Справа № 630/845/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2014 року

м.
Люботин

Суддя Люботинського міського суду
Харківської області Зінченко О.В.,
розглянувши матеріали за позовною
заявою ОСОБА_1 до Харківського
районного суду Харківської області,
третя особа ОСОБА_2 про зобов’язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

17 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Харківського районного суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить визначити, що судом при
вирішенні судових справ № 635/6672/13-ц та
635/2012/14-ц Харківського районного суду
Харківської області при вирішенні
питання про сплату судового збору
судом застосовано до нього прямі
дискримінаційні дії, а також в порядку
усунення дискримінаційних дій
зобов’язати суд вирішити питання про
сплату судового збору ОСОБА_2 по справі
№ 635/6672/13-ц в обсягах, які зазначені
законодавчою базою в Україні.

Ухвалою судді апеляційного суду
Харківської області від 26 вересня 2014
року визначено підсудність даного
позову Люботинському міському суду
Харківської області.

Ухвалою Люботинського міського суду
Харківської області від 08.10.2014р. у
відкритті провадження відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 19.11.2014р. ухвалу
Люботинського міського суду
Харківської області від 08.10.2014р.
скасовано, а справу направлено до суду
для вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості
відкриття провадження за вищевказаним
позовом, вважаю, що у відкритті
провадження належить відмовити з
огляду на наступне.

Предметом позову ОСОБА_1 є рішення та
дії Харківського районного суду
Харківської області в частині
вирішення питання про судові витрати
по справам № 635/6672/13-ц та № 635/2012/14-ц.

Таким чином, заявлений позов
стосується процесуальної діяльності
суддів Харківського районного суду
Харківської області при розгляді
конкретних цивільних справ.

Конституцією України закріплено право
кожного на судовий захист та
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, а статтею 18 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» визначено, що суди загальної
юрисдикції спеціалізуються на
розгляді цивільних, кримінальних,
господарських, адміністративних справ,
а також справ про адміністративні
правопорушення.

Поряд із цим, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» суди здійснюють правосуддя
самостійно. Здійснюючи правосуддя,
суди є незалежними від будь-якого
незаконного впливу. Суди здійснюють
правосуддя на основі Конституції і
законів України, забезпечуючи при
цьому верховенство права. Втручання у
здійснення правосуддя, вплив на суд або
суддів у будь-який спосіб
забороняється і тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Одними із основних засад судочинства,
визначених у ст. 129 Конституції України
є забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом, та
обов’язковість рішень суду.

Порядок оскарження судових рішень
судів першої інстанції по цивільним
справам встановлений у ст.ст. 292, 293 ЦПК
України, за змістом яких сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
а також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково. Ухвала суду першої
інстанції оскаржується в апеляційному
порядку окремо від рішення суду у
випадках, передбачених статтею 293 цього
Кодексу. Заперечення на ухвали, що не
підлягають оскарженню окремо від
рішення суду, включаються до
апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
пункті 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 13 червня 2007 року № 8
"Про незалежність судової влади"
виключне право перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з процесуальним
законодавством. Оскарження у будь-який
спосіб судових рішень, діяльності
судів і суддів щодо розгляду та
вирішення справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та заяв
з таким предметом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо заява не підлягає розгляду
в судах у порядку цивільного
судочинства.

Аналізуючи викладені норми чинного
законодавства та роз’яснення
Верховного Суду України, приходжу до
висновку, що вимоги позивача, які
стосуються вирішення судом питання про
розподіл судових витрат, не підлягають
судовому розгляду шляхом подачі позову
про оскарження такого рішення суду, у
т.ч. в порядку цивільного судочинства, в
зв’язку чим у відкритті провадження за
позовом ОСОБА_1 належить відмовити.

Вимоги позивача та обставини,
викладені у позовній заяві, можуть бути
ним заявлені при оскарженні судових
рішень Харківського районного суду
Харківської області, на які він
посилається, в апеляційному порядку.

Одночасно, вважаю за необхідне
звернути увагу на те, що відмова у
відкритті провадження за даним позовом
ніяким чином не порушує права позивача
на доступ до правосуддя з огляду на
його закріплене у Конституції України
право апеляційного та касаційного
оскарження судового рішення, у т.ч. і в
частині вирішення питання про розподіл
судових витрат.

Керуючись ст. 122 Цивільного
процесуального кодексу України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за
позовною заявою ОСОБА_1 до Харківського
районного суду Харківської області,
третя особа ОСОБА_2 про зобов’язання
вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Харківської області
через Люботинський міський суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п’яти
днів з дня отримання її копії.

Суддя

О.В. Зінченко