У Х ВА Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О., Маляренка
А.В., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Кіровоградського
обласного управління акціонерного
товариства «Ощадбанк», до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Кіровоградське
обласне управління Публічного
акціонерного товариства «Ощадбанк»
(далі - ПАТ «Державний ощадний банк
України»), звернулося до суду з позовом,
у якому зазначало, що 21 грудня 2006 року
між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний
договір № 1656, згідно з умовами якого
останній отримав кредит у розмірі 104 400
грн строком до 21 грудня 2013 року зі
сплатою 18 % річних.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору 21 грудня 2006
року між банком та ОСОБА_7 укладено
договір поруки № 1656.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість у
розмірі 115 828 грн 64 коп., яка 03
січня 2008 року була солідарно стягнута з
відповідачів на підставі судового
наказу.

Станом на 24 грудня 2013 року за ОСОБА_6
утворилася заборгованість у розмірі 136
484 грн 76 коп., яку банк просив солідарно
стягнути з відповідачів.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 травня
2014 року рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 18 лютого 2014 року скасовано,
позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на користь ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ № 10010/0149 філії -
Кіровоградське обласне управління АТ
«Ощадбанк», заборгованість за
кредитним договором у розмірі 58 350 грн 67
коп., з якої: нараховані відсотки - 22 972
грн, нараховані відсотки за
прострочений борг - 13 501 грн 54 коп., пеня
за прострочений борг - 7917 грн 62 коп.,
пеня за прострочені відсотки - 13 958 грн 61
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що касаційна скарга
має бути задоволена частково.

Частково задовольняючи позов банку,
апеляційний суд керувався тим, що у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6
зобов'язань за кредитним договором
утворилася заборгованість, яка у межах
позовної давності має бути солідарно
стягнута з кредитора та поручителя
відповідно до вимог ст. 554 ЦК України.

Із такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що 21 грудня 2006 року між
Відкритим акціонерним
товариством «Державний ощадний банк
України», правонаступником якого є ПАТ
«Державний ощадний банк України», та
ОСОБА_6 укладено договір споживчого
кредиту № 1656, згідно з п. п. 1.1, 1.2
якого останньому надано кредит у
розмірі 104 400 грн на придбання
автомобіля строком на 84 місяці, до 21
грудня 2013 року, зі сплатою 18 % річних. На
забезпечення виконання умов
кредитного договору 21 грудня 2006 року
між банком та ОСОБА_7 укладено договір
поруки № 1656 (а. с. 9−?10, 13).

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору
він набуває чинності з моменту його
нотаріального посвідчення (а. с. 10,
зворот).

Згідно з ч. 4 ст. 639 ЦК України, якщо
сторони домовилися про нотаріальне
посвідчення договору щодо якого
законом не вимагається нотаріальне
посвідчення, такий договір є укладеним
з моменту його нотаріального
посвідчення.

Із матеріалів справи вбачається, що
вказаний кредитний договір
нотаріально посвідчений не був, тому в
силу ч. 2 ст. 639 ЦК України він є
неукладеним.

Висновки апеляційного суду про те, що
відповідно до ст. 1055 ЦК України
кредитний договір не підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, тому він є укладеним, не
ґрунтуються на законі. Видача судом
судового наказу про стягнення
заборгованості за кредитним договором
також не свідчить про те, що відбувся
момент укладення кредитного договору
від 21 грудня 2006 року № 1656.

Згідно з матеріалами справи 03 січня 2008
року Олександрійським міськрайонним
судом Кіровоградської області видано
судовий наказ про стягнення солідарно
з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь банку
заборгованості за кредитним договором
від 21 грудня 2006 року № 1656 у розмірі 115 828
грн 64 коп., з якої: 104 400 грн -
заборгованість за кредитом, 11 428 грн 64
коп. - нараховані відсотки (а. с. 21).

Звертаючись до суду 19 серпня 2013 року з
цим позовом, банк надав розрахунок, за
яким заборгованість ОСОБА_6 за
кредитним договором від 21 грудня 2006
року № 1656 за період з 12 грудня 2007 року
по 24 грудня 2013 року склала 136 484 грн 76
коп., з якої: 80 527 грн 54 коп. - нараховані
відсотки; 55 957 грн 22 коп. −? пеня (а. с.
58−?60).

Оскільки банк скористався у січні 2008
року своїм правом на дострокове
стягнення заборгованості шляхом
направлення заяви до позичальника та
поручителя, строк виконання основного
зобов'язання за кредитним договором
слід вважати таким, що настав з січня 2008
року.

Разом з тим банком не надано суду
належних доказів, що у встановлений ч. 4
ст. 559 ЦК України шестимісячний строк
банк пред'являв вимоги до поручителя.

Крім того, у запереченні на позовну
заяву банку, що зареєстроване судом
першої інстанції 04 листопада 2013 року за
вх. 23605/13, ОСОБА_6 порушував питання
про застосування судом строку позовної
давності (а. с. 36−?38).

Також апеляційним судом не взято до
уваги докази, надані відповідачем про
погашення заборгованості перед банком.

Так, згідно з протоколом проведення
аукціону з реалізації майна від 20
листопада 2009 року № 129086 автомобіль «Ford
Fusion Comfort 1.4», 2006 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_6
продано ОСОБА_8 за 68 095 грн (а. с. 124).

Згідно з копіями меморіальних ордерів
ОСОБА_6 11 грудня 2009 року сплатив на
рахунок банку 11 128 грн 61 коп. та 45 332 грн 78
коп., тобто всього - 56 461 грн 39 коп. (а. с.
125).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Апеляційним судом не дотримано вимоги
ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено
фактичні обставини, не досліджено
докази, надані сторонами, та не надано
цим доказам відповідної правової
оцінки, а суд касаційної інстанції
зазначеними повноваженнями не
наділений, тому рішення апеляційної
інстанції належить скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 342, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 травня
2014 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: А.О. Леванчук А.В.
Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська