Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/1119/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого:
судді Товянської О.В.

суддів:
Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 07 серпня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2014р. Банк звернувся до суду з
позовом. Просив стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 41329,79грн. за
кредитним договором №ZRXRF912131599 від
12.03.2010р. та судові витрати. Зазначає, що
відповідно до вказаного договору
відповідач отримав кредит у розмірі
5135,89грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Умови договору відповідач
належним чином не виконав, внаслідок
чого заборгованість перед Банком
станом на 25.04.2014р. складає 41329,79грн.: тіло
кредиту - 3773,15грн., % - 1,97грн., пеня -
35110,39грн., штраф - 500грн. (фіксована
частина), 1944,28грн. (процентна складова).

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 07 серпня
2014 року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість по
кредиту в сумі 41329грн. 79коп. та 413грн
30коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, що в
матеріалах справи відсутні засвідчені
належним чином докази, підтверджуючі
надання йому коштів і сам кредитний
договір. Крім того, строк дії кредиту та
його виконання встановлено конкретною
датою - 12.01.2011р., а позивач звернувся з
позовом до суду у червні 2014р., тобто
Банк без поважних причин пропустив
строк звернення до суду.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.03.2010р.
сторони уклали договір №ZRXRF912131599, за
яким Банк надав Відповідачу строковий
кредит на суму 5135,90грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,01% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 12.01.2011р. (а.с.6).
Відповідач погодився, що стверджується
його підписом, що заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір.

Для виконання зобов'язань Банк відкрив
Позичальнику рахунок для зарахування
коштів, спрямованих на погашення
заборгованості по кредиту, відсотках,
винагороді та ін. платежам.

Згідно з п.п.6.1,6.3,6.4,6.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») («Стандарт») у
випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, Позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі 1,25% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1грн. При порушенні
Позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на
30дн., Позичальник зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 500грн.+5% від суми
заборгованості. Нарахування неустойки
за кожен випадок порушення зобов`язань,
передбаченої п.п.5.1,5.2,5.3 здійснюється
протягом 3 років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинне бути виконане
Позичальником. Терміни позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

Матеріалами справи доведено, що
Банк своє зобов'язання виконав, надавши
відповідачу кредит. Ця обставина
підтверджується копією заяви
позичальника, анкетою-заявою,
зазначеними Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт»),
розрахунком.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Ст.629 ЦК України також
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610,611 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач на надав належних і
допустимих доказів про те, що грошових
коштів по даному договору він не
отримував, позовних вимог про визнання
кредитного договору недійсним або
нікчемним не заявляв.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на
постанову Верховного Суду України від
18 червня 2014р. (справа №6-61цс14) є
помилковим, оскільки правовою позицією
цієї постанови є обов'язкове подання
стороною заяви про застосування
позовної давності. Заяву про зменшення
штрафних санкцій та застосування
позовної давності ні суду першої
інстанції, ні апеляційному суду
відповідач не подавав.

За таких обставин відсутні підстави
для застосування ч.3 ст.551 ЦК України -
апеляційний суд не наділений
повноваженнями з власної ініціативи
зменшувати розмір нарахованих санкцій.
Представнику відповідача судом
апеляційної інстанції було
запропоновано вирішити із Банком спір
мирним шляхом, проте він відмовився.
Крім того, сторони погодили, що позовна
давність по вимогах, зокрема і про
стягнення пені, становить 5р., а
останній платіж відповідачем вчинено у
грудні 2011р., тобто строк звернення до
суду Банк не пропустив.

Судове рішення відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
немає.

Керуючись
ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 07 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: