УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Пацалі
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за розпискою за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, в якому
просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики у
розмірі 607 500 грн. 00 коп.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 05.12.2011
р. між позивачем та відповідачем було
укладено договір позики на суму 607 500
грн. 00 коп. зі сплатою відсотків у
розмірі 5% річних строком на 10 років для
придбання квартири у м. Києві, про що
позичальником власноруч складено
відповідну розписку.

Згідно умов вищевказаного договору у
випадку розірвання шлюбу, ОСОБА_2
зобов'язався повернути кошти на вимогу
позикодавця без сплати відсотків.

На момент звернення до суду із даним
позовом відповідач не виконав
зобов'язання за договором позики від
05.12.2011 р. щодо повернення коштів.

Враховуючи викладене, позивач
стверджував про наявність підстав для
стягнення з ОСОБА_2 на його користь
заборгованості у розмірі 607 500 грн. 00
коп., витрат на правову допомогу у
розмірі 8000 грн. 00 коп. та судового збору
на суму 3 441 грн. 00 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 11.06.2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за розпискою
задоволено частково. З ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто
заборгованість за розпискою від 05.12.2011
р. у сумі 607 500 грн. 00 коп., у задоволенні
іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, мотивуючи її
тим, що судом першої інстанції було
порушено норми процесуального права та
неправильно застосовано норми
матеріального права, неповно з'ясовано
обставини справи.

Зазначила, що договір позики
відповідач уклав за попередньою згодою
другого з подружжя - ОСОБА_4 в інтересах
сім'ї для придбання квартири з метою
спільного проживання.

Справа № 761/28773/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/10598/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В. .
Відтак, апелянт вказувала, що боргові
зобов'язання ОСОБА_2 за вказаним
договором необхідно розподіляти між
подружжям в рівних частках, у той час як
покладення на відповідача обов'язку
одноособово виконати дане зобов'язання
суперечить нормам чинного
законодавства.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримала, просила її задовольнити.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив її відхилити.

Колегія суддів, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення в
цій частині, заслухавши пояснення
учасників процесу, дослідивши письмові
докази по справі та доводи апеляційної
скарги, дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 05.12.2011 р. між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було укладено договір позики
на суму 607 500 грн. 00 коп. зі сплатою
відсотків у розмірі 5% річних строком на
10 років для придбання квартири у м.
Києві. На підтвердження факту
укладення зазначеного договору та його
умов позичальником власноруч складено
відповідну розписку (а.с.9).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Згідно вказаної розписки, ОСОБА_2
зобов'язався повернути борг на першу
вимогу без сплати відсотків у випадку
розірвання шлюбу, у якому він перебував
з ОСОБА_4 на момент укладення договору
(а.с. 10).

Факт отримання коштів за договором
позики відповідачем не заперечувався,
про що зазначено також у позовній заяві
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя, поданої до Дарницького
районного суду м. Києва 14.05.2014 р. (а.с.
78-80).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19.07.2013 р. розірвано
шлюб, укладений між ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після укладання шлюбу
взяла прізвище «ОСОБА_4», та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Також, ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладені обставини, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача коштів у розмірі 607 500 грн. 00
коп.

При вирішенні питання про розподіл
судових витрат суд діяв відповідно до
норм ЦПК України та постанови Кабінету
Міністрів України № 590 від 27.04.2006 р. «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Суд також надає оцінку тій
обставині, що зі змісту угоди про
надання адвокатської допомоги,
укладеної 17.10.2013 р. між позивачем та ТОВ
«Бюро адвоката ОСОБА_8», і квитанції № 5
від 17.10.2013 р. не вбачається можливим
встановити, що правова допомога була
надана саме у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за розпискою.

Доводи апелянта щодо необхідності
стягнення коштів за договором позики у
рівних частках з кожного із членів
подружжя у зв'язку з тим, що вказаний
договір укладався в інтересах сім'ї, не
приймаються до уваги з огляду на
наступне.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.
24 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» борги та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї, враховуються при поділі майна
подружжя.

Разом з тим, предметом судового
розгляду у вказаній справі є
зобов'язальні правовідносини, що
виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв'язку
з укладенням договору позики, у той час
як питання про поділ майна подружжя у
даному випадку судом не вирішувалося.

Посилання апелянта на ч. 4 ст. 201 ЦПК
України як на підставу зупинення
провадження у даній справі до
вирішення іншої справи судом до уваги
не приймаються з огляду на наступне.

Наявність у провадженні Дарницького
районного суду м. Києва справи за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя не перешкоджає
з'ясуванню обставин щодо наявності
боргу за договором позики та обов'язку
його повернення, а відтак, не є
підставою для зупинення провадження у
даній справі у розумінні положень ст.
ст. 201, ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
розпискою.

Враховуючи викладене, при встановленні
обставин справи та ухваленні
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції не було допущено порушень
норм процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України,
не можуть бути підставою для його
скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
М.І. Оніщук

Л.Д. Українець