Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1661/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Микитюк О.Ю.,
Трояновської Г.С.

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства „ОТП Банк", ОСОБА_4, треті
особи- орган опіки та піклування в
особі виконавчого комітету
Житомирської міської ради , приватний
нотаріус Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору іпотеки недійсним
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє
в своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_3 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 02 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ПАТ „ОТП Банк", ОСОБА_4, в якому просила
визнати недійсним договір іпотеки від
05 вересня 2008 року № 0058/08/25-CLNv,
укладений між ПАТ „ОТП Банк" та ОСОБА_4,
звільнити квартиру АДРЕСА_1 із-під
заборони, накладеної приватним
нотаріусом ОСОБА_6 за реєстром №16210. На
обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що 05 вересня 2008 року
між ПАТ „ОТП Банк" та її колишнім
чоловіком ОСОБА_4, було укладено
договір іпотеки, за яким останній
передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.
Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 27 серпня 2012 року
задоволено її позов про поділ
спільного майна подружжя, їй у
власність виділено квартиру АДРЕСА_1, а
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3. Позивачка
вказала, що з часу народження - 31.07.2006
року її донька ОСОБА_3 була
зареєстрована та проживала в квартирі
АДРЕСА_1. Присвоївши їй статус нового
іпотекодержателя банк також погіршив
становище малолітньої дитини.
Оскільки на час передачі нерухомого
майна в іпотеку малолітня дитина мала
право користування вказаним майном, а
дозвіл органу опіки та піклування на
вчинення відповідного правочину не
надавався, просила задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 02 липня 2014 року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, дійшов висновку, що
оспорюваним договором права
малолітньої ОСОБА_3 не порушені,
оскільки при укладенні спірного
договору ОСОБА_2, ОСОБА_4 були
ознайомлені з його умовами та
засвідчили, що дітей, які мають право
користуватися предметом іпотеки,
немає.

Такий висновок суду відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 05
вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4
за згодою його дружини ОСОБА_2, укладено
договір іпотеки № РМІ-01/071/2008,
відповідно до умов якого іпотекодавець
передав в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві
власності згідно договору
купівлі-продажу від 12 жовтня 2004 року.

Відповідно до п. 1.1 цей договір
забезпечує виконання іпотекодавцем
зобов'язань, що випливають з укладеного
кредитного договору між банком та
ОСОБА_7 від 05 вересня 2008 року №
РМІ-01/071/2008.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, неприпустимо зменшення
або обмеження прав і охоронюваних
законом інтересів дітей при вчиненні
будь-яких правочинів стосовно жилих
приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК
України та ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Пунктом 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки), не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування. Частиною 1
ст. 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України
встановлено, що письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Пунктом 5.1 іпотечного договору від 05
вересня 2008 року визначено
гарантування, що будь-яка інформація,
надана Іпотекодавцем Іпотекодержателю
щодо предмета Іпотеки, є дійсною та
залишається такою на протязі дії цього
договору (пункт е), відсутність права
будь-яких третіх осіб щодо предмета
Іпотеки (будь-якої його частини) (пункт
f), обтяження предмета Іпотеки не буде
порушувати прав та законних інтересів
інших осіб, в тому числі малолітніх та
неповнолітніх, непрацездатних дітей та
інших осіб, яких іпотекодавець
зобов'язаний утримувати за законом чи
договором (пункт h).

Крім того, в підпункті i) пункту 5.1
іпотечного договору вказано, що
Іпотекодавець стверджує, що за адресою
місцезнаходження предмета іпотеки не
проживають та не зареєстровані
малолітні та/чи неповнолітні діти, а
також будь-які інші особи, яких за
законом повинен утримувати
Іпотекодавець, а також відсутні
малолітні та/чи неповнолітні діти, що
мають право користування предметом
Іпотеки.

Згідно довідки «Комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства №3» від 05 вересня 2008 року
№ 190 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований
та проживає лише ОСОБА_4 Зазначена
довідка видана в день укладення
спірного договору іпотеки.

З копії паспорта вбачається, що
ОСОБА_2 з 27.07.2008 року зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_4. Суду не надано
доказів того, що позивачка була
неправомірно виписана із спірної
квартири.

Також, ОСОБА_2 у суді першої інстанції
вказала, що питаннями реєстрації їх
дитини займався її чоловік, при цьому
не заперечувала, що на час укладення
договору іпотеки від 05 вересня 2008 року,
донька ОСОБА_3 була зареєстрована за
іншою адресою, аніж в спірній квартирі.

Довідкою КП «ВЖРЕП №3» Житомирської
міської ради від 18 грудня 2013 року № 470,
підтверджено факт реєстрації
позивачки та її доньки ОСОБА_3 у
квартирі АДРЕСА_1 на грудень 2013 року, а
не на час укладення спірного договору.

Водночас факт проживання
малолітньої ОСОБА_3 у спірній
квартирі, після укладення договору
іпотеки, підтверджений і довідкою
Житомирського дошкільного навчального
закладу №30 від 19.02.2014 року. Із довідки
вбачається, що ОСОБА_3 відвідувала
дошкільний навчальний заклад з 02.09.2009
року по 08.08.2012 року та в цей період
проживала за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
суд першої інстанції дав належну
оцінку акту, затвердженого начальником
КП «ВЖРЕП №3» 19 лютого 2013 року про те, що
за свідченнями сусідів в квартирі
АДРЕСА_1 з 02 березня 2005 року проживає
ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 по
теперішній час.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що спірна квартира була
передана в іпотеку ще до реєстрації в
ній малолітньої ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_4, а
відтак - на час укладення іпотечного
договору дитина не мала права
власності чи права користування нею,
що в свою чергу унеможливлює порушення
її прав на житло.

З урахуванням наведених вище обставин
справи та відповідних правових норм,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Тому, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
та не впливають на правильність
прийнятого рішення, оскільки суду не
було надано інших доказів, на які
апелянт посилається на підтвердження
обставин, крім тих, на які суд послався
в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді