АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №212/2969/14-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/2002/К/14
Категорія № 26 (І)
Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Батуринській В.Б.,

за участі: представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
Кукурузи Дар’ї Сергіївни,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 12 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат", Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком») про
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на отримання ним
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах на підземних роботах.
Висновком МСЕК у 2006 році йому було
первинно встановлено втрату
професійної працездатності в
загальному розмірі 45%, який при
наступному переогляді 03.12.2009 року не
змінився та встановлено безстроково.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах шкідливих факторів, що
перевищують гранично допустимий
рівень, просив суд стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду у сумі 243000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 12 серпня 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 18000,00 грн., а також - на
користь держави 243,60 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на недоведеність
позивачем обставин справи, на які він
посилається як на підставу своїх вимог,
зокрема відсутні докази на
підтвердження наявності факту
заподіяння йому моральної шкоди,
відсутні докази на підтвердження
протиправності поведінки відповідача,
при цьому позивач добровільно
працював на підприємстві та жодних
заперечень з його боку до роботодавця
не надходило. На думку представника
відповідача судом невірно застосовано
норми матеріального права до
врегулювання спірних правовідносин, а
саме положення загальних норм діючого
законодавства ст.ст. 237-1, КЗпП України
та 1167 ЦК України, замість спеціального
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Також представник
відповідача в апеляційній скарзі
зазначив, що визначений судом першої
інстанції розмір стягнутої моральної
шкоди на користь ОСОБА_5 значно
завищений та необґрунтований. Крім
того, представник відповідача вважає,
що моральна шкода на користь позивача
не підлягає стягненню за рахунок ПАТ
«Кривбасзалізрудком», оскільки
останній в період з 14.12.1979 року по 24.01.2007
року працював на шахті ім. Оржонікідзе,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якої з 30.12.1998 року є ПАТ
«Центральний ГЗК».

В письмових запереченнях представник
позивача, посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та його ухвалення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права просив відхилити
апеляційну скаргу, залишивши
оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_5 з 14.12.1979 року
по 01.01.1999 року працював на посадах
підземного чергового електрослюсаря
по ремонту устаткування, підземного
бурильника, підземного гірничого
робітника, підземного крипільщика на
підприємстві відповідача в РУ ім.
Леніна ВО «Кривбасруда»
(правонаступником якого є ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ш. «Оржонікідзе».
24.01.2007 року звільнений за власним
бажанням у зв`язку з виходом на пенсію
за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с.5-7).

Працюючи протягом тривалого часу,
впродовж 19 років, в умовах перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу, позивач отримав професійне
захворювання з відповідним діагнозом:
радикулопатія шийна і п/крижова з
вираженим порушенням біомеханіки
хребта, стійким больовим і
м'язові-тонічним синдромом, виражений
периферичний нейросудинний синдром,
часто рецидивуючий перебіг з
нейродистрофічними проявами у вигляді:
дв. плечолопаткового періартроза ПФС
другого ст., деф. артрозу ліктьових ПФ
першого ст. та колінних суглобів ПФС
другого ст.

Висновком МСЕК від 06 грудня 2006 року
позивачу первинно визначено ступінь
втрати професійної працездатності у
розмірі 45%, який при наступному
переогляді 03 грудня 20109 року залишився
незмінним та встановлено безстроково
(а.с.13-15).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_5 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності, у зв'язку з
цим, підстав для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 10 від 27 жовтня 2006 року (а.с.11-12)
причиною професійного захворювання
ОСОБА_5 є багаторічна робота в умовах
важкої фізичної праці перевищення
гранично допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу, які виникли в результаті
порушення керівництвом підприємства,
де працював хворий, ст. 153 КЗпП України,
ст. 13 Закону України «Про охорону
праці», якими передбачений обов'язок
власника або уповноваженого ним органу
створити на робочому місці умови праці
відповідно до нормативно-правових
актів, а також забезпечити додержання
вимог законодавства щодо прав
працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги
відповідача щодо відсутності підстав
для відшкодування моральної шкоди за
рахунок ПАТ «Кривбасзалізрудком» з
причини того, що ПАТ «ЦГЗК» з 30.12.1998 року
є правонаступником всіх прав та
обов'язків шахти ім. Оржонікідзе, в якій
працював ОСОБА_5, колегією суду не
приймаються до уваги, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи.
Зокрема, з трудової книжки позивача
вбачається, що на ш. ім. Оржонікідзе він
працював в період з 14.12.1979 року по 01.01.1999
рік, тобто в період, коли вказана шахта
перебувала у віданні ПАТ
«Кривбасзалізрудком».

Доводи представника відповідача про
відсутність обов'язку ПАТ
«Кривбасзалізрудком» відшкодовувати
моральну шкоду, завдану позивачу з тих
підстав, що останній є суб'єктом
страхування від нещасного випадку на
виробництві, суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає у 2014 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI
«Особливі положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік»
призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4
ст. 1 (в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей),
пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а Законом № 107-VІ від
28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві
положення» вказаного Закону виключені
слова, які б свідчили про
відшкодування, за умов зазначених у
цьому пункті, моральної шкоди
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, і водночас доповнено цей пункт
новим абзацом, згідно якого
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової шкоди)
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання випадку
припиняється з 01 січня 2008 року.

Спростовуються й доводи відповідача
щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушений проходити амбулаторний та
стаціонарний курс лікування,
переносить фізичні страждання,
позбавлений нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в даному випадку тільки на
органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу колегія
суддів не може взяти до уваги, оскільки
відповідно до п. 3.8 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, висновок МСЕК є одним із доказів, а
не єдиним доказом, який розглядається в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо
доказів щодо спричинення позивачеві
ОСОБА_5, в результаті ушкодження
здоров'я, моральної шкоди й без
висновку МСЕК.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди " № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами, яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди визначено судом
першої інстанції виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, судом враховано
конкретні обставини по справі,
моральні страждання позивача,
істотність вимушених змін в його
життєвих стосунках, і наслідків, що
наступили.

У зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги про необґрунтованість розміру
моральної шкоди колегія суддів вважає
безпідставними.

Відтак, рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального
закону, отже підлягає залишенню без
змін, в той час як апеляційна скарга
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 12 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: