Справа № 534/2638/14-ц
№ 2/534/1065/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року

Комсомольський міський суд
Полтавської області в складі:
головуючого судді при
секретарі Крикливого В.В.
Клімовій С.І. з участю: представника
позивачаОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Комсомольську справу за цивільним
позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Дмитрвської сільської ради міста
Комсомольська Полтавської області,
третя особа - Комсомольська державна
нотаріальна контора, про встановлення
фактів, що мають юридичне значення, та
визнання права власності в порядку
спадкування,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4
звернулась до суду із вказаним позовом
до відповідача, в якому прохає
встановити факти, що мають юридичне
значення, а саме факт родинних відносин
з померлим ОСОБА_5, факт належності
останньому правовстановлюючого
документа на житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та
факт належності йому вказаного
нерухомого майна на праві приватної
власності. Одночасно позивачем
заявлено вимогу щодо визнання за нею
права власності на вказаний житловий
будинок з господарськими будівлями, що
розташовані по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування. Заявлені вимоги мотивує
тим, що після смерті її чоловіка
ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина на
вказане нерухоме майно. Заповіту на
випадок смерті ОСОБА_5 не складав, а
єдиною спадкоємицею першої черги за
законом після померлого є позивач. У
зв'язку із допущеними у свідоцтві про
одруження та договорі купівлі-продажу
нерухомого майна помилками,
нотаріальною конторою у видачі
свідоцтва про право на спадщину
позивачу було відмовлено, через що
виникла необхідність у зверненні до
суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 прохала позов
задовольнити у повному обсязі, з
викладених у ньому підстав.

Будучи належним чином повідомленими
про час і місце розгляду справи сторони
та представник третьої особи до суду
не з'явились. Від Дмитрівської
сільської ради м.Комсомольська та
Комсомольської держнотконтори
надійшли клопотання про розгляд справи
за відсутності представників установ,
заперечень проти позову вони не мають.

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
приєднані до справи письмові докази,
судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4
помер ОСОБА_5 (актовий запис про смерть
проведений 29.03.2012 р. виконкомом
Дмитрівської сільської ради м.
Комсомольська за № 19). Згідно з наданою
копією паспорта на ім'я ОСОБА_5, 1930 р.н.,
(а.с.11) останній 28.01.1978 р. у м. Аркалик
зареєстрував шлюб з ОСОБА_4, 1934 р.н. Як
убачається з копії свідоцтва про
одруження (а.с.10) 28.01.1978 р. за актовим
записом № 33 у відділі ЗАГС м. Аркалик
Тургайської області було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5. Після укладення шлюбу дружина
прийняла прізвище чоловіка «ОСОБА_4»
(російською мовою). У паспорті на ім'я
ОСОБА_4 проведений відповідний запис
щодо сімейного стану позивача, згідно з
яким остання 28.01.1978 р. у м. Аркалик
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, 1930 р.н.

Згідно з наданою копією договору
купівлі-продажу від 01.08.1986 р. ОСОБА_5
придбав житловий будинок з
господарчими будівлями, що
розташований по АДРЕСА_1. За
повідомленням виконкому Дмитрівської
сільської ради м. Комсомольська (а.с.15)
згідно з записом № 0742-1 в по
господарській книзі № 11 житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1 числиться за
ОСОБА_5, 1930 р.н., на підставі договору від
01.08.1986 р. На день смерті ОСОБА_5 був
зареєстрований за вказаною адресою
разом із дружиною. Відповідно до листів
нотаріальної контори м. Комсомольська
адресованих на ім'я позивача (а.с.16,17)
останній було відмовлено у оформленні
спадщини у зв'язку різницею в написанні
по-батькові спадкодавця та відсутністю
правовстановлюючого документа на спад
ковке майно. Згідно даних Спадкового
реєстру заповіти від імені ОСОБА_5 не
посвідчувались, у нотаріальній конторі
заведення спадкова справа після смерті
останнього, за заявою дружини
померлого, дані щодо інших спадкоємців
відсутні.

Відповідно до положень п.3 ст.235 ЦПК
України справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених ЦПК, за
винятком положень щодо змагальності та
меж судового розгляду. Виходячи із
змісту ст.258 ЦПК України встановлення
факту, що має юридичне значення
залежить від мети, яка повинна мати
правовий сенс і як наслідок, створювати
для заявника будь-які правові наслідки,
юридичний інтерес особи, яка
звертається із відповідною заявою, має
бути безумовний.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, беручи до уваги, що рішення суду
про встановлення такого факту є
підставою для оформлення спадщини, та
враховуючи наявність достатніх
підстав вважати, що позивач та померлий
дійсно були подружжям між собою, а
договір купівлі житлового будинку у с.
Дмитрівка дійсно був укладений
померлим, суд вважає позов ОСОБА_4 в
частині встановлення юридичних фактів
обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості вимог позивачки в
частині визнання факту належності
ОСОБА_5, померлому ІНФОРМАЦІЯ_4, на праві
приватної власності згаданого
житлового будинку з господарськими
будівлями та визнання за позивачкою
права власності на вказане нерухоме
майно в порядку спадкування, суд
виходить з наступного.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56,Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності Цивільним
кодексом України та Законом України
від 1 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Виникнення права власності у самих
спадкодавців на момент закінчення
будівництва будинків регулюються,
зокрема положеннями ЦК УРСР 1963
року,Законом України "Про власність",
Законом України від 7 грудня 1990 року №
533-XII "Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування", Законом України від 25
грудня 1974 року "Про державний нотаріат",
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР", Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13 квітня
1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12 травня
1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР підтвердженням приналежності
будинку, який знаходиться в сільському
населеному пункті, можуть бути
відповідні довідки виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, які видавалися в тому числі і
на підставі записів у погосподарських
книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих було затверджено зразки
довідок про право власності
колгоспного (селянського) двору на
жилий будинок та про право власності
робітника чи службовця на жилий
будинок.

За змістом зазначених нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад
відносилось також питання узаконення
цих будівель та внесення записів про
право власності на будинки за
громадянами у погосподарські книги
місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу України від 13
грудня 1995 року № 56, передбачала
обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

З огляду на викладене та беручи до
уваги, що Державною нотаріальною
конторою відмовлено позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку із не встановлення родинних
відносин між спадкоємцем і
спадкодавцем та належності останньому
правовстановлюючого документу, а саме
договору купівлі-продажу, суд вважає,
що цивільно-правовий спір щодо права
власності позивача на спадкове майно
не виник, тому підстави для задоволення
позову в цій частині відсутні.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
в разів його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК
України, частина перша статті 3
Цивільно-процесуального кодексу
України.

На підставі викладеного, керуючись ст.3
Закону України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень",
ст.ст.ст.213, 256, 259 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Встановити факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, є дружиною ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Встановити факт належності ОСОБА_5,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_4, договору
купівлі-продажу жилого будинку з
господарськими будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
посвідченого 01 серпня 1986 року
Дмитрівською сільською радою народних
депутатів, реєстр №45.

В іншій частині у задоволенні позову
ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
через Комсомольський міський суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя підпис
В.В.Крикливий

Копія вірна.

Суддя
В.В.Крикливий