Номер провадження: 22-ц/785/9545/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:
головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 14 жовтня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, треті особи: Перший Київський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
Відділ державної виконавчої служби
Березанського районного управління
юстиції Миколаївської області - «Про
звільнення майна з-під арешту», -

ВСТАНОВИЛА:

04.09.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
звільнити з-під арешту нерухоме майно,
що знаходиться в іпотеці: житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого ВК ОМР 10.06.2011 року, накладеного
ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 22.10.2012 року; звільнити з-під
арешту нерухоме майно, що знаходиться в
іпотеці: зазначений житловий будинок
та земельну ділянку, на якій
розташований даний будинок, яка
належить ОСОБА_4 на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування земельної ділянки від 19.03.2010
року, накладеного постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 24.07.2013 року (ВП №
38760633); звільнити з-під арешту нерухоме
майно - зазначений будинок та земельну
ділянку, накладеного постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 25.01.2014
року (ВП № 4117283).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що 07.05.2012 року
між нею та ОСОБА_4, від імені якої діяла
ОСОБА_5, був укладений договір позики,
згідно умов якого ОСОБА_4 отримала в
борг 944000 грн., що в еквіваленті, за
домовленістю сторін, становило 118000
доларів США, з остаточнім терміном
повернення 07.11.2012 року. В якості
забезпечення за даним договором позики
між позивачем та ОСОБА_4, від імені якої
діяла ОСОБА_5, був укладений договір
іпотеки, предметом якого є нерухоме
майно, а саме: вищезазначені житловий
будинок та земельна ділянка, на якій
розташований даний будинок, що
належать ОСОБА_4

Позивач також зазначає, що у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_4 умов договору
позики та неповерненням боргу, вона
звернулась з позовом до суду та просила
звернути стягнення в рахунок погашення
загальної заборгованості за договором
позики від 07.05.2012 року на предмет
договору іпотеки, в результаті чого
рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20.05.2014 року позовні вимоги
були задоволені частково. Але, позивачу
стало відомо, що на предмет іпотеки,
накладені обмеження іншими
обтяжувачами, які зареєстровані у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, що
перешкоджає їй здійснити своє законне
право на звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти
задоволення позову заперечувала,
вказуючи на те, що скасування арештів
призведе до порушення прав її
довірителя.

Відповідач ОСОБА_4 та представники
третіх осіб - Першого Київського ВДВС
ОМУЮ, Відділу ДВС Березанського РУЮ до
суду не з`явились, про час, дату та місце
розгляду справи сповіщались належним
чином, причини неявки суду не
повідомили.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 14.10.2014 року позов ОСОБА_3
задоволений, звільнено з-під арешту
нерухоме майно, що знаходиться в
іпотеці: житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_4 на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності серії САЕ № 420333,
виданого ВК ОМР 10.06.2011 року, накладеного
ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 22.10.2012 року про забезпечення
позову по цивільній справі № 1512/13724/2012
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про
повернення боргу; звільнено з-під
арешту нерухоме майно, що знаходиться в
іпотеці: житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_4 на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності серії САЕ № 420333,
виданого ВК ОМР 10.06.2011 року; земельна
ділянка, за вищевказаною адресою, на
якій розташований вищевказаний
будинок, кадастровий номер :27:006:0190
та належить ОСОБА_4 на підставі
договору дарування земельної ділянки,
посвідченого 19.03.2010 року приватним
нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 за реєстровим №
1038, накладеного постановою про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 24.07.2013 року (ВП №
38760633) заступника начальника Першого
Київського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_8; звільнено
з-під арешту нерухоме майно, що
знаходиться в іпотеці: житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності серії
САЕ № 420333, виданого ВК ОМР 10.06.2011 року;
земельна ділянка, за вищевказаною
адресою, на якій розташований
вищевказаний будинок, кадастровий
номер :27:006:0190 та належить ОСОБА_4
на підставі договору дарування
земельної ділянки, посвідченого 19.03.2010
року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7
за реєстровим № 1038, накладеного
постановою про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 25.01.2014 року (ВП № 4117283) заступником
начальника Відділу ДВС Березанського
РУЮ ОСОБА_9

21.10.2014 року ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини.

07.05.2012 року приватним нотаріусом ОМНО
був посвідчений договір позики грошей,
згідно умов якого ОСОБА_3 передала, а
ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4
прийняла у власність грошову суму в
розмірі 944000 грн., що в еквіваленті, за
домовленістю сторін, становить 118000
доларів США. Позичальник зобов`язався
повернути позикодавцю в строк та на
умовах, передбачених цим договором,
позику в вищевказаному розмірі з
остаточним терміном повернення 07.11.2012
року.

Для забезпечення повного та
своєчасного виконання позичальником
його зобов'язань перед кредитором за
договором позики від 07.05.2012 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є нерухоме майно, а саме: житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого ВК ОМР 10.06.2011 року та земельна
ділянка, за вищевказаною адресою, на
якій розташований вищевказаний
будинок, кадастровий номер :27:006:0190
та належить ОСОБА_4 на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування земельної ділянки.

Договір іпотеки був посвідчений
приватним нотаріусом ОМНО 07.05.2012 року,
за реєстровим № 1309.

У відповідності до договору іпотеки,
іпотекодержатель має право у випадку
невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань
за договором позики отримати за
рахунок майна іпотекодавця
задоволення забезпечених іпотекою
вимог.

Згідно з п. 6.2 іпотечного договору
іпотекодержатель вправі звернути
стягнення на предмет іпотеки та
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмету іпотеки переважно
перед іншими кредиторами іпотекодавця
у разі невиконання чи неналежного
виконання основного зобов'язання, в
тому числі при одноразовому порушенні
графік; повернення суми позики.

Відповідно до п. 5.1.5 іпотечного
договору, іпотекодержатель у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених цим договором та/або
договором позики, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону
України «Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки, незалежно від
настання строку виконання зобов'язань
за основним договором, у випадку,
зокрема, невиконання іпотекодавцем
зобов'язань за кредитним договором.

У відповідності до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов
договору позики та неповерненням
боргу, ОСОБА_3 звернулась з позовом до
суду та просила звернути стягнення в
рахунок погашення загальної
заборгованості за договором позики від
07.05.2012 року на предмет договору іпотеки
- нерухоме майно: вказаний житловий
будинок та земельну ділянку за
вказаною адресою площею 0,0150 га., що
належить ОСОБА_4 шляхом продажу
предмета іпотеки, з укладанням
договору купівлі-продажу з іншою
особою, покупцем.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20.05.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу, суми пені, суми інфляції, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотечного договору задоволено
частково, звернуто стягнення в рахунок
погашення загальної суми
заборгованості ОСОБА_4 за договором
позики від 07.05.2012 року, який був
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі
1308208 грн. на предмет іпотечного
договору від 07.05.2012 року, а саме,
нерухоме майно: зазначений житловий
будинок з господарськими спорудами та
земельну ділянку площею 0,0150 га. за
вказаною адресою, які на праві
власності належать ОСОБА_4, шляхом
продажу предмета іпотеки з укладанням
договору купівлі-продажу, засвідченого
нотаріусом, з іншою особою - покупцем у
відповідності з вимогами ст. 38 Закону
України «Про іпотеку».

Однак, на зазначений предмет іпотеки, а
саме: житловий будинок з
господарськими спорудами, земельну
ділянку, які на праві власності
належать ОСОБА_4, іншими особами
накладені обтяження, які зареєстровані
у Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, що
перешкоджає позивачу здійснити своє
законне право на звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
в провадженні Київського районного
суду м. Одеси перебувала цивільна
справа за позовом ОСОБА_6 (ОСОБА_6) до
ОСОБА_4 про повернення боргу. Рішенням
Київського районного суду м. Одеси були
задоволені позовні вимоги, було
стягнуто на користь ОСОБА_6 суму боргу у
розмірі 240000 грн. та був виданий
виконавчий лист.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 22.10.2012 року про забезпечення
позову було накладено арешт на
вищезазначений житловий будинок, який
належить ОСОБА_4

Крім того, постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 24.07.2013 року (ВП №
38760633) заступником начальника Першого
Київського ВДВС ОМУЮ був накладений
арешт на все нерухоме майно, що
належить ОСОБА_4, а також було
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого нерухомого майна, що їй
належить.

Також, постановою про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 25.01.2014 року (ВП №
41417283) заступником начальника ВДВС
Березанського РУЮ Миколаївської
області був накладений арешт на все
нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, а
також було заборонено здійснювати
відчуження будь-якого нерухомого
майна, що їй належить лише в межах суми
боргу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим законом.
Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
заставу» заставою може бути
забезпечена будь-яка дійсна існуюча
або майбутня вимога, що не суперечить
законодавству України, зокрема така, що
випливає з договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо.

Частина 1 ст. 575 ЦК України встановлює,
що іпотекою є застава нерухомого майна,
що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
основне зобов'язання.

У відповідності до ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено право заставодержателя
звернутись до суду з позовом про
звільнення заставного майна з-під
арешту.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду, що накладення арешту на
житловий будинок з господарськими
спорудами та земельну ділянку за
вищезазначеною адресою порушує право
позивача на звернення стягнення для
задоволення своїх вимог за рахунок
предмету іпотеки в порядку,
передбаченому Законом України «Про
Іпотеку» та умовами іпотечного
договору.

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» у випадку
незавершеного виконавчого
провадження, арешт з майна може бути
знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження" стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя. Про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, що арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, та роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з - під арешту.

За приписами ст. ст. 11,12,14 Закону України
від 18.11.2003 року «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно не є чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється
пріоритет обтяження, якщо інші
підстави для виникнення пріоритету не
визначені цим Законом.

На підставі ч. 6,7 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержатель лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.

Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Записи щодо накладення арешту ухвалою
суду та органами ДВС внесено після
реєстрації обтяження іпотекою
предмета іпотеки.

Колегія суддів вважаєа, що запис про
реєстрацію іпотеки має вищий пріоритет
по зрівнянню з записом про накладення
арешту ухвалою суду та постановами
органів ДВС.

Таким чином, за наявності іпотечного
договору, укладеного з метою
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань, іпотекодержатель ОСОБА_3
має право, у разі не виконання
боржником ОСОБА_4 своїх зобов'язань,
звернути стягнення на передане в
іпотеку майно.

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України
«Про заставу», заставлене майно
позичальника за наявності підстав може
бути реалізоване без участі ДВС.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Частина 3 ст. 54 зазначеного Закону
визначає, що для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі:виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону про
звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває у
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 14 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

03.12.2014 року
м. Одеса