач передав позивачу в
заставу автомобіль марки КІА CERATO, 2008
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1.

02 лютого 2012 року ПАТ
«Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт
Фінанс» свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами до боржника у зв'язку з
укладенням договору факторингу. Разом
з правом вимоги заборгованості за
кредитними договорами до боржника ПАТ
«Сведбанк» відступило права
заставодержателя за договорами
забезпечення відступлених кредитних
зобов'язань.

23 липня 2013 року між ТОВ
«Вердикт Фінанс» та ТОВ «Фінансові
Перспективи» був укладений договір
поруки, згідно з умовами якого
ТОВ «Фінансові Перспективи»
поручилося перед позивачем за
виконання зобов'язань ОСОБА_4 за
договором кредиту

ОСОБА_4 зобов'язання за
договором не виконав, тому позивач
звернувся до суду із позовом в якому
просив: стягнути солідарно з
відповідачів на користь ТОВ «Вердикт
Фінанс» 2000 грн заборгованості за
кредитними зобов'язаннями; в рахунок
погашення заборгованості у розмірі 20
289,72 дол. США, що еквівалентно 161 175 грн 73
коп., звернути стягнення на предмет
застави - автомобіль марки КІА CERATO, 2008
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, який на праві власності
належить відповідачеві ОСОБА_4,
вартість якого згідно з договором
застави склала 102 500 грн, з укладанням
від його імені договору
купівлі-продажу з будь-якою іншою
особою-покупцем; передати у володіння
ТОВ «Вердикт Фінанс» предмет застави -
автомобіль марки КІА CERATO, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, а також комплект ключів,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, що належить
ОСОБА_4 та знаходиться у нього або інших
осіб.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4
подав зустрічний позов в якому
посилається на те, що кредитор його не
повідомив про відступлення права
вимоги за кредитним договором. Крім
того зазначив, що вищевказаний договір
поруки було укладено без його відома,
тому просить суд визнати недійсними
договір факторингу та договір поруки, в
задоволенні позову ТОВ «Вердикт
Фінанс» відмовити.

Рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 09 квітня 2014 року, позов ТОВ
«Вердикт Фінанс» задоволено.

Стягнуто солідарно з
ОСОБА_4, ТОВ «Фінансові Перспективи» на
користь ТОВ «Вердикт Фінанс»
заборгованість за кредитом в розмірі
2 000 грн.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 25 березня 2008 року № -064, яка
станом на 31 липня 2013 року становить 20
289,72 доларів США, що за курсом НБУ
еквівалентно 162 175 грн 73 коп.,
звернуто стягнення на предмет застави -
автомобіль марки КІА CERATO, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, який на праві власності
належить відповідачеві ОСОБА_4, шляхом
продажу вказаного автомобіля ТОВ
«Вердикт Фінанс» з укладанням від його
імені договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням
повноважень на отримання дубліката
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України за свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу або його
дублікатом для його подальшої
реалізації, а також наданням ТОВ
«Вердикт Фінанс» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Зобов'язано ОСОБА_4
передати у володіння ТОВ «Вердикт
Фінанс» предмет застави - автомобіль
марки КІА CERATO, 2008 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, а також
комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу, що
належить ОСОБА_4 та знаходиться у нього
або інших осіб.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, задовольняючи позовні
вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс», яке
отримало право вимоги до відповідача
за договором факторингу, виходив із
того, що ОСОБА_4 свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, що підлягає стягненню
солідарно з поручителя - ТОВ «Фінансові
Перспективи» в межах, передбачених
договором поруки, та боржника. В
рахунок погашення заборгованості, що
залишилась, дійшов висновку про
необхідність звернути стягнення на
предмет застави - належний ОСОБА_4
автомобіль.

Відмовляючи в
задоволенні зустрічних позовних вимог,
суди виходили з того, що договір
факторингу та договір поруки, які
ОСОБА_4 просив визнати недійсними, на
його обов'язки щодо сплати кредитної
заборгованості не вплинули, а його
права зазначеними договорами не
порушено.

Проте з такими
висновками судів не можна погодитись з
наступних підстав.

З матеріалів справи
вбачається, що 25 березня 2008 року між ВАТ
«Сведбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 0308/0308/64-064, згідно з
умовами якого відповідач отримав 16 238,00
доларів США на строк до 24 березня 2015
року (а. с. 7-11).

В забезпечення вимог
за кредитним договором 25 березня 2008
року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 був
укладений договір застави №
0308/0308/64-064-Z-1, згідно з умовами якого
відповідач передав позивачу в заставу
автомобіль марки КІА модель CERATO, 2008
року випуску, номер кузова НОМЕР_2;
державний номерний знак НОМЕР_1
(а. с. 13-15)

02 лютого 2012 року ПАТ
«Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт
Фінанс» свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами до боржника у зв'язку з
укладенням договору факторингу. Разом
з правом вимоги заборгованості за
кредитними договорами до боржника ПАТ
«Сведбанк» уступило права
заставодержателя за договорами
забезпечення відступлених кредитних
зобов'язань.

23 липня 2013 року між ТОВ
«Вердикт Фінанс» та ТОВ «Фінансові
Перспективи» був укладений договір
поруки, згідно з умовами якого обсяг
відповідальності поручителя перед
кредитором за невиконання ОСОБА_4
кредитного договору від 25 березня 2008
року № 0308/0308/64-064, становив
2000 грн.

Суд касаційної
інстанції не може погодитись з
висновками судів попередніх інстанцій
про задоволення позову ТОВ «Вердикт
Фінанс», оскільки вони зроблені
передчасно, без з'ясування всіх
обставин у справі з порушенням норм
процесуального законодавства.

Згідно з п. 2.1 договору
факторингу від 02 лютого 2012 року № 11,
клієнт відповідно до умов даного
договору відступає Факторові - ТОВ
«Вердикт Фінанс» свої права вимоги
заборгованості за кредитними
договорами від боржників, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить Клієнту -
ПАТ «Сведбанк» на підставі
документації, а Фактор набуває право на
вимоги такої заборгованості від
боржників та передає клієнту за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу, та в
порядку, передбаченому даним
договором.

Пунктом 2.3 перехід від
Клієнта до Фактора прав вимоги
заборгованості до боржників
відбувається в момент отримання за
актом прийому-передачі реєстру
заборгованості боржників, після чого
фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованостей та набуває відповідні
права вимоги.

22 лютого 2012 року між
ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс»
був підписаний договір про
відступлення прав за договором
застави.

Згідно з п. 1.1 сторони
домовились, що разом з відступленням
прав вимоги заборгованостей за
кредитними договорами від боржників,
що здійснюється на підставі договору
факторингу від 02 лютого 2012 року № 11,
укладеного між сторонами, одночасно
відступаються права вимоги за
договорами застави рухомого майна, які
визначенні цим договором.

Пунктом 1.2 визначено,
що первісний заставодержатель
відступає новому заставодержателю
права за договорами застави рухомого
майна, перелік яких наведено у Додатку
№ 1 до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Зі справи вбачається, що документи, які
засвідчують права вимоги за кредитним
договором та за договорами застави
рухомого майна, й інформація, яка є
важливою для їх здійснення, позивачем
при зверненні до суду до позовної заяви
не долучені, судом не досліджувалось,
за якими договорами відбулась
переуступка права вимоги, а висновок
про те, що позивачеві передано право
вимоги саме за зобов'язаннями
відповідача ОСОБА_4, у порушення п. 4 ст.
60 ЦПК України ґрунтуються на
припущеннях, оскільки у матеріалах
справи відсутні будь-які докази на
підтвердження вказаної обставини. Крім
того, стягуючи заборгованість, суд не
перевірив розрахунок заборгованості
на час уступки права вимоги з
розшифровкою здійснених боржником
платежів та залишком заборгованості за
кожним видом платежу (кредиту,
відсоткам, пені).

Отже, позивач не скористався наданими
йому правами, не обґрунтував свої
позовні вимоги та не надав суду доказів
на їх підтвердження, а згідно з ч. 1 ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції на зазначене вище
уваги не звернув, розглянув справу з
порушенням вимог
цивільно-процесуального
законодавства, без повного з'ясування
обставин у справі, апеляційний суд
вказаних недоліків не усунув, дійшов
передчасного висновку про залишення
рішення районного суду без змін.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, а тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09 квітня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді: А.О.
Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана Г.В.
Юровська