У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» до ОСОБА_3 про
стягнення суми в порядку регресу за
касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 28 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року приватне акціонерне
товариство «Страхове товариство
«Гарантія» ( далі - ПрАТ «СТ «Гарантія»)
звернулось до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 3 грудня 2007 року
між ним та акціонерно-комерційним
банком «Золоті ворота»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Золоті ворота»
(далі - ПАТ Банк «Золоті ворота»),
укладено генеральний договір
страхування кредитів (зі змінами
згідно договорів від 4 грудня 2007 року №
1, від 29 вересня 2008 року № 2), за
умовами якого останнє застрахувало
свої майнові інтереси, пов'язані з
ризиком фінансових втрат у результаті
невиконання позичальниками своїх
зобов'язань за договорами надання
споживчого кредиту. 30 січня 2008
року між ПАТ Банк «Золоті ворота» та
ОСОБА_3 укладено договір про надання
споживчого кредиту в розмірі 10 тис. грн
на строк до 29 січня 2009 року зі сплатою 24
% річних. 22 вересня 2008 року між ПАТ Банк
«Золоті ворота» та ОСОБА_3
укладено договір про надання
споживчого кредиту в розмірі 5 тис. грн
на строк до 21 вересня 2009 року зі сплатою
24% річних. ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитними договорами належним чином
не виконав, унаслідок чого заборгував
на користь ПАТ «Золоті ворота» 8 758 грн 33
коп. На виконання умов договору
страхування від 3 грудня 2007 року ПрАТ
«СТ «Гарантія» виплатило на користь
ПАТ «Золоті ворота» страхове
відшкодування у зазначеному розмірі.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути на його користь з ОСОБА_3 у
порядку регресу 8 758 грн 33 коп.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 28 травня
2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 16 вересня 2014 року, у
задоволенні позову ПрАТ «СТ «Гарантія»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «СТ
«Гарантія» просить оскаржувані судові
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, та передати
справу на новий судовий розгляд.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПрАТ
«СТ «Гарантія», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що відповідач надав докази щодо
виконання зобов'язань за кредитними
договорами, тому підстави для
стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості
за кредитними договорами в порядку
регресу відсутні.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки суд дійшов його
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 30
січня 2008 року між
акціонерно-комерційним банком «Золоті
ворота», правонаступником якого є ПАТ
Банк «Золоті ворота», та ОСОБА_3 було
укладено договір про надання
споживчого кредиту, за умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 10
тис. грн на строк до 29 січня 2009 року зі
сплатою 24 % річних. 22 вересня 2008 року між
тими ж сторонами було укладено договір
про надання споживчого кредиту, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 5 тис. грн на строк до 21
вересня 2009 року зі сплатою 24 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що
господарським судом м. Києва під час
розгляду справи за позовом ПАТ Банк
«Золоті ворота» до відкритого
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія»,
правонаступником якого є ПрАТ «СТ
«Гарантія», про стягнення грошових
коштів у розмірі 573 871 грн 38 коп. було
встановлено наявність заборгованості
позичальників перед банком у розмірі
200 тис. грн, до якої було включено й
заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ Банк
«Золоті ворота» у розмірі 5 303 грн 65 коп.
за кредитним договором від 30 січня
2008 року та в розмірі 3 454 грн 68 коп. за
кредитним договором від 22 вересня
2008 року, що підтверджується додатками
№ 2 та № 6 до мирової угоди,
затвердженої ухвалою господарського
суду м. Києва від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначених обставин справи та положень
процесуального закону суди не
врахували.

Згідно з п. 3.2 мирової угоди відкрите
акціонерне товариство «Страхове
товариство «Гарантія» здійснило
виплату страхових відшкодувань в
розмірі 200 тис. грн протягом
трьох місяців з моменту затвердження
мирової угоди господарським судом м.
Києва шляхом перерахування грошових
коштів у рахунок погашення
простроченої заборгованості
позичальників банку за кредитними
договорами, які були застраховані
відповідно до генерального договору
страхування кредитів, на рахунки
заборгованості за кредитними
договорами позичальників банку в
черговості та обсягах, визначених у
додатку до даної угоди, що є невід'ємною
частиною угоди.

Відповідно до п. 3.5 мирової угоди по
виплаченим згідно з п. 3.2 цієї угоди
страховим відшкодуванням у рахунок
погашення кредитів позичальників ПАТ
Банк «Золоті ворота» банк надав усі
необхідні документи, передбачені
умовами генерального договору
страхування кредитів, для забезпечення
реалізації регрес них вимог ПрАТ «СТ
«Гарантія» до позичальників банку.

Отже, невиконання ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за кредитними договорами
вбачається з додатків до мирової угоди,
наданих ПАТ Банк «Золоті ворота»
позивачу.

Зокрема, у п. 13 додатку № 2 та п. 14
додатку № 6 до мирової угоди від
22 грудня 2010 року зазначено, що
заборгованість відповідача за
кредитним договором від 30 січня 2008 року
станом на 22 березня 2011 року складає
5 303 грн 65 коп., а за
кредитним договором від 22 вересня 2008
року станом на 21 квітня 2011 року -
3 454 грн 68 коп.

Таким чином, на виконання умов договору
страхування та мирової угоди ПрАТ «СТ
«Гарантія» 22 березня 2011 року виплатило
страхове відшкодування ПАТ Банк
«Золоті ворота» на підставі мирової
угоди для погашення заборгованості за
кредитними договорами з урахуванням
процентів за простроченим платежем та
комісійної винагороди в розмірі 5 303 грн
65 коп., про що є відповідні платіжні
доручення від 22 березня 2011 року №№ 605 -
607, № 609 та в розмірі 3 454
грн 68 коп., що підтверджується
платіжним дорученням від 21 квітня 2011
року № 748, а всього в розмірі 8 758 грн 33
коп.

Однак в основу судових рішень було
покладено надані ОСОБА_3 довідки про те,
що станом на 18 та 29 квітня 2014 року
відповідно заборгованості перед
ПАТ Банк «Золоті ворота» він не має.

Разом з тим позивачем і не
стверджувалося, що станом на квітень 2014
року ОСОБА_3 мав заборгованість перед
банком. При цьому страховику було
відомо й ним стверджувалося те, що вся
заборгованість відповідача була
погашена ще в 2011 році, однак не
ОСОБА_3, а страховиком.

Проте суди у порушення ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, не встановили
фактичних обставин справи та дійсних
прав і обов'язків сторін, які
випливають з договорів та дійшли
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 28 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 16 вересня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська