Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю
представника банку,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" на рішення
Кузнецовського міського суду від 18
листопада 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення кредитної
заборгованості,

в с т а н о в и л а :

30 січня 2013 року ПАТ КБ „ПриватБанк"
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1
про стягнення кредитної
заборгованості. В уточнених позовних
вимогах позивач просив суд стягнути з
відповідача кредитну заборгованість у
розмірі 27 170,13 грн.

Заочним рішенням Кузнецовського
міського суду від 18 листопада 2013 року
позов задоволено частково. З
відповідача на користь позивача
стягнено 17 010,42 грн. кредитної
заборгованості. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено за спливом
строку позовної давності. Вирішено
питання про судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивач посилався на те, що
відповідно до укладеного договору №
б/н від 14 травня 2008 року ОСОБА_1 отримав
у банку строковий кредит у сумі 10000 грн.
під 30 % річних. Свої зобов'язання
порушив та допустив кредитну
заборгованість у сумі 27 170,13 грн. ПАТ КБ
„ПриватБанк" не пропустило строк
позовної давності. В матеріалах справи
знаходиться виписка з рахунку
кредитної заборгованості ОСОБА_1, яка
підтверджує, що відповідач регулярно
здійснював погашення заборгованості,
чим фактично частково виконував
зобов'язання за договором.

Таким чином строк позовної давності
постійно переривався та його відлік
розпочинався спочатку.

Оскільки останнє погашення було
здійснено 18 вересня 2013 року, то
загальний строк позовної давності
спливає 18 вересня 2016 року. Зменшуючи
заборгованість за процентами, суд
першої інстанції помилково взяв до
уваги заяву відповідача про
застосування строку позовної давності.
Крім того, проценти є платою за
користування кредитом, а тому взагалі
не підлягають зменшенню.

Покликаючись на ці обставини, позивач
просив апеляційний суд рішення суду
першої інстанції змінити та ухвалити у
справі нове рішення про задоволення
його позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 14
травня 2008 року між сторонами було
укладено кредитний договір № б/н,
відповідно до якого відповідач отримав
кредитний ліміт у сумі 10 000 грн. під 30 %
річних на строк дії платіжної картки. У
своїй заяві позичальника від 14 травня
2008 року відповідач визнав, що він
ознайомлений і згідний з Умовами і
правилами надання банківських послуг,
Пам'яткою клієнта та Тарифами банку.
Погодився, що заява разом з Умовами і
правилами надання банківських послуг,
Пам'яткою клієнта і Тарифами складає
між ним та банком договір про надання
банківських послуг (а. с. 7).

Укладення кредитного договору у такий
спосіб не суперечить вимогам ст. ст. 638,
639, 640 і 1055 ЦК України.

В порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України відповідач узяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
порушив та за період з 2 грудня 2008 по 30
листопада 2011 року допустив
заборгованість перед банком на
загальну суму 27 170,13 грн., з яких: 9965,46
грн. - заборгованість за кредитом, 15172,76
грн. - заборгованість за простроченими
відсотками; 500 грн. - комісійні банку; 250
та 1281,91 грн. - штрафи (фіксована частина
і процентна складова).

Укладений із банком кредитний договір
відповідач у судовому порядку не
оспорив, у зв'язку з чим він відповідно
до правил ст. 204 ЦК України є
правомірним.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини 1 статті 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору. Якщо
у зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (частина 1 статті 530 ЦК
України).

Пунктом 9.12. Умов та правил надання
банківських послуг (далі - Умов та
правил), які є частиною кредитного
договору сторін від 5 травня 2008 року,
обумовлено, що договір діє до моменту
належного виконання сторонами
зобов'язань, тобто фактично не
встановлено строку його дії.

Підпунктами 3.1.1. і 3.1.3. Правил
користування платіжною карткою
передбачено, що термін дії картки
зазначений на звороті картки (місяць і
рік). Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.
Після закінчення терміну дії
відповідна Карта продовжується Банком
на новий термін (шляхом надання клієнту
карти з новим терміном дії), якщо раніше
(до початку місяця закінчення терміну
дії не поступила письмова заява
Держателя про закриття Карткового
рахунку, а також при умовах наявності
коштів на Картковому рахунку для
оплати послуг з виконання
розрахункових операцій по картковому
рахунку (в передостанній день місяця
закінчення строку дії) і при збереженні
інших умов продовження, передбачених
договором.

Підпунктом 5.4. Правил користування
платіжною карткою передбачено, що
термін погашення за кредитом
(кредитний ліміт, кредитна лінія) за
платіжними картками без встановленого
мінімального обов'язкового платежу,
здійснюється в наступному порядку:
термін погашення за процентами -
кожного місяця за попередній місяць,
термін погашення кредиту в повному
об'ємі, не пізніше наступного дня
місяця, вказаного на платіжній карті (а.
с. 8-10).

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
сторонами було визначено місяцями.

В укладеному кредитному договорі
сторони передбачили, що він діє до
моменту належного виконання сторонами
своїх зобов'язань, тобто фактично не
встановили строку його дії, та
визначили строки виконання боржником
окремих зобов'язань (внесення
щомісячних платежів), що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Як роз'яснив Верховний Суд України у
постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Як убачається із заяви позичальника та
інших матеріалів справи відповідачу
була видана платіжна картка № 520203
без зазначення терміну її дії (а. с. 7 зв.,
147). Відповідним картковим рахунком
відповідач користувався у 2012-2103 рр.,
коли вносив гроші на цей рахунок та
здійснював інші грошові операції за її
допомогою, що підтверджується
відповідними копіями чеків, виписками
з карткового рахунку (а. с. 64-67, 70-76, 105-110,
167-193). В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача надав колегії суддів
інформацію про картку № 520203, з
якої вбачається, що строк її дії був
визначений до 05.2011р.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору сторін були
передбачені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізували
обов'язок боржника повернути весь борг
частинами та встановлювали самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а,
отже, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Прийшовши до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог банку
частково, колегія суддів виходить з меж
заявлених позивачем вимог (а. с. 98-99),
часу його звернення до суду із даним
позовом (26 січня 2013 року (а. с. 2, 18)), заяви
відповідача про застосування позовної
давності та встановлених ст. 257 та п. 1 ч.
2 ст. 258 ЦК України строків позовної
давності, а також інших встановлених
обставин справи (зокрема, збігу
позовної давності в 1 рік з часу
нарахування банком відповідачу 1474,51
грн. неустойки у вигляді штрафу).

З урахуванням викладеного та виходячи
з розрахунку кредитної заборгованості
позичальника, наданого позивачем на
вимогу апеляційного суду, з
відповідача на користь банку за період
з 29 січня 2010 по 30 листопада 2012 року
підлягає стягненню кредитна
заборгованість у сумі 18 555,89 грн., а саме:
4778,87 (9965,46 - 5186,59) грн. - заборгованість за
кредитом; 13578,77 (14328,63 - 749,86) грн. -
заборгованість за простроченими
відсотками; та 198,25 (99,65+98,60) грн. -
комісійні банку.

Зважаючи на те, що місцевим судом не у
повній мірі були враховані наведені
вище обставини справи та вимоги закону,
ухвалене ним рішення, яке оскаржене в
апеляційному порядку, підлягає
скасуванню.

Доводи апелянта про переривання
перебігу позовної давності на увагу не
заслуговують з підстав, що викладені
вище.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 257, 258, 267, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" задовольнити
частково.

Рішення Кузнецовського міського суду
від 18 листопада 2013 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
кредитної заборгованості задовольнити
частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк"
кредитну заборгованість у сумі 18 555
(вісімнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят
п'ять) грн. 89 коп., з яких: 4778,87 грн. -
заборгованість за кредитом; 13578,77 грн. -
заборгованість за простроченими
відсотками; та 198,25 грн. - комісійні
банку.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк" 185 (сто
вісімдесят п'ять) грн. 55 коп. понесених
судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: