Справа № 579/939/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2014 року
Кролевецький районний суд Сумської
області

у складі: судді
Сірої Г.І.,

за участі секретаря судового засідання
Печенової Л.В.,

з участю: позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Кролевець
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Кролевецької міської ради про
визнання права власності на 1/5 частину
квартири за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду 20.06.2014 року з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона, ОСОБА_1, була
квартиронаймачем двокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

З 1980 року вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_4, який був
квартиронаймачем однокімнатної
квартири по вулиці Франка в місті
Кролевець.

За їхньою взаємною згодою в 1981 році
було здійснено обмін вищезазначених
квартир на одну ізольовану трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2,

Згідно записів поквартирної картки в
квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - наймач;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - чоловік;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка, якій після
укладення шлюбу було присвоєно
прізвище ОСОБА_2;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зять позивачки);

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (внук позивачки).

07 квітня 1994 року виробничим
управлінням житлово-комунального
господарства було видано свідоцтво про
право власності на житло з якого
вбачається, що відповідно до ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» дана квартира перейшла у
приватну спільну власність ОСОБА_1,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Дана
квартира була зареєстрована у
Конотопському БТІ у реєстрову книгу №
30, номер запису 57.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року в місті Кролевець у
віці 48 років ОСОБА_4 помер, відкрилася
спадщина на належне йому майно.
Розпорядження на випадок своєї смерті
ОСОБА_4 не залишав. Спадкоємців першої
та другої черг спадкоємців за законом
він не мав. Осіб, що перебували на
утриманні померлого, не було.

04 червня 2004 року було укладено договір
дарування частини квартири за яким
ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в
дар 1/5 частину квартири.

На теперішній час співвласниками даної
квартири є:

ОСОБА_1 -1/5 частина;

ОСОБА_2 - 2/5 частини;

ОСОБА_3 -1/5 частина;

1/5 частина квартири залишається
зареєстрованою за покійним ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність). Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Цивільний кодекс України набрав
чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно
до ч.8 прикінцевих та перехідних
положень правила статті 344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

З 1981 року вона постійно проживає в
даній квартирі, користуюся всією
квартирою, за власний кошт здійснила в
ній капітальний ремонт, підтримує
квартиру в придатному для проживання
стані.

Будучи власниками лише 4/5 частин
квартири вона та члени її родини
(співвласники квартири) позбавлені
можливості розпорядитися нею на
власний розсуд (наприклад : продати,
подарувати і т.п.).

Оскільки вона заволоділа чужим майном,
а саме: 1/5 частиною квартири АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва
про право власності, виданого
Кролевецьким виробничим управлінням
житлово-комунального господарства 07
квітня 1994 року, і продовжує відкрито та
безперервно володіти зазначеним
майном понад десять років (починаючи з
травня 1994 року), то вважає, що за нею
можливо визнати право власності на це
майно за набувальною давністю.

В судове засідання з'явилася позивачка
ОСОБА_1, яка підтримала позовні вимоги
та просить суд їх задовольнити з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Від Кролевецької
міської ради надійшла письмова заява
про розгляд справи за відсутності її
представника, в якій також зазначено,
що міська рада позов ОСОБА_1 визнає та
при розгляді справи покладається на
розсуд суду (а.с.73).

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
надійшли письмові заяви, в яких
зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1
вони визнають в повному обсязі, а також
підтверджують той факт, що позивачка
постійно проживала з 1981 року в квартирі
АДРЕСА_2 та несла витрати по її
утриманню. Просять розглядати справу у
їхню відсутність (а.с.28, 31).

Заслухавши пояснення позивачки,
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши
письмові докази, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про право власності,
виданого Кролевецьким виробничим
управлінням житлово-комунального
господарства 07 квітня 1994 року, квартира
АДРЕСА_2 належить на праві приватної,
спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3 (а.с.8).

Згідно записів поквартирної картки
(а.с.6) в квартирі АДРЕСА_2 були
зареєстровані:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - наймач;

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - чоловік;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка, якій після
укладення шлюбу було присвоєно
прізвище ОСОБА_2;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (зять позивачки);

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (внук позивачки).

Вказаним особам належало по 1/5 частині
квартири АДРЕСА_2, що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно №3719685 від 01.06.2004 року
(а.с.11).

04 червня 2004 року було укладено договір
дарування частини квартири, за яким
ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в
дар 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 (а.с.12-13).

Як вбачається з довідки Кролевецького
РБТІ (а.с.18) на теперішній час
співвласниками даної квартири є:

ОСОБА_1 -1/5 частина;

ОСОБА_2 - 2/5 частини;

ОСОБА_3 -1/5 частина;

1/5 частина квартири залишається
зареєстрованою за ОСОБА_4, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с.10).

Як вбачається з довідки Кролевецької
районної державної нотаріальної
контори, інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру (заповіти/спадкові
договори) та інформаційної довідки зі
Спадкового реєстру (спадкові справи та
видані на їх підставі свідоцтва про
право на спадщину) після смерті ОСОБА_4
була заведена спадкова справа №299/1994. У
вказаній спадковій справі знаходиться
заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за
законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 №
426 від 19.10.1994 року. Інформація щодо
наявності заповіту посвідченого від
імені ОСОБА_4 у Спадковому реєстрі
відсутня (а.с.75-77).

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що вона з 1981 року постійно
проживає в АДРЕСА_2, користуюся всією
квартирою, за власний кошт здійснила в
ній капітальний ремонт, облаштувала
індивідуальне газове опалення,
підтримує квартиру в придатному для
проживання стані, сплачує комунальні
послуги, про що надала суду довідки
Кролевецького РЕМ, Кролевецької ЖЕК, КП
«Кролевецьводоканал», з яких
вбачається, що ОСОБА_1 заборгованості
за надані послуги вказаних підприємств
не має (а.с.78, 79, 80).

Вказане свідчить, що ОСОБА_1
добросовісно і відкрито користується
нерухомим майном на протязі більше 10
років (починаючи з травня 1994 року). За
цей час ніхто на нерухомість не
претендував і вона повністю
знаходиться в розпорядженні ОСОБА_1

Спірні відносини є цивільними
правовідносинами і регулюються
нормами цивільного законодавства, ст. 47
Конституції України; ст.ст.328, 344, 392 ЦК
України, відповідно до яких кожен має
право на житло. Держава створює умови,
за яких кожний громадянин матиме змогу
побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Таким чином, предметом спору є визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю.

З будинкової книги для прописки
громадян, що проживають в АДРЕСА_2 (а.с.13)
вбачається, що ОСОБА_1 в 1997 році була
знята з реєстрації за вказаною адресою
та зареєстрована по місцю проживання
АДРЕСА_2 у 2006 році. Однак як вбачається з
пояснення позивачки, наданих в
судовому засідання, вона за проханням
родички лише зареєструвала своє місце
проживання АДРЕСА_2, але жодного дня там
не проживала. Те, що ОСОБА_1 безперервно
проживала в АДРЕСА_2 підтвердили також
свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому
засіданні 07.10.2014 року. Вони також
підтвердили, що саме ОСОБА_1
користувалася квартирою як власник,
підтримуючи її технічний стан,
оплачуючи комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду. Перебіг
строку набувальної давності
починається від моменту виникнення
володіння.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних
положень до діючого ЦК України, правила
ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом
або раніше тобто до 1 січня 2001 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини справи на які вона
посилається, як на підставу своїх
вимог. Позивачка ОСОБА_1 у суді довела
факт набуття нею права власності за
набувальною давністю, оскільки вона
добросовісно і відкрито користується
нерухомим майном на протязі більше 10
років, ніхто за цей час не заявляє до
неї вимог щодо повернення вказаного
нерухомого майна, отже визнання права
власності не суперечить закону і не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб. Таким чином, встановлено що
спадкоємці за заповітом ОСОБА_4
відсутні. Відсутні і спадкоємці за
законом. Подаючи у встановлений
законом шестимісячний строк в
нотаріальну контору заяву про
прийняття спадщини, ОСОБА_1 зазначила,
що вона є дружиною померлою,однак шлюб
між нею та померлим не був
зареєстрований, а тому відповідно до
чинного на час смерті ОСОБА_4
законодавства ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не були
подружжям. З цього слідує, в
підтвердження позиції позивачки, що
вона, вважаючи себе дружиною померлого,
продовжувала користуватися належною
йому часткою квартири як власник.
Осіб,які б претендували на спадщину
після смерті ОСОБА_4 судом не
встановлено. Враховуючи, що предметом
позову є лише 1/5 частина квартири,
добросовісним набувачем якої є ОСОБА_1,
суд вважає, що визнання відповідачем -
Кролевецькою міською радою позову не
суперечить закону, визнання
відповідачем позову слід прийняти.
Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, що є достатні підстави для
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/5 частину квартири АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва
про право власності, виданого
Кролевецьким виробничим управлінням
житлово-комунального господарства 07
квітня 1994 року, за набувальною
давністю.

На підставі викладеного, відповідно до
ст. 47 Конституції України, ст.ст.328, 344, 392
ЦК України, п.8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5
частину квартири АДРЕСА_2, що належить
ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право
власності, виданого Кролевецьким
виробничим управлінням
житлово-комунального господарства 07
квітня 1994 року, за набувальною
давністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Кролевецький районний суд в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні при проголошенні судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу в десятиденний строк з дня
отримання копії судового рішення.

Суддя Г. І. Сіра