Справа № 666/4945/14-ц
Провадження № 2/666/2166/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 серпня 2014 року Дніпровський районний
суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Рябової
О.Д.,

за участю секретаря
Дроздової Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна Українська
Соєва Компанія» про стягнення
нарахованої але не виплаченої
заробітної плати та заробітної плати
за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у
якому посилається на те, що вона з 29.10.2010
року працювала у відповідача на посаді
бухгалтера. Відповідач, внаслідок
фінансових проблем, заборгував їй
сплатити нараховану заробітну плату в
розмірі 12892,81грн. за період з лютого по
грудень 2011 року включно. Свої трудові
обов'язки відповідно до трудового
договору продовжувала виконувати до
травня місяця 2012 року, поки її взагалі
не пустили на робоче місце, пояснивши
про те, що всі працівники звільнені.
Відповідач увесь час відмовлявся
сплатити заборгованість, мотивуючи
тим, що не було коштів, потім на
товаристві проводилась санація, а нові
керівники товариства взагалі вважають
що дана заборгованість не існує, тому і
відмовляються сплатити її добровільно.
Крім того, в травні місяці позивач
дізнався про те, що її начебто було
звільнено за власним бажанням ще у
грудні 2011 року, однак з жодним наказом
про її звільнення її не було
ознайомлено, трудову книжку їй не було
видано. Позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість по
заробітній платі за період з лютого по
грудень 2011 року в сумі 12892,81грн., а також
у зв'язку з затримкою розрахунку при
звільненні, а також затримкою у видачі
трудової книжки, просить стягнути з
відповідача середній заробіток за
період з 01.01.2012 року по день подачі
позову тобто з 09.07.2014р. за 622 робочі дня у
сумі 41245,12грн., а всього 54137,93грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги на
підставах викладених у позовній заяві,
уточнивши їх, просив стягнути з
відповідача заборгованість по
заробітній платі у сумі 12892,81грн. за
період з лютого по грудень включно 2011
року; посилаючись на те, що до
теперішнього часу позивачу не видана
трудова книжка, у зв'язку з чим позивач
тривалий час не може
працевлаштуватися, просить стягнути з
відповідача середній заробіток, за
весь час вимушеного прогулу тобто з
01.01.2012 року по час звернення до суду у
сумі 41245,12грн., а усього 54137,93грн.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
пояснивши про те, що заробітна плата
позивача за період з лютого по грудень
включно 2011 року була виплачена у
повному обсязі. Не заперечував проти
того, що позивач у грудні 2011 року була
звільнена з роботи але надати суду
наказ про звільнення позивача, а також
трудову книжку позивача, або будь які
дані про її видачу або відправлення її
поштовою кореспонденцією не може,
оскільки такі дані відсутні. Просила у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши представників сторін,
дослідивши надані докази, суд вважає
заявлені позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму.

Відповідно до розрахункових
відомостей за лютий, березень, квітень,
травень 2011 року, тобто з 15 лютого по 31
травня 2011 року, позивачем через касу
підприємства отримано 47964,42грн.

Відповідно до податкових розрахунків
за формою 1-ДФ за 2011 рік, відповідачем
нарахована позивачу заробітна плата в
сумі 15511,22грн.

Відповідно до податкових розрахунків
за формою 1-ДФ за 2011 рік, відповідачем
позивачу сплачено заробітну плату в
сумі 15516,55грн.

Відповідно до довідок за №54 від 07.07.2011
року, за №65 від 06.09.2011р., №70 від 07.10.2011р.,
№89 від 12.12.2011р., №94 від 21.12.2011р., даними
до Херсонського міського центру
зайнятості, позивачу у червні 2011 року
нараховано зарплату в сумі 1355,68грн.,
виплачено - 1252,00грн.; в серпні 2011 року
нараховано - 1368,16грн., виплачено -
1262,22грн.; у вересні нараховано - 1368,16грн.,
виплачено - 1262,22грн.; у листопаді
нараховано - 1369,94грн., виплачено -
1263,68грн.; у грудні 2011 року нараховано -
696,15грн., виплачено - 570,43грн.

Суд вважає, що перелічені докази
свідчать про те, що відповідачем за
період з лютого по грудень 2011 року
повністю позивачу сплачена нарахована
заробітна плата та заборгованості за
цей час у відповідача перед позивачем
не має.

Суд вважає, що позивачем не доведено
заборгованість по заробітній платі,
оскільки вона нічим не
підтверджується, а більш того,
спростовується іншими доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач працював у відповідача з 29.10.2010
року на посаді бухгалтера та був
звільнений з роботи відповідачем у
грудні 2011 року, між тим, з наказом про
звільнення з роботи, про підстави
звільнення, не ознайомлений, трудову
книжку від відповідача не отримував.

На вимогу суду до відповідача надати
копію наказу про звільнення позивача,
відомості про видачу позивачу трудової
книжки або про її відправлення
позивачу або надання суду будь-яких
інших документів, пов'язаних з прийомом
на роботу та звільненням з роботи
позивача, представник, не заперечуючи
проти того, що позивач у грудні 2011 року
був звільнений з роботи, затвердив суд
про те, що такі документи неможливо
надати, оскільки вони відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд
враховує, що при звільненні позивачу з
вини відповідача, не була видана
своєчасно трудова книжка, що
перешкоджало та перешкоджає позивачу
працевлаштуватися та вважає за
необхідне стягнути з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу, а саме, з 01.01.2012 року по час
звернення з позовом до суду по 09.07.2014р.
за 622 дні що складає 41245,12грн.
(1415,1+1369,94/2/21=66,31грн. середньоденної
заробітної плати х 622=41245,12грн.),
оскільки до теперішнього часу трудова
книжка позивачем не отримана.

Керуючись ст.ст.116, 235 КЗпП України,
ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна Українська
Соєва Компанія» на користь ОСОБА_1
41245,12грн. заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна Українська
Соєва Компанія» на користь держави
судовий збір в розмірі 412,45грн.

В решті позовних вимог - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з моменту його
проголошення до Апеляційного суду
Херсонської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Дніпровський
районний суд м.Херсона.

Суддя О.Д.
Рябова