Номер провадження: 22-ц/785/9623/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича
В.А.

- Бабія А.П.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 15.10.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
зобов'язання не перешкоджати у
користуванні власністю та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання права власності, заборону
користуватися спільним
проходом-проїздом, стягнення грошової
компенсації за помилково
приватизовану частину земельної
ділянки,-

встановила:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 2-5), який уточнила в
ході розгляду справи (а. с. 58-60) та
просила зобов'язати ОСОБА_5 не
перешкоджати їй у користуванні
власністю, а саме: проходом-проїздом по
спільному замощенню до 1/2 частини
житлового будинку з відповідною
частиною господарчих будівель та
споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 та
зняти незаконно встановлений нею замок
на воротах, що знаходяться на цьому
проїзді-проході і розділяють їхні
подвір'я, стягнути з відповідачки на її
користь судові витрати, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги перешкоджанням
відповідачкою ОСОБА_5 в користуванні їй
проходом-проїздом загального
користування до належної її на праві
власності 1/2 частини житлового будинку
з відповідною частиною господарчих
будівель та споруд по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 звернулась до суду із
зустрічним позовом (а. с. 62-64) в якому
просила: визнати за нею право власності
на 1/2 частину домоволодіння, як на
одиницю, яка складається з частини
житлового будинку загальною площею 46,4
кв. м., а саме: веранди, площею 15,5 кв. м.,
житлової кімнати, площею 19,3 кв. м.,
житлової кімнати площею 11,6 кв. м., а
також гаражу 4,59 х 4,05 м., замощення та
огородження, розташовані на земельній
ділянці площею 0,05 га, що знаходиться у
користуванні ОСОБА_5 та привласнити їй
адресу: АДРЕСА_2; заборонити ОСОБА_4
користуватися спільним
проходом-проїздом та заборонити
здійснювати прохід до своєї частини
житлового будинку та господарських
споруд через ділянку, яка знаходиться у
її користуванні; стягнути з ОСОБА_4
грошову компенсацію за помилково
приватизовану частину земельної
ділянки, що має знаходитися у її
користуванні, розміром 0,01 га, за
ринковою ціною на даний момент,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що її половина замощення знаходиться
на її частині земельної ділянки та не
може використовуватися ОСОБА_4 як
спільний проїзд-прохід та тим, що
ОСОБА_4 приватизовано лишню частину
земельної ділянки площею 0,01 га, чим їй
завдано матеріальних збитків, розмір
яких має визначити судова
будівельно-технічна експертиза.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивачка ОСОБА_4 та її представник
первісний позов підтримали та просили
його задовольнити. Відповідачка ОСОБА_5
та її представник первісний позов не
визнали та проти його задоволення
заперечували, та підтримали зустрічний
позов, просили його задовольнити.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 15.10.2014 року в
задоволенні первісного позову ОСОБА_4
та в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника подала
апеляційну скаргу на рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 15.10.2014 року, в якій
просить рішення суду від 15.10.2014 року, в
частині відмови в задоволенні позовної
заяви (уточненої) ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
зобов'язання не перешкоджати
користуватися власністю скасувати і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог, в іншій частині рішення суду від
15.10.2014 року залишити без змін,
посилаючись на те, що вважають
оскаржуване рішення суду, в частині
відмови в зволенні позову ОСОБА_4 є
неправильним, оскільки прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

ОСОБА_5 рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу,
ОСОБА_5 та її представник заперечували
проти задоволення апеляційної скарги.
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася,
про час та місце розгляду справи
повідомлена, що підтвердив в судовому
засіданні її представник, причини
неявки суду не повідомила, клопотання
про відкладення розгляду справи від
неї на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, в
оскаржуваній частині, в межах позовних
вимог, доводів апеляційної скарги та
наданих доказів, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягають задоволенню, а
рішення суду скасуванню, в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про зобов'язання не
перешкоджати у користуванні власністю,
з ухваленням нового рішення в цій
частині, з наступних підстав. При цьому,
судова колегія зазначає, що не робить
висновків стосовно не оскаржуваної
частини рішення суду щодо відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відмовляючи в задоволенні
первісного та зустрічного позовів, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що сторони у
рівних частинах є власниками житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування наявності
права власності ОСОБА_4 на
прохід-проїзд по спільному замощенню
до її 1/2 частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, її представник
посилався на рішення народного суду м.
Іллічівська від 22 червня 1984 року.

Однак, такі посилання сторони позивача
за первісним позовом спростовуються
саме зазначеним рішенням суду,
відповідно до якого житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, було поділено між
попередніми співвласниками ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, при цьому кожному із зазначених
осіб, крім іншого, було виділено по
половині огородження та замощення, а
спільний прохід-проїзд не
встановлювався.

Стороною відповідача не
надано доказів наявності технічної
можливості щодо виділу частки або
поділу спільного майна сторін. З
клопотанням про призначення по справі
судової експертизи ніхто до суду не
звертався.

Належна позивачці ОСОБА_4
половина житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
знаходиться на земельній ділянці
площею 0,0645 га, яка належить позивачці
на праві власності на підставі
державного акту про право власності на
земельну ділянку серія ЯК № 591571 від 16
серпня 2010 року.

У судовому засіданні стороною
відповідача визнано, що даний
державний акт ніким не оспорено та він
є дійсним.

З набуттям права власності позивачки
ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку
загальна земельна ділянка, на якій
розташований житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1, більш вже не
знаходиться у спільному користуванні
сторін та відповідно припинено порядок
користування сторонами цією загальною
земельною ділянкою.

Обравши способом захисту права подання
первісного позову про зобов'язання не
перешкоджати у користуванні власністю
та зустрічного позову про визнання
права власності, заборону
користуватися спільним
проходом-проїздом, стягнення грошової
компенсації за помилково
приватизовану частину земельної
ділянки, кожна сторона в силу ст. ст. 10, 60
ЦПК України зобов'язана була довести як
фактичну, так й правову підставу своїх
вимог, але відповідні необхідні докази
в обґрунтування кожного з позовів
сторонами суду надані не були.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 16,
355, 356, 358, 364, 367, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10,
11, 60, 61, 209, 211, 212 ЦПК України, суд першої
інстанції відмовив в задоволенні як
первісного так і зустрічного позову.

Однак, судова колегія, не роблячи
висновків стосовно не оскаржуваної
частини рішення суду, не погоджується з
висновками суду першої інстанції, в
частині відмови в задоволенні
первісного позову, оскільки суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
по справі, в цій частині, що мають
значення для справи та неправильно
застосував норми матеріального права і
порушив норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, в цій частині.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи і не заперечується
сторонами, що сторони у рівних частинах
є власниками житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 18-20, 21, 42).

В серпні 2010 року позивачка за первісним
позовом ОСОБА_4 отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 591571 (а. с. 25), згідно якого є
власником земельної ділянки площею 0,0645
гектара в межах згідно з планом по
АДРЕСА_1, цільове призначення земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка).

Відповідно до плану меж земельної
ділянки згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 591571 (а. с. 25 зв. ст.), земельна
ділянка ОСОБА_4 межує, зокрема, із
земельною ділянкою ОСОБА_5, де під літ.
Б-В та Г-Д землі ОСОБА_5, а під літ. В-Г -
проїзд загального користування, тобто
спірний проїзд до земельної ділянки
ОСОБА_4

Те, що через земельну ділянку ОСОБА_5
проходить проїзд загального
користування до земельної ділянки
ОСОБА_4 підтверджується також
схематично-ситуаційним планом
земельної ділянки ОСОБА_5 до її
технічного паспорту на належну їй 1/2
частину житлового будинку по АДРЕСА_1
(а. с. 69), на якому спірний проїзд
загального користування визначений як
двір загального користування, що
підтвердили в судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_5 та її представник,
пояснивши також, що цей проїзд-прохід
проходить по замощенню.

Вказані обставини підтверджуються
також і графічним планом земельної
ділянки по АДРЕСА_1 (а. с. 97) до висновку
експертизи № 60/14 від 15.09.2014 року (а. с.
87-97), призначеної за клопотанням
представника ОСОБА_5 (а. с. 82).

За таких обставин, позивачка за
первісним позовом ОСОБА_4 має право на
користування спірним загальним
проїздом-проходом, а чинення перешкод
їй відповідачкою ОСОБА_5 в користуванні
цим проїздом-проходом, що встановлено в
судовому засіданні, виходячи також з
позиції відповідачки ОСОБА_5
відповідно до її зустрічної позовної
заяви (а. с. 62-64), перешкоджає ОСОБА_4 в
користуванні власністю, належною їй 1/2
частиною будинку з господарськими
будівлями та спорудами за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином, враховуючи, що між
сторонами виник спір з приводу
користування спірним
проїздом-проходом та встановлені
вищевказані обставини у справі на
підставі наявних в матеріалах справи
доказах, судова колегія вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані та
підлягають задоволенню, на що суд
першої інстанції не звернув уваги та
помилково відмовив в задоволенні
позову ОСОБА_4, в зв'язку з його
недоведеністю.

Висновки суду першої інстанції з
посиланням на рішення народного суду м.
Іллічівська Одеської області від 22.06.1984
року (а. с. 6-7), судова колегія вважає не
спростовують доводи позивачки ОСОБА_4,
оскільки, хоча вказаним рішенням
спільний прохід-проїзд не
встановлювався, як зазначив в рішенні
суд першої інстанції, ним попереднім
співвласникам будинку по АДРЕСА_1 було
виділено кожному, зокрема по половині
огородження та замощення, однак, в
рішенні суду не вказано де знаходиться
(огородження, замощення), по якому
(замощенню), як встановлено в судовому
засіданні та підтверджується
матеріалами справи, проходить спірний
проїзд-прохід загального користування,
що підтверджується також схематичним
ситуаційним планом земельної ділянки
по АДРЕСА_1, відведеної попередньому
співвласнику вказаного будинку за
підписом голови земельної комісії
Овідіопольської селищної ради, який
було досліджено судом апеляційної
інстанції відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, копія якого приєднана до
матеріалів справи.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія не роблячи висновків
стосовно не оскаржуваної частини
рішення, погоджується з доводами
апеляційної скарги, в оскаржуваній
частині рішення, та вважає, що рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 15.10.2014 року
необхідно скасувати, в частині відмови
в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про зобов'язання не перешкоджати у
користуванні власністю і ухвалити нове
рішення, в цій частині про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, зобов'язавши
ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_4 в
користуванні власністю, а саме
проходом-проїздом по спільному (по
половинах які виділялися попереднім
співвласникам) замощенню до 1/2 частини
житлового будинку з відповідною
частиною господарчих будівель та
споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 та
зняти незаконно встановлений нею замок
на воротах, що знаходяться на цьому
проїзді-проході і розділяють їхні
подвір'я. В іншій частині рішення
підлягає залишенню без змін.

В зв'язку з задоволенням позовних вимог
позивачки ОСОБА_4, відповідно до ст. 88
ЦПК України на її користь з
відповідачки ОСОБА_5 підлягають
стягненню судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.
згідно із Законом України «Про судовий
збір», враховуючи уточнення позову (а.
с. 58-60) та пред'явлення позовних вимог
лише немайнового характеру, а також
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від
15.10.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_5 про зобов'язання не
перешкоджати у користуванні власністю
та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про визнання права власності,
заборону користуватися спільним
проходом-проїздом, стягнення грошової
компенсації за помилково
приватизовану частину земельної
ділянки скасувати, в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про зобов'язання не перешкоджати у
користуванні власністю.

Ухвалити нове рішення в цій частині,
яким позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_5 не перешкоджати
ОСОБА_4 в користуванні власністю, а саме
проходом-проїздом по спільному
замощенню до 1/2 частини житлового
будинку з відповідною частиною
господарчих будівель та споруд, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та зняти
незаконно встановлений нею замок на
воротах, що знаходяться на цьому
проїзді-проході і розділяють їхні
подвір'я.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 243 грн. 60 коп., а також
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 121 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич

А.П. Бабій