АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1- інстанції:
Каліушка Ф.А Апеляційне
Доповідач : Слободянюк С.В. .
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючої - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного
Г.В. ,

при секретарі - Шалапуді Н.П..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 08 вересня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту недостовірності
інформації, її спростування та
зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до викладених у позовній
заяви вимог, позивач просив суд:

- встановити факт недостовірності
інформації відносно ОСОБА_2 та
спростувати інформацію, поширену
ОСОБА_3 у заяві від 08 січня 2013 року до
Голови комісії з питань захисту прав
дитини Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації, зокрема про
те, що «під час спілкування з ОСОБА_6
батько поводить себе неадекватно, а
саме налаштовує дитину проти мене та
моїх батьків. Спілкується зі мною і
сином на підвищених тонах»; а також, що
«батько дитини не працює вже 4 роки,
тому немає можливості забезпечувати
дитину матеріально. Умови проживання
колишнього чоловіка не відповідають
санітарним нормам»;

- встановити факт недостовірності
інформації відносно ОСОБА_2 та
спростувати інформацію, поширену
ОСОБА_3 у заяві від 25 лютого 2013 року до
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, зокрема про те, що «почав
роздирати їй рота від чого вона відчула
фізичну біль», а також «після цього
вона вийшла на вулицю, викликала
міліцію»;

- встановити факт недостовірності
інформації відносно ОСОБА_2 та
спростувати інформацію, поширену
ОСОБА_3 у позовній заяві до
Подільського районного суду м. Києва
від 12.04.2013 року та під час розгляду
справи цим судом;

- встановити факт недостовірності
інформації відносно ОСОБА_2 та
спростувати інформацію, висвітлену у
рішенні суду від 24 липня 2013 року у
справі №758/5192/13;

- зобов'язати відповідача визнати
недостовірність зазначеної вище
інформації та зобов'язати його
вибачитись при свідках.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 08 вересня 2014 року відмовлено
в задоволені позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій
з посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування оскаржуваного рішення,
постановлення нового рішення яким
задовольнити позов в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, крім того, судом не
досліджено та не з'ясовано всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримали, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5
скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарги
з наступних підстав.

Як вбачається з наданих у судовому
засіданні суду першої інстанції
пояснень ОСОБА_2 та його представника, 08
січня 2013 року ОСОБА_3 подано Голові
комісії з питань захисту прав дитини
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації заяву, у якій
вона вказала, що позивач під час
спілкування з ОСОБА_6 поводить себе
неадекватно, а саме налаштовує дитину
проти мене та моїх батьків, спілкується
зі мною і сином на підвищених тонах.
Зазначене аргументовано тим, що
позивач не працює вже 4 роки, тому немає
можливості забезпечувати дитину
матеріально. Умови його проживання не
відповідають санітарним нормам.

В підтвердження своїх позовних вимог в
цій частині ОСОБА_2 надано копію
вказаного листа.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням і
поширенням такої недостовірної
інформації.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що
відповідно до Конституції України
фізична особа, зокрема, має право на
повагу до гідності та честі.

Згідно положень статті 277 ЦК України та
роз'яснень, які містяться у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року №1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
(далі по тексту - Постанова Пленуму ВСУ)
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 24 липня 2013 року у цивільній
справі №753/5192/13 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
дитини з матір'ю, яке набрало законної
сили, встановлено відсутність доходів
у ОСОБА_2 у 2012 року, І кварталі 2013 року та
відсутність у нього нормальних умов
проживання (а.с.20-24).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) обставини,
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд вважає
встановленим факт достовірності
поданих у заяві Голові комісії з питань
захисту прав дитини Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації 08січня 2013 року
відомостей.

Щодо позовних вимог в частині
встановлення факту недостовірності
інформації відносно ОСОБА_2 поширену
ОСОБА_3 у заяві від 25 лютого 2013 року до
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, зокрема про те, що ОСОБА_2 почав
роздирати їй рота від чого вона відчула
фізичну біль, а також про те, що після
зазначених дій відповідач вийшла на
вулицю та викликала міліцію,
встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 27
лютого 2013 року старшим слідчим СВ
Подільського РУГУ МВС України в м.
Києві винесено постанову про закриття
кримінального провадження стосовно
спричинення ОСОБА_2 легких тілесних
ушкоджень ОСОБА_3 за відсутністю у його
діяннях складу кримінального
правопорушення (а.с.15).

Зі змісту зазначеної постанови
вбачається, що 25 лютого 2013 року ОСОБА_3
під час її допиту надала пояснення, що
під час словесного конфлікту ОСОБА_2,
підійшовши до неї почав роздирати їй
рота від чого вона відчула фізичну
біль. Після чого вона вийшла на вулицю
та викликала міліцію.

Разом з тим, згідно роз'яснень,
викладених у п. 16 Постанови Пленуму ВСУ,
положень статті 40 Конституції України
та з урахуванням висновків, викладених
у Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Враховуючи те, що надані ОСОБА_3
пояснення саме під час її допиту
органу, який компетентний проводити
слідчі дії, суд вважає, що у даному
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, а не поширення
недостовірної інформації, оскільки
пояснення осіб про відомі їм обставини,
що мають відповідне значення,
виступають джерелом інформації, є
засобом доказування та підставою для
проведення відповідних слідчих дій.

ОСОБА_2 просив суд встановити факт
недостовірності інформації відносно
нього поширену ОСОБА_3 саме у заяві від
25 лютого 2013 року поданій до
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві, проте доказів наявності цієї
заяви в матеріалах справи не міститься,
під час розгляду справи позивачем не
надано, у зв'язку з чим суду неможливо
встановити її зміст, а відтак колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги в
цій частині є недоведені та
задоволенню не підлягали.

Стосовно позовних вимог щодо
встановлення факту недостовірності
інформації відносно ОСОБА_2 та її
спростування, поширену ОСОБА_3 у
позовній заяві до Подільського
районного суду м. Києва від 12 квітня 2013
року та під час розгляду справи, судом
встановлено наступне.

У пункті 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України вказано, що
інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресованій суду, а
також в процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови
про захист гідності, честі чи ділової
репутації, приниження яких відбулося
внаслідок давання показань свідками, а
так само іншими особами, які брали
участь у справі, відносно осіб, які
брали участь у тій справі, якщо
наведена в них інформація була доказом
у справі та оцінювалась судом при
ухваленні судового рішення, оскільки
нормами процесуальних кодексів
встановлено спеціальний порядок
дослідження та оцінки таких доказів.
Вказана вимога по суті означала б
вимогу повторної судової оцінки
наданих суду доказів у раніше
розглянутій справі.

Беручи до уваги те, що інформація
викладена ОСОБА_3 у позовній заяві до
Подільського районного суду м. Києва
від 12 квітня 2013 року та надана нею під
час судового розгляду цивільної справи
№753/5192/13 про визначення місця
проживання дитини з матір'ю була
поширена відповідачем в рамках надання
пояснень у зазначеній справі,
стосувалася підстав, предмету позовних
вимог, осіб, які брали участь у цій
справі та була досліджена судом, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції що не підлягали
задоволенню позовних вимог і в цій
частині.

Також не підлягали задоволенню і
вимоги стосовно встановлення факту
недостовірності інформації відносно
ОСОБА_2 висвітленої у рішенні суду від 24
липня 2013 року у справі №758/5192/13,
оскільки встановлені у судовому
рішенні факти не потребують доведення
при розгляді іншої справи, крім як
оскарження цього рішення у
апеляційному та касаційному порядку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 08 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: