Ухвала іменем україни 26 листопада 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» в
особі регіонального відділення
Західної регіональної дирекції ПАТ
«ОТП Банк» у м. Львові про розірвання
договору кредиту, припинення договорів
іпотеки та поруки, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
12 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Львівської області
від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з вищезазначеним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 18 вересня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк»
(далі −? ЗАТ «ОТП Банк»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
- ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір №
ML-600/174/2007, згідно з умовами якого банк
зобов'язався надати ОСОБА_4 як
позичальнику кредит у розмірі 169 238
швейцарських франків на споживчі цілі,
а ОСОБА_4 зобов'язався прийняти кредит,
належним чином використати його та
повернути банку суму отриманого
кредиту, сплатити відповідну плату за
користування кредитом і виконати інші
зобов'язання, визначені договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 18 вересня 2007
року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки №
SR-600/174/2007, а 02 червня 2009 року між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений
договір іпотеки № PML-600/174/2007/2 (майнова
порука).

Так як кредитним договором було
передбачено, що повернення кредиту та
сплата процентів здійснюється шляхом
сплати позичальником ануїтетних
платежів, ОСОБА_4 неодноразово вносив
значні суми в рахунок дострокового
погашення наданого йому кредиту,
належно виконував умови договору.
Після внесення 02 червня 2009 року на
погашення кредиту коштів в сумі 112 000
швейцарських франків позивачам почали
надходити досудові вимоги та
повідомлення про порушення ними взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором та вимоги про дострокове
виконання боргових зобов'язань та
сплату пені, в зв'язку з чим у позивачів
виникла підозра, що відповідач
неправильно здійснює зарахування
коштів, які вносяться ОСОБА_4, неналежно
виконує свої зобов'язання за кредитним
договором та допускає зловживання
правом.

На підставі наведеного, уточнивши
позовні вимоги, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили
суд визнати, що залишок за тілом
кредиту за кредитним договором від 18
вересня 2007 року № ML-600/174/2007, укладений
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (із змінами
та доповненнями до нього, внесеними
додатковими угодами), станом на 24
жовтня 2011 року становив 23 547,56
швейцарських франків; визнати, що
станом на 24 жовтня 2011 року у ОСОБА_4
відсутня заборгованість за відсотками
за кредитним договором; розірвати
кредитний договір від 18 вересня 2007 року
№ ML-600/174/2007, укладений між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4 (із змінами та
доповненнями до нього, внесеними
додатковими угодами); припинити
договір поруки від 18 вересня 2007 року №
SR-600/174/2007, укладений між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_5 (із змінами та доповненнями
до нього, внесеними додатковими
угодами); припинити договір іпотеки №
PML-600/174/2007/2 (майнова порука), укладений 02
червня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк»,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5; судові витрати
покласти на відповідача.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 12 грудня 2013 року позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано, що залишок за тілом кредиту за
кредитним договором від 18 вересня 2007
року № ML-600/174/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4 (зі змінами та
доповненнями до нього, внесеними
додатковими угодами), станом 24 жовтня
2011 року становив 23 547,56 швейцарських
франків.

Визнано, що станом на 24 жовтня 2011 року у
ОСОБА_4 відсутня заборгованість за
відсотками за кредитним договором від
18 вересня 2007 року № ML-600/174/2007,
укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4
(зі змінами та доповненнями до нього,
внесеними додатковими угодами).

Розірвано кредитний договір від 18
вересня 2007 року № ML-600/174/2007, укладений
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (зі змінами
та доповненнями до нього, внесеними
додатковими угодами).

Припинено договір поруки від 18 вересня
2007 року № SR-600/174/2007, укладений між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_5 (зі змінами та
доповненнями до нього, внесеними
додатковими угодами).

Припинено договір іпотеки від 02 червня
2009 року № PML-600/174/2007/2, укладений між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 12 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції у частині
задоволення позовних вимог про
припинення договорів поруки та іпотеки
скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк»
просить скасувати рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити у повному
обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
із доведеності позовних вимог та
наявності передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК
України підстав для розірвання
кредитного договору. Крім того, суд
вважав, що із розірванням кредитного
договору в силу положень п. 1 ст. 559 ЦК
України та ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» у зв'язку з припиненням
основного зобов'язання порука та
іпотека також є припиненими.
Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення вимог про визнання
припиненим договору поруки та вимог
щодо визнання припиненою іпотеки,
ухваливши в цій частині нове рішення
про відмову в задоволенні цих позовних
вимог, виходив із того, що обраний
спосіб захисту прав позивача шляхом
припинення договору поруки та
припинення договору іпотеки, тобто за
п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, не узгоджується
з ч. 1 ст. 559 ЦК України, такі позовні
вимоги є передчасним, оскільки
зобов'язання повністю не виконане, а
тому задоволенню не підлягають.

З таким висновками
апеляційного суду в частині відмови у
визнанні договорпу поруки та іпотеки
припиненими погоджується і суд
касаційної інстанції.

Разом з тим не можна
погодитись з рішенням судів попередніх
інстанцій в частині визнання залишку
заборгованості за кредитним договором
та розірванням кредитного договору,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування обставин у справі.

З матеріалів справи
вбачається, що 18 вересня 2007 року між
ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником усіх прав та
обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк»,
укладено кредитний договір № ML-600/174/2007,
відповідно до п. 2 ч. 1 якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у розмірі 169
238 швейцарських франків на споживчі
цілі з датою остаточного повернення
кредиту - 19 вересня 2022 року; сторони
домовились, що для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватись плаваюча
процентна ставка - фіксований відсоток
+ FIDR (а. с. 8-13, т.1).

На виконання умов
кредитного договору відповідач
перерахував ОСОБА_4 кредитні кошти з
позичкового рахунку № НОМЕР_2 на
поточний рахунок № НОМЕР_1
відповідно до поданих ОСОБА_6 кредитних
заявок наступними траншами: 18 вересня
2007 року на суму 83 860 швейцарських
франків (а. с. 129, т. 1); 05
жовтня 2007 року на суму 23 750 швейцарських
франків (а. с. 131, т. 1); 26 жовтня
2007 року на суму 11 740 швейцарських
франків (а. с. 132, т. 1); 13
листопада 2007 року на суму 11 360
швейцарських франків (а. с. 135, т.
1); 14 лютого 2008 року на суму 26 608
швейцарських франків (а. с.
137, т. 1); а всього 157 318 швейцарських
франків.

Згідно з висновком
судової бухгалтерської
фінансово-кредитної експертизи від 18
грудня 2012 року № 7827 вбачається, що
заборгованість за основним
зобов'язанням (тілом кредиту) за
кредитним договором від 18 вересня 2007
року № ML-600/174/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4, на час складання
графіків із врахуванням об'єму
документів, поданих на дослідження (у т.
ч. рішень банку про реструктуризацію),
складає: станом на 26 жовтня 2007 року -
118 996,82 швейцарських франків; станом на 14
лютого 2008 року - 155 600,92
швейцарських франків; станом на 23
березня 2009 року - 144 370,91
швейцарських франків; станом на 23
серпня 2009 року - 32 173,77
швейцарських франків; станом на 25
жовтня 2010 року - 27 501,97
швейцарських франків, що не відповідає
заборгованості, відображеній банком за
кредитним договором від 18 вересня 2007
року № ML-600/174/2007 (а. с. 11, т. 3)

Крім того, відповідно
до вказаного висновку експертом
підтверджується наступне:

Таким чином, виходячи з
наведеного судом встановлено, що банк
безпідставно збільшив суму тіла
кредиту на 11 920 швейцарських франків,
оскільки доказів, що вказують на
отримання позичальником вказаного
траншу відповідач суду не надав та в
подальшому безпідставно нараховував
на вказану суму відсотки, що є причиною
невідповідності наданих банком
розрахунків заборгованості за
кредитним договором від 18 вересня 2007
року № ML-600/174/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4, та суми
заборгованості, встановленої
висновком експертизи.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 651 ЦК
України визначено, що договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого в цій частині
погодився і апеляційний суд,
задовольняючи позовні вимоги та
визнаючи, що залишок за кредитним
договором від 18 вересня 2007 року №
ML-600/174/2007 станом на 24 жовтня 2011 року
становить 23 547,56 швейцарських франків,
фактично визнав, що позивачі мають
заборгованість перед відповідачем та
свої зобов'язання за кредитним
договором повністю не виконали.
Незважаючи на це, суд першої інстанції
дійшов висновку про розірвання
кредитного договору без стягнення
заборгованості, припинивши це
зобов'язання сторін за ним, не
мотивувавши належним чином, в чому саме
полягає істотність порушення умов
договору, що тягне його розірвання, не
з'ясувавши детально, чи може
встановлена експертизою помилка банку
у зарахуванні сум щодо надходження
коштів кредитора під час виконання
кредитного договору вважатись таким
істотним порушенням.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, залишивши в цій частині
рішення суду без зміни.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині визначення
залишку за тілом кредиту,
заборгованості за кредитним договором
та розірвання кредитного договору не
можуть вважатись законними й
обґрунтованими, а тому відповідно до
ст. 338 ЦПК України вони підлягають
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В частині відмови у задоволенні позову
про визнання договорів поруки та
іпотеки припиненими рішення
апеляційного суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
задовольнити частково.

Рішення Галицького
районного суду м. Львова від 12 грудня 2013
року та рішення апеляційного суду
Львівської області від 12 травня 2014 року
в частині визначення залишку за тілом
кредиту, заборгованості за кредитним
договором та розірвання кредитного
договору скасувати, справу передати в
цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішення апеляційного
суду Львівської області від 12 травня 2014
року в частині припинення договору
поруки та іпотеки залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська