Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Радомишльського
районного суду Житомирської області
від 07 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 03 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що на
підставі кредитного договору від 05
березня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит
у сумі 5 000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що він
виконав свої зобов'язання за кредитним
договором у повному обсязі, проте
відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконала, у зв'язку з чим виникла
заборгованість по сплаті кредиту та
процентів за його користування, яка
станом на 06 листопада 2013 року складає 20
339 грн 98 коп. Ураховуючи викладене, ПАТ
КБ "ПриватБанк" просив задовольнити
його позовні вимоги і стягнути з ОСОБА_3
на їх користь заборгованість за
кредитним договором у сумі 20 339 грн 98
коп.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 07 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 03 липня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 20 339грн 98
коп. у рахунок сплати заборгованості по
кредиту та 243 грн 60 коп. у рахунок оплати
судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення, зменшивши розмір
заборгованості, яка підлягає
стягненню.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк", суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачем доведено обставини, на які
він посилався як на підставу своїх
вимог, зокрема, що строк дії укладеного
кредитного договору не припинено, він є
пролонгованим, тому зобов'язання, взяті
ОСОБА_3 під час його укладення,
підлягають виконанню.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 05 березня 2007 року між
закритим акціонерним товариством
комерційним банком "ПриватБанк" (далі -
ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", і
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом, на строк, що відповідає
строку дії картки.

ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором,
внаслідок чого станом на 06 листопада 2013
року утворилася заборгованість у
розмірі 20 339 грн 98 коп., з яких:
заборгованість за кредитом у сумі 7 354
грн 02 коп., заборгованість по сплаті
процентів за користування кредитом у
сумі 7 290 грн 66 коп., заборгованість по
сплаті комісії за користування
кредитом у сумі 4 250 грн 54 коп., штраф
(фіксована частина) у розмірі 500 грн, а
також штраф (процентна складова) у
розмірі 944 грн 76 коп.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг, які разом із
Правилами користування платіжною
карткою та заявою ОСОБА_3 складають між
банком і відповідачем договір,
останній діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий самий
термін (а.с. 11).

У силу статті 257 ЦК України та частини
другої статті 258 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. До вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується спеціальна позовна
давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою судів залишилося те, що
відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

За висновками Верховного Суду України
про застосування статті 257 ЦК України
до правовідносин, у яких
використовуються платіжні картки як
спосіб надання/отримання кредитних
коштів, викладеними у постанові від 19
березня 2014 року № 6-14цс14, за таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту у повному обсязі -
зі спливом останнього дня місяця дії
картки (стаття 261 ЦК України), а не
закінченням строку дії договору.

Суди не встановили строк дії картки,
дату здійснення останнього платежу; не
перевірили, чи були на картковому
рахунку грошові кошти, за наявності
яких банк вправі був пролонгувати
строк дії картки та, чи видавалася
відповідачу нова картка, чи сплив строк
позовної давності відповідно до статті
256 ЦК України, частин першої, п'ятої
статті 261 ЦК України, частини четвертої
статті 267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин і факту пред'явлення позову у
березні 2014 року.

Враховуючи те, що строки виконання
кредитного зобов'язання, а відтак і
виникнення прострочення за кредитом не
встановлені, період нарахування
штрафних санкцій також підлягає
перевірці судом відповідно до вимог
статей 60, 214 ЦПК України.

До того ж в резолютивній частині
рішення у порушення статті 214 ЦПК
України судом першої інстанції не
наведено обґрунтування розрахунку
штрафу, розмір якого підлягає
стягненню, а розрахунок, який доданий
позивачем до позовної заяви, не може
бути належним доказом розміру штрафу,
оскільки містить лише розрахунок
нарахованої пені (а.с. 5-7).

Крім того, судом першої інстанції
залишено поза увагою, що позовна заява
підписана представником ПАТ КБ
"ПриватБанк" ОСОБА_4, що діє на підставі
довіреності від 21 серпня 2013 року, проте
зазначена довіреність видана не
керівником підприємства (заступником),
а секретарем правління банку ОСОБА_5, у
зв'язку з чим не перевірено права
останньої на вчинення таких дій.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував
всі обставини справи, не дослідив всі
докази та не надав їм оцінки. З'ясування
цих обставин має суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
частини другої статті 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 07 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 03 липня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська