Справа № 1305/2-445/11
Головуючий у 1 інстанції:
Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/5441/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді: Н.О. Шеремети

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Луків Софії
Станіславівни - представника
релігійної громади Римо- католицької
церкви смт. Великий Любінь
Городоцького району на рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 30 листопада 2011
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд з
позовом до Великолюбінської селищної
ради Городоцького району Львівської
області, треті особи: ОСОБА_5, релігійна
громада Римсько - католицької церкви
смт. Великий Любінь Городоцького
району Львівської області про визнання
за ними права власності на квартиру
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4
право спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржила Луків Софія Станіславівна -
представник релігійної громади
Римсько - католицької церкви смт.
Великий Любінь Городоцького району
Львівської області, вважає, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що релігійна громада римсько -
католицької церкви в смт. Великий
Любінь Городоцького району
зареєстрована 31.07.1992 року, що
стверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи серія АОО
№467131. Розпорядженням Представника
Президента України у Львівській
області від 04.05.1993 р., районні державні
адміністрації було зобов»язано
передати у безоплатне користування
громадам культові будівлі та державне
майно, що в них знаходиться, а саме,
релігійній громаді Римсько
-католицької церкви смт. Великий Любінь
було передано у безоплатне
користування культову будівлю -
костьол в смт. В.Любінь. На підставі
цього розпорядження Самбірське бюро
технічної інвентаризації 18.05.1998 року
провело реєстрацію та видало
релігійній громаді Римсько -
католицької церкви реєстраційне
свідоцтво серія КММ №001147 про право
власності на культову споруду. На думку
апелянта за таких обставин суд першої
інстанції прийшов до невірного
висновку про відсутність реєстрації
власника житлового будинку АДРЕСА_1

Також апелянт зазначає про те, що
оскаржуваним рішенням порушуються
права релігійної громади Римсько -
католицької церкви смт. Великий Любінь,
яка незважаючи на те, що була залучена
до участі у справі, належним чином не
була повідомлена судом про день та час
розгляду справи, а розгляд справи у
відсутності представника релігійної
громади призвів до неповного
з»ясування обставин справи і ухвалення
незаконного та необґрунтованого
рішення суду. З наведених підстав
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення про задоволення
позову про визнання права власності за
позивачами на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі ст. 344 ЦК України, виходив з
того, що позивачі відкрито на протязі
більше десяти років володіють цією
квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п»яти років, набуває
право власності на це майно
(набувальна давність), якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно набувається за рішенням суду.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК
України право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі ( а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також безхазяйну
річ. Отже, встановлення власника майна
або безхазяйності речі, є однією з
обставин, що має юридичне значення для
вирішення питання визнання права
власності за набувальною давністю.

Для набуття права власності на майно за
набувальною давністю згідно з
правилами ст. 344 ЦК України, по - перше,
необхідно, щоб заволодіння майном було
добросовісним, тобто, особа при
заволодінні майном не знала і не могла
знати про відсутність у неї підстав для
набуття права власності. Разом з тим,
факт обізнаності особи про те, що вона
не є власником речі, не виключає
добросовісності володіння за умови, що
заволодіння майном не відбулося з
порушенням норм права. По - друге, таке
володіння повинно бути відкритим,
тобто, очевидним для всіх інших осіб,
при цьому володілець має ставитись до
цього майна, як до свого власного
(експлуатувати, вживати необхідних
заходів для утримання майна в
належному стані тощо). Приховування
володільцем свого володіння майном є
порушенням цієї вимоги. І по - третє,
володіння майном повинно бути
безперервним протягом встановлених
законом строків.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 вказували на те, що вселилися у
квартиру АДРЕСА_1 на законних
підставах, більше десяти років
відкрито користуються та проживають у
ній, а тому просили визнати за ними
право власності на нерухоме майно за
набувальною давністю.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вселилися у квартиру
АДРЕСА_1 на підставі ордеру №99,
виданого 10.06.1988р. виконкомом
Великолюбінської селищної ради
народних депутатів на підставі рішення
виконкому Великолюбінської селищної
ради народних депутатів від 09.06.1988 р.
№311, який було видано на сім»ю з
чотирьох чоловік (ОСОБА_6, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 на право зайняття однієї
кімнати АДРЕСА_1

Видача позивачам ордера на квартиру
АДРЕСА_1 підтверджує те, що позивачі на
законних підставах вселилися у спірну
квартиру, правомірно заволоділи нею та
набули право користування цією
квартирою, і в даний час правомірно нею
володіють та користуються, утримують
квартиру в належному стані, оплачують
платежі за надані послуги з
газопостачання та за спожиту
електроенергію, що видно із долучених
до справи копій квитанцій про оплату,
що свідчить про добросовісність
заволодіння квартирою та користування
нею.

Позивачі зареєстровані у квартирі
АДРЕСА_1, що підтверджується копіями їх
паспортів, довідками, виданими
виконкомом Великолюбінської селищної
ради Городоцького району Львівської
області, копією будинкової книги, вони
не приховують факту проживання у
спірній квартирі, того факту, що вони
хоч і не є власниками цієї квартири, але
відкрито володіють та користуються
нею.

Судом також встановлено, що таке
відкрите та добросовісне користування
квартирою позивачами є безперервним,
оскільки з часу вселення у квартиру,
вони нею користуються і на час подачі
позову та розгляду справи у суді вони
володіють квартирою більше десяти
років.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що окрім позивачів, ніхто
інший з колишніх членів сім», на
визнання за ними права власності на
квартиру за набувальною давністю не
претендує, оскільки шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 розірвано 20.06.2002р., рішенням
Городоцького районного суду
Львівської області від 26.12.2000р., що
набрало законної сили, ОСОБА_6 визнано
втратившим право на користування
квартирою АДРЕСА_1 а ОСОБА_5
зареєстрований в АДРЕСА_2 з 27.06.2002р., що
підтверджується будинковою книгою та
копією його паспорта.

Великолюбінська селищна рада
Городоцького району Львівської
області, яка представляє територіальну
громаду смт. Великий Любінь, не мала
жодних заперечень щодо набуття
позивачами спірної квартири у
власність, що підтверджується
поясненнями її представника та
рішенням Великолюбінської селищної
ради Городоцького району Львівської
області №1256 від 30.07.2010р., яким мешканцям
квартири АДРЕСА_1 надано дозвіл на її
приватизацію. За таких обставин суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що територіальній
громаді було відомо про проживання
позивачів у спірній квартирі та
користування нею, що свідчить про
відкритість користування.

Проживання позивачів у спірній
квартирі було очевидним і для членів
релігійної громади Римсько -
католицької церкви смт. Великий Любінь
Городоцького району Львівської
області, більша частина з яких проживає
в смт. Великий Любінь, період їх
тривалого проживання ніхто, в тому
числі і релігійна громада не ставили
питання щодо неправомірності
проживання позивачів у спірній
квартирі та користування нею.

Судом також встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1 ні за ким не рахується,
право власності на житловий будинок у
бюро технічної інвентаризації ні за
ким не зареєстроване, на балансі ні у
будь - кого не перебуває.

За вищенаведених обставин, беручи до
уваги те, що позивачі добросовісно
заволоділи квартирою АДРЕСА_1 на
законних підставах вселилися та
користуються нею, утримують її в
належному стані, відкрито володіють
нею, сплачують всі необхідні платежі,
за період їх тривалого проживання
ніхто не ставив питання щодо
неправомірності їх проживання та
користування квартирою, вони
продовжують відкрито, безперервно
протягом більше десяти років володіти
квартирою, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
визнання за позивачами права власності
на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною
давністю.

Доводи апелянта про те, що власником
житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської
області є релігійна громада Римсько
-католицької церкви смт. Великий Любінь
Городоцького району Львівської
області не підтверджені належними та
допустимими доказами. Додані апелянтом
до апеляційної до скарги реєстраційне
посвідчення, видане 18.05.1998 р.
Самбірським БТІ, підтверджує
реєстрацію за релігійною громадою
Римсько - католицької церкви смт.
В.Любінь житлового будинку АДРЕСА_3 а не
житлового будинку НОМЕР_1; а свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
та витяг про державну реєстрацію прав,
підтверджують належність релігійній
громаді Римсько - католицької церкви
смт. В. Любінь Городоцького району
Львівської області на праві власності
квартир АДРЕСА_4 а не квартири АДРЕСА_1
чи житлового будинку в цілому.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, розпорядженням
Представника Президента України у
Львівській області від 04.05.1993 р.
релігійній громаді Римсько -
католицької церкви смт. В.Любінь було
передано житловий будинок АДРЕСА_1,
оскільки цим розпорядженням Римсько -
католицькій громаді було передано в
безоплатне користування культову
будівлю - костьол в смт. Великий Любінь
Городоцького району Львівської
області, а не житловий будинок.

Інші долучені до апеляційної скарги
архівні довідки не підтверджують
належність релігійній громаді Римсько
- католицької церкви смт. Великий
Любінь Городоцького району Львівської
області на праві власності житлового
будинку АДРЕСА_1

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції повно і правильно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно застосовано закон, який
поширюється на спірні правовідносини,
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом при розгляді справи норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст. 309 ЦПК України, як
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення суду, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги
представника релігійної громади
Римсько - католицької церкви смт.
Великий Любінь Городоцького району
Львівської області - Луків С.С.,
скасування оскаржуваного рішення суду
та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_7,
ОСОБА_5

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Луків Софії
Станіславівни - представника
релігійної громади Римсько -
католицької церкви смт. Великий Любінь
Городоцького району Львівської
області - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 30 листопада 2011
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.