У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук
Н.М.,

суддів - Максимчук З.М.,
Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача -
ОСОБА_3,

відповідача -
ОСОБА_4,

представника відповідача -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Рівненського районного суду
від 18 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - приватне підприємство
«Рівненський інженерний центр
науково-інноваційних технологій» про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду
від 18 липня 2014 року вказаний позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не
чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_2
земельною ділянкою для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована в с. Милостів
Рівненського району Рівненської
області, площею 0,5909 га, кадастровий
номер :01:003:0452, шляхом демонтажу
(знесення) самовільно встановленої
господарської будівлі, що знаходиться
на вказаній земельній ділянці впритул
до лінії дійсної межі, встановлення
твердих меж, а також відновлення
межових знаків на підставі раніше
розробленої та затвердженої
документації з землеустрою, що
здійснюється виконавцем - юридичною
або фізичною особою, яка отримала
ліцензії на проведення робіт із
землеустрою та топографо-геодезичних
робіт.

Вважаючи рішення суду незаконним та
необґрунтованим, ОСОБА_4 оскаржила його
в апеляційному порядку. В поданій
апеляційній скарзі вказує на те, що
місцевий суд допустив порушення
процесуальних норм, оскільки не
залучив до участі в справі Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Рівненській області,
Управління Держкомзему у Рівненському
районі та сільську раду за місцем
знаходження земельної ділянки.
Стверджує, що суд при постановленні
судового рішення обмежився
суперечливим висновком судової
будівельно-технічної експертизи, який
отриманий без основних вихідних даних,
а лише на підставі правовстановлюючих
документів сторін по справі. Зазначає,
що висновок про те, що господарська
споруда розташована на межі земельних
ділянок, є хибним. Доводить, що її
документи на земельну ділянку були
виготовлені раніше позивача, спору з
ним не виникало з приводу споруди під
час її будівництва. Наполягає, що
самовільне будівництво не є
беззаперечною підставою демонтажу
споруди за позовом до іншої особи, а має
бути встановлено факт перешкоджання
користуванню у зв'язку з такою
спорудою. Покликаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги

________________________________________________________________________
_______________________________________________

Справа №570/2424/13-ц
Головуючий у 1 інстанції -
Красовський О.О.

Провадження № 22-ц 787/1819/2014
Доповідач -
Ковальчук Н.М.

пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції керувався
передбаченим земельним законодавством
обов'язком власників земельних ділянок
не порушувати прав суміжних
землекористувачів, та виходив із того,
що порушення відповідачкою прав
позивача через побудовану нею
господарську споруду на суміжній з
позивачем межі, знайшло своє
підтвердження в ході судового розгляду
та підтверджено належними доказами.

З такими висновком місцевого суду
погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом встановлено, що сторони по справі
є суміжними землекористувачами.
Позивач ОСОБА_2 є власником земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована в с. Милостів Рівненського
району Рівненської області, площею 0,5909
га, кадастровий номер :01:003:0452 на
підставі договору дарування земельної
ділянки ВРА № 250950 від 12.08.2010р..
Відповідачка є сусіднім
землекористувачем та володіє
земельною ділянкою на підставі
державного акта про право власності на
землю серії РВ 005874, виданого 04.05.1998 року.

Факт самочинного будівництва сараю
визнаний відповідачкою в судовому
засіданні.

Відповідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 91 Земельного Кодексу
України, власники земельних ділянок
зобов'язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів.

За положеннями ст. 103 Земельного
Кодексу України, власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Із висновку судової
будівельно-технічної експертизи №
Е-05/14 від 11.07.2014 року вбачається, що з
боку ОСОБА_4 має місце порушення межі,
яка є спільною для земельної ділянки,
що розташована в Рівненській області,
Рівненському районі, с. Милостів,
площею 0,5909 га, кадастровий номер
:01:003:0452 і належить ОСОБА_2 та
земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4,
шляхом встановлення на ній будівлі
сараю, котра займає площу 6,5 кв.м
земельної ділянки позивача. Фактичний
порядок розташування будівель і
споруд ОСОБА_2 відповідає розташуванню,
представленому в технічній
документації із землеустрою, а
відповідність фактичного розташування
будівель та споруд ОСОБА_4 експертизою
не встановлено у зв'язку з відсутністю
інформації у наданих документах.

Таким чином, судом безспірно
встановлено, що відповідачка
самовільно на частині земельної
ділянки, яка є спільною для межі з
позивачем, звела об'єкт нерухомості,
порушивши при цьому межові знаки.

Не заслуговують на увагу суду
посилання апеляційної скарги
суперечливість висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
оскільки жодних доказів, які б
підтверджували протиправність чи
незаконність висновку експерта, нею не
надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що
самовільне будівництво не є
беззаперечною підставою демонтажу
споруди колегія суддів відхиляє як
такі, що суперечать нормам закону. Так,
за ст. 212 Земельного Кодексу України,
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Норми процесуального права
передбачають, що обставини цивільних
справ з'ясовуються судом на засадах
змагальності, в межах заявлених вимог і
на підставі наданих сторонами доказів.
Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Однак, будь-яких доказів,
які б спростовували висновки суду
першої інстанції, особою, яка подала
апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 18 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді : підпис
Максимчук З.М.

підпис
Оніпко О.В.

Згідно:суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.