Справа №591/5781/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/2130/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 57
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання договору недійсним та
стягнення матеріальних збитків,

в с т
а н о в и л а:

У серпні 2014 року позивач звертаючись з
позовом та посилаючись на умисні дії
відповідача просив: визнати укладений
між ними договір недійсним, стягнути з
відповідача завдані матеріальні
збитки у вигляді сплачених ТОВ
«Гранфінресурс» винагороди за
фактично невиконану роботу у
подвійному розмірі в сумі 8000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
договір №226927 від 21 березня 2014 року та
додатки до нього укладені між ТОВ
«Гранфінресурс» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 4000 грн., вирішено
питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. При цьому
посилається на невірну оцінку судом
характеру угоди, в тому числі прав та
обов'язків сторін.

Заслухавши суддю доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи 21 березня 2014 року між
ТОВ «Гранфінресурс» та ОСОБА_3 був
укладений договір №226927 разом з
додатками до нього (а.с.6-8). Відповідно
до умов договору відповідач
зобов'язався вчинити від імені та за
рахунок учасника - позивача певні
юридичні дії, спрямовані на отримання
грошових коштів, в тому числі:
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, надати
учаснику відповідну суму у позику,
надавати інші послуги.

Відповідно до термінів, викладених в
додатку № 2 договору, програма «Альянс
Україна» базується на створенні
реєстрів учасників, метою яких є
отримання грошових сум, у порядку та на
умовах, передбачених зазначеним
договором та додатками до нього.

Згідно ст. 4 умов програми «Альянс
Україна» додатку № 2 до договору № 226927,
передбачений порядок проведення
заходу по розподілу грошового фонду та
порядок проведення заходу згідно
заяви. За їх змістом вбачається, що
рішення про надання грошової суми
позивачу залежить лише від волі
відповідача, який сам на власний розсуд
приймає таке рішення. Процедура
прийняття рішення про надання грошової
суми є непрозорою, а інформація щодо
результатів проведених конкурсів та
осіб, які отримали дозвіл на грошову
суму є конфіденційною і не може бути
перевірена позивачем.

Позивачем на рахунок відповідача було
сплачено одноразовий комісійний
внесок на суму 4000 грн., що
підтверджується доказами наявними в
матеріалах справи (а.с.12).

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі належним чином зібраних,
досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно з'ясував
спірні правовідносини, всебічно
встановив обставини, що мають значення
для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212
ЦПК України.

Частково задовольняючи позов місцевий
суд дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для визнання
недійсним спірного договору
укладеного між сторонами, з
врахуванням ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК
України, оскільки відповідач не мав
відповідної ліцензії для надання
послуг фінансового характеру.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону
України «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності»
передбачено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне під поняттям «фінансова
послуга» розуміється операція з
фінансовими активами, що здійснюється
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
2 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 111,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Відповідно до п. п. 3, 4 Прикінцевих
положень цього Закону фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність із вимогами цього Закону
(тобто до 9 січня 2013 року), а спеціально
уповноважений орган виконавчої влади у
сфері регулювання ринків фінансових
послуг зобов'язаний у шестимісячний
строк з дня опублікування цього Закону
розробити та затвердити ліцензійні
умови здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган), 9 жовтня 2012 року затвердила
Ліцензійні умови провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (розпорядження № 1676
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах») (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах, та передбачили, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої
Ліцензійних умов адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групі - це фінансова послуга,
що надається ліцензіатом і передбачає
залучення грошових коштів учасників
групи, об'єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів між
учасниками групи (правова позиція
висловлена у Постанові Верховного Суду
України від 25 червня 2014 року у справі №
6-74цс14).

Відповідно до роз'яснень Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, викладених у листі на адресу
апеляційного суду від 17.11.2014 року №
9017/16-9, який мається в матеріалах справи,
господарська діяльність підприємства
щодо укладення договорів з фізичними
особами, предметом яких є послуги, що
надаються шляхом формування реєстрів
учасників програми «Альянс України»,
метою яких є отримання відповідної
грошової суми, зазначеної у договорі
передбачає залучення фінансових
активів від фізичних осіб, тобто є
фінансовою послугою.

Зі місту договору укладеного між
сторонами вбачається, що діяльність
ТОВ «Гранфінресурс» є фактично
діяльністю з надання фінансових
послуг, відповідної ліцензії на
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів з
метою надання грошових сум фізичним
особам, на момент укладення договору з
позивачем підприємство не мало, до
Державного реєстру фінансових установ
не внесено.

Посилання апелянта на те, що він не
надає фінансової послуги і відповідно
його діяльність не потребує
відповідної ліцензії, спростовується
фактичними обставинами справи та
наявними у справі доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, щодо
відсутності у відповідача прав на
надання фінансових послуг та не дають
підстав для скасування судового
рішення.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»
відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 жовтня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -