АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8649/14
Головуючий 1 інстанції:
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів -
Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 03 листопада 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» про
визнання недійсним третейського
застереження в кредитному договорі,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недійсною третейську угоду, викладену
у вигляді третейського застереження у
п. 8.1 ст. 8 Кредитного договору № 69Ф-АК-107,
укладеного 31.08.2011 року між ним та ПАТ
«ВТБ Банк».

В обґрунтування вимог посилався на те,
що 31.08.2011 року між ним та ПАТ «ВТБ БАНК»
був укладений Кредитний договір №
69Ф-АК-107, згідно умов якого Банк
зобов'язався надати йому кредит в сумі
255500 грн., строком до 31.08.2018 року зі
cплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 17% річних. На момент
укладення Кредитного договору
існувала його типова форма, яка була
розроблена Банком, у зв'язку з чим
вказаний Кредитний договір був
договором приєднання. Отже, він не мав
реальної можливості змінити умови
Кредитного договору шляхом складання
протоколу розбіжностей та остаточного
погодження запропонованих умов у
головному офісі Банку.

Вважає, що ця умова договору, яка
містила третейське застереження у
пунктах 8.1, 8.2, 8.3, була обов'язковою для
нього на час укладення договору, і він
не мав реальної можливості внести свої
пропозиції щодо зміни умов Договору.
Регламент постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків йому разом із
договором не надавався, що в свою чергу
виключало можливість ознайомлення з
його змістом та умовами розгляду
справи в третейському суді. Третейське
застереження позбавляє його права на
судовий захист, права на вибір суду
щодо підсудності справи, права на
звільнення від сплати державного мита
тощо.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 в
судове засідання не з'явився, про
поважність причини суду не повідомив,
тому справу судова колегія розглядає, у
відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України - за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ПАТ «ВТБ» Банк,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені
сторонами у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним нормам
цивільно-процесуального законодавства
рішення суду першої інстанції
відповідає в повній мірі.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив надані
сторонами докази на підтвердження
доводів позовних вимог і заперечень на
позов, встановив фактичні обставини
справи, правильно визначився з
юридичною природою спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами і законом, що їх регулює.

Розглядом справи достеменно
встановлено, що 31.08.2011 року між ОСОБА_1
та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено
Кредитний договір №69Ф-АК-107, згідно
умов якого банк зобов'язався надати
позичальнику грошові кошти в розмірі
255500,00 грн. в порядку та на умовах,
зазначених в Договорі, а позичальник
зобов'язався прийняти кредит,
використати його за призначенням,
повернути його банку, а також сплатити
проценти за користування, винагороду
та інші платежі в порядку, на умовах та
у строки, що встановлені цим Договором.

Згідно п. 8.1. Кредитного договору усі
спори, розбіжності або вимоги, які
виникають з цього Договору або у
зв'язку з ним, у тому числі такі, що
стосуються його виконання, порушення,
припинення, розірвання або визнання
недійсним, підлягають вирішенню в
постійно діючому Третейському суді при
Асоціації українських банків згідно з
регламентом цього третейського суду,
який є невід'ємною частиною даної
третейської угоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд виходив із того, що
укладення Кредитного договору із
третейським застереженням є наслідком
вільного волевиявлення останнього,
який у супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не довів ті обставини, на які
він посилався як на підставу своїх
вимог, а підписуючи кредитний договір
погодився з умовами, викладеними у п. 8.1
відповідно до яких регламент діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків є невід'ємною
частиною третейської угоди.

Третейське застереження, яке міститься
в Кредитному договорі, ніяким чином не
суперечить чинному законодавству,
оскільки стаття 5 Закону України «Про
третейські суди» передбачає, що
будь-якій спір, який виникає з
цивільних чи господарськи
правовідносин може бути переданий на
розгляд третейського суду.

Право сторін передати спір на розгляд
третейського суду прямо передбачено
ст. 17 ЦПК України, ст. 5 Закону України
"Про третейські суди".

При цьому суд керувався тим, що за
вимогами ст. 627 ЦК України передбачено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
третейські суди» та ст. 17 ЦПК України
сторони мають право передати спір на
розгляд третейського суду, крім
випадків, встановлених законом. Ці
випадки зазначені в ст. 6 Закону України
«Про третейські суди».

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону
України «Про третейські суди»,
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ у спорах щодо захисту
прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку(кредитної
спілки).

Договір сторін про передачу спору на
розгляд третейського суду у випадках,
передбачених законом (ст. 17 Цивільного
процесуального кодексу України), не є
відмовою від права на звернення до суду
за захистом (як це зазначають позивачі),
а є одним зі способів реалізації права
на захист своїх прав та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців сьомого, одинадцятого
статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та
розділу VIII «Третейське
самоврядування» Закону України «Про
третейські суди» (справа про завдання
третейського суду) визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних і
господарських правовідносин може бути
передано його сторонами на вирішення
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом (ст. 17 ЦПК України,
ст. 12 ГПК України, ст. 6 Закону України
«Про третейські суди»), оскільки,
гарантуючи право на судовий захист з
боку держави, Конституція України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України).
Це конституційне право не може
бути скасоване або обмежене
(ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

З висновком суду щодо
необґрунтованості позовних вимог
ОСОБА_1 судова колегія погоджується,
находить його таким, що відповідає
вимогам ст. ст. 57-59, 60 ЦПК України та
нормативно правовим актам, які суд
застосував, зазначивши у
мотивувувальній частині рішення, та
вважає, що виконавши вимоги цивільного
процесуального судочинства суд
вирішив справу згідно із законом,
ухвалив рішення таке, що відповідає
вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, привів
мотиви, з яких вважав встановленою
відсутність підстав для задоволення
позову, як цього вимагають положення ч.
3 ст. 215 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги, скасування чи зміни рішення
суду першої інстанції судова колегія
не вбачає.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Московського районного суду
м. Харкова від 03 листопада 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -