ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"02" грудня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

прокурора
Данілової Ю.І.

позивача
ОСОБА_1

представника третьої особи
Трояна С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Служби у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації, про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
(далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню
дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Починаючи з 2013 року дитина проживає з
позивачем та знаходиться на її повному
утриманні. Відповідач участі у
вихованні дитини не бере, матеріальну
допомогу на дитину у добровільному
порядку не надає, у зв'язку з чим
позивач вважає, що є всі підстави
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_5 та стягнути з
відповідача аліменти у розмірі 1 000
гривень щомісячно, починаючи з дня
подання позовної заяви і до повноліття
дитини.

Ухвалою суду від 15 вересня 2014 року
відкрито провадження у даній справі та
залучено до участі в ній, в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Службу у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити та не заперечувала проти
заочного розгляду справи. Пояснила, що
відповідач не шукає зустрічі з сином,
не забезпечує продуктами харчування,
одягом, іграшками та іншими потрібними
для дитини його віку речами, не приймає
участі у розвитку здібностей сина, у
навчанні, у підготовці до самостійного
життя та не проявляє до дитини
батьківської турботи та любові, що
негативно впливає на фізичний розвиток
сина, а також не виявляє інтересу до
внутрішнього світу сина, не створює
умов для отримання ним освіти і не
сплачує аліменти.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації в
судовому засіданні позовні вимоги про
позбавлення відповідача батьківських
прав відносно сина підтримав.

Прокурор в судовому засіданні позовні
вимоги також підтримала, вважала за
доцільне позбавити відповідача
батьківських прав відносно його сина
ОСОБА_5.

Відповідач в судове засідання не
з'явився про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, будь-яких клопотань від нього не
надходило.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169,
стст. 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України (далі по тексту - ЦПК
України), оскільки позивач не
заперечувала проти заочного розгляду
справи.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника третьої особи та
прокурора, покази свідків, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, вважає встановленим
наступні обставини.

Як встановлено судом, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 17
квітня 2010 року. Від даного шлюбу мають
малолітню дитину - сина ОСОБА_5, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_5, що
підтверджується свідоцтвом про його
народження серії НОМЕР_2, виданим
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Дарницького районного
управління юстиції у м. Києві 09 червня
2010 року, актовий запис №1881. Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
26 листопада 2012 року шлюб між сторонами
розірвано.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України
(далі по тексту - СК України)
встановлено обов'язок батьків щодо
виховання та розвитку дитини.
Визначено, зокрема, що батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною освіти, готувати її до
самостійного життя. Передача дитини на
виховання іншим особам не звільняє
батьків від обов'язку батьківського
піклування.

А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють,
мають право і зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про її здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Ті ж самі принципи закріплені
Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої
проголошено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особистості
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і в усякому випадку в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості. Якнайкраще
забезпечення інтересів дитини має бути
керівним принципом для тих, хто
відповідає за її освіту і навчання; ця
відповідальність лежить насамперед на
її батьках.

Судом встановлено, що дитина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та
знаходиться на повному її утриманні.
Відповідач проживає окремо, участі у
вихованні дитини не бере, про фізичний
і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя не піклується, матеріальну
допомогу на дитину у добровільному
порядку не надає.

Наведене свідчить про ухилення
відповідача - ОСОБА_3 від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини -
сина ОСОБА_5.

За змістом ст. 155 СК України здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності. Ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №3 від 30 березня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
встановлено, що ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Таким чином, обов'язок нести
відповідальність за дитину, її
фізичний і моральний розвиток, її
соціальне буття, здійснення прав щодо
її захисту покладено на батьків.
Обставини справи свідчать про
небажання відповідача займатися
вихованням дитини, а саме відсутність
будь-яких дій, які б свідчили про його
намір змінити обставини свого життя та
вчинити дії, спрямовані на виховання
дитини. Доказів щодо спростування
таких обставин в матеріалах справи
немає.

Водночас Пленум Верховного Суду
України в п. 15 зазначеної вище
постанови роз'яснив, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Допитані в судовому засіданні свідки -
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали свідчення про
те, що дитина проживає з матір'ю,
відповідач з дитиною не проживає,
вихованням та утриманням не
займається, не бере участі у фізичному,
моральному, духовному розвитку
малолітнього, не цікавиться його
життям та здоров'ям, не надає
матеріальної допомоги.

Згідно висновку Дарницької районної в
м. Києві державної адміністрації
№101-8344/01 від 30 жовтня 2014 року, наданого в
ході розгляду питання щодо позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відносно
малолітнього ОСОБА_5, відповідно до
рекомендацій комісії з питань захисту
прав дитини (протокол від 23.10.2014 року
№19) встановлено, що відповідач свідомо
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків, не намагається забезпечити
достатній життєвий рівень сина, не
турбується про стан його здоров'я. Тому
орган опіки та піклування вважає за
доцільне позбавити батьківських прав
відповідача відносно малолітнього
сина.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватись з максимально можливим
врахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист
прав дитини, суд повинен докласти всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Враховуючи встановлені по справі
обставини, вимоги чинного
національного та європейського
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
відповідач по справі внаслідок винної
поведінки та свідомого нехтування
покладених на нього, як батька,
обов'язків, ухиляється від їх
виконання, у зв'язку з чим вважає
позовні вимоги в частині позбавлення
батьківський прав доведеними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача на
утримання малолітньої дитини
аліментів, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України
способи виконання батьками обов'язку
утримувати дитину визначаються за
домовленістю між ними. А частиною 3 цієї
статті встановлено, що за рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено,
що частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінюючи в сукупності надані до суду
докази а також інші обставини, що мають
істотне значення при вирішенні даного
спору, суд дійшов висновку, що вимоги в
частині стягнення аліментів
підлягають задоволенню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України
суд, відмовляючи в задоволенні
цивільного позову, також відмовляє
позивачу у стягненні з відповідача на
його користь понесених ним і
документально підтверджених судових
витрат. Якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 11, 12 Закону України «Про охорону
дитинства» стст. 7, 150, 155, 164, 180-183
Сімейного кодексу України, стст. 88, 169,
208, 209, 214, 215, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно малолітньої дитини - сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2;
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3;
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
аліменти на утримання дитини - сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі 1 000
гривень щомісячно, починаючи з 11.09.2014
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Рішення допустити до негайного
виконання у межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2;
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) в
дохід держави судовий збір в розмірі 243
грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.