АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/9577/2014
Головуючий в І інстанції:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4вересня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Качана В.Я.

КирилюкГ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про збільшення розміру
аліментів на утримання дитини та
стягнення додаткових витрат, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну
розміру аліментів та просила збільшити
розмір стягуваних з відповідача
аліментів і встановити їх у твердій
грошовій сумі, яка складатиме 1 200 грн.
на місяць. Крім того, просила стягнути з
відповідача фактично понесені
додаткові витрати на сина у розмірі 2
307,50 грн. та додаткові витрати у розмірі
350 грн. щомісячно, правову допомогу у
розмірі 800 грн. та судовий збір.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які
стягуються з ОСОБА_2 за рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
30 вересня 2013 року на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
виплат у розмірі 1/2 частини всіх видів
заробітку щомісячно до 700 (сімсот)
гривень щомісячно, починаючи з 19 лютого
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття з індексацією стягуваних
сум відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
фактично понесені додаткові витрати на
утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1 290
гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
додаткові витрати на утримання дитини
ОСОБА_4 у розмірі 175 гривень щомісячно,
починаючи з 19 лютого 2014 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати на правову допомогу в розмірі 1
300 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник - ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року залишити без
змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

При розгляді справи судом встановлено,
що сторони перебували в шлюбі, від
якого мають неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає
разом з матір'ю та зареєстрований у кв.
АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 3 лютого 2009 року розмір
стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина ОСОБА_4 збільшено до 1/2
частки всіх видів заробітку (доходу),
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку та
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
фактично понесені додаткові витрати на
сина у розмірі 1 831,95 грн.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, а
відповідно до статей 181, 183, 184 СК України
аліменти за рішенням суду
присуджуються у частці від доходу
матері, батька або при нерегулярному,
мінливому доході, а також за наявності
інших обставин, що мають істотне
значення, - у твердій грошовій сумі.

Стаття 184 СК України передбачає
можливість визначення судом в окремих
випадках розміру аліментів на
утримання дитини у твердій грошовій
сумі, а не у частці від заробітку
платника аліментів.

Встановлено, що згідно довідки про
доходи (після утримання податків) ПП
«ДС» відносно ОСОБА_2 виплата аліментів
за період з 1 травня 2009 року по 7 травня
2014 року проводилася у розмірі 30 % від
прожиткового мінімуму. Нарахована
заробітна плата ОСОБА_2 за період з
травня 2011 року по квітень 2014 року
становить 00 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до Наказу № 4 ПП «ДС» від 29
квітня 2011 року директорові ОСОБА_2
надано відпустку без збереження
заробітної плати з 1 травня 2011 року по 31
травня 2011 року у зв'язку з відсутністю
обсягів виробництва.

Відповідно до Наказу № 5 ПП «ДС» від 29
травня 2011 року директорові ОСОБА_2
надано відпустку без збереження
заробітної плати з 1 червня 2011 року по 30
червня 2011 року у зв'язку з відсутністю
обсягів виробництва.

Згідно Наказу № 6 ПП «ДС» від 29 червня
2011 року директорові ОСОБА_2 надано
відпустку без збереження заробітної
плати з 1 липня 2011 року по 30 липня 2011
року у зв'язку з відсутністю обсягів
виробництва.

Відповідно до Наказу № 7 ПП «ДС» від 29
липня 2011 року директорові ОСОБА_2
надано відпустку без збереження
заробітної плати з 1 серпня 2011 року до
поновлення діяльності підприємства у
зв'язку з відсутністю обсягів
виробництва.

Також судом першої інстанції
встановлено, що згідно довідки № 288 від
18 лютого 2014 року ОСОБА_3 працює на
посаді лаборанта з 31 серпня 2010 року з
посадовим окладом 1 218,00 гривень, іншого
заробітку (доходу) не має, що свідчить
про погіршення її матеріального стану.

Крім того, згідно довідки від 26 травня
2014 року, виданої КЕП
«Консультативно-діагностичний іентр №
2» Дарницького району м. Києва ОСОБА_3
знаходиться на обліку у лікаря-хірурга,
на даний момент потребує оперативного
лікування з приводу комбінованого
геморою ІІ-ІІІ ст. в стадії загострення.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або за домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що
висновки суду першої інстанції з
приводу того, що відповідач має
нерегулярний, мінливий дохід, а
матеріальне становище позивача та стан
її здоров'я погіршився, що є підставою
для часткового задоволення позову
шляхом збільшення розміру аліментів,
відповідають фактичним обставинам
справи та є належним чином
обґрунтованими.

Збільшення розміру аліментів підлягає
з 1/2 частини всіх видів заробітку
щомісячно і встановлення їх у твердій
грошовій сумі на рівні 700 гривень
щомісячно, починаючи з 19 лютого 2014 року
і до досягнення дитиною повноліття з
індексацією стягуваних сум відповідно
до закону.

Згідно статті 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотні
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 2010 року
по теперішній час займається в
колективі спортивно-бального танцю в
Палаці культури і техніки «Дніпро» на
платній основі.

Згідно довідки № 4 від 14 лютого 2014 року
плата за навчання становить 350 грн.
щомісячно, яку здійснює мати дитини
ОСОБА_3

Згідно довідки № 5 від 14 лютого 2014 року
Палац культури і техніки «Дніпро» не
забезпечує колективи, створені на
платній основі безкоштовним
тренувальним одягом та взуттям.

З матеріалів справи вбачається, що 10
листопада 2013 року були придбані туфлі
підліткові для ганців вартістю 480 грн.,
що підтверджується копією товарного
чека та не заперечувалось
відповідачем.

З огляду на зазначене суд дійшов
вірного висновку щодо того, що позивач
несе витрати на розвиток
неповнолітнього сина, який з 2010 року
відвідує гурток спортивно-бального
танцю, а тому половину додаткових
витрат повинен оплачувати батько,
оскільки зобов'язаний брати участь у
додаткових витратах.

Судом апеляційної інстанції не
приймаються до уваги доводи скарги з
приводу того, що відповідач хворіє та
потребує постійного лікування з огляду
на встановлення обставин погіршення
здоров'я позивача. Вказані обставини не
можуть слугувати законними підставами
звільнення батьків від обов'язку
утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції щодо необхідності
задоволення позову в частині стягнення
додатково понесених фактичних витрат в
сумі 1 290 грн. (1 050 грн. Ѕ плати за
навчання + 240 грн. Ѕ вартості туфель для
танців) та щомісячних додаткових
витрат на дитину у розмірі 175 грн.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, відповідно до ст.ст. 79, 84
ЦПК України, належать витрати на
правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ПП «Сучасна Феміда» в
особі двоката ОСОБА_6 укладено договір
про надання юридичної допомоги від 17
лютого 2014 року.

Згідно із актом прийняття-передачі
послуг від 17 лютого 2014 року, позивач
оплатила адвокату за юридичну
консультацію, складення та подання
позовної заяви до суду 800 грн.
Виконавець витратив на виконання
послуг по складенню позовної заяви до
суду 120 хвилин часу; юридичну
консультацію - 60 хвилин часу.

2 червня 2014 року між позивачем та ПП
«Сучасна Феміда» в особі адвоката
ОСОБА_6 було укладено договір про
надання юридичної допомоги.

Згідно із актом прийняття-передачі
послуг від 10 червня 2014 року, позивач
оплатила адвокату за юридичну
консультацію, складення позовної заяви
(збільнешшя позовних вимог) до суду 500
грн. Виконавець витратив на виконання
послуг по складенню позовної заяви до
суду 60 хвилин часу; юридичну
консультацію - 30 хвилин часу.

Судом першої інстанції правильно
вирішено питання про розподіл судових
витрат у справі.

Доводи апеляційної скарги з приводу
періодичності отримання доходу
відповідача та сумлінного виконання
ним аліментних зобов'язань не можуть
вплинути на правильність висновків
суду першої інстанції з огляду на
встановлені судом фактичні обставини
справи та підтвердження у судовому
засідань обставин, на які посилалася
позивач обґрунтовуючи вимоги позову.

Посилання скарги з приводу відсутності
підстав для стягнення додаткових
витрат на утримання дитини, зокрема
посилання на надану відповідачем
довідку керівника танцювального
гуртка, який відвідує ОСОБА_4, до уваги
колегією суддів не беруться, оскільки
зазначеному доказу судом першої
інстанції було надано належну правову
оцінки при розгляді справи та
враховано його при ухваленні рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про
необґрунтованість доводів скарги,
вказаних як підстави для скасування
оскаржуваного рішення, та вважає
рішення суду першої інстанції таким, що
ухвалено при належному з'ясуванні
фактичних обставин справи та дійсних
правовідносин сторін з урахуванням
приписів чинного законодавства, що
регулює сімейні правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та за своєю правовою
природою такими, що не можуть вплинути
на правильність висновків суду першої
інстанції, бути підставами зміни чи
скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
В.Я. Качан

Г.М.Кирилюк