УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Київської міської ради, ОСОБА_5 про
визнання недійсним державного акта на
право власності на землю,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 17 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Київської міської
ради, ОСОБА_5, в якому просив визнати
недійсним виданий ОСОБА_5 16 березня 2012
року державний акт на право власності
на земельну ділянку площею 0,10 га, яка
розташована по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що він є власником
житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі
договору дарування від 26 лютого 1993 року
і відповідно до довідки архівного
відділу Києво-Святошинської
райдержадміністрації колишній власник
будинку - його мати ОСОБА_6
користувалась земельною ділянкою
площею 0,12 га.

Зазначив, що така ж площа земельної
ділянки підтверджується технічними
паспортами станом на 30 січня 1992 року та
19 серпня 2011 року, а також актом від 18
травня 1993 року про встановлення та
узгодження меж із суміжним
землекористувачем ОСОБА_5

Позивач вказав, що наприкінці 2011 року
звернувся із заявою до Головного
управління земельних ресурсів про
передачу у приватну власність
земельної ділянки, на якій
розташований його житловий будинок,
проте при проведенні геодезичних робіт
з'ясувалось, що фактична площа
земельної ділянки становить 1 172,7 кв. м.

Вважає, що внаслідок приватизації
ОСОБА_5 суміжної земельної ділянки його
земельна ділянка зменшилась на 43,86 кв.
м., оскільки при виготовленні її
державного акта із сусідніми
землекористувачами не було погоджено
межі земельної ділянки, а тому останній
має бути визнаний недійсним.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
17 червня 2014 року апеляційну скаргу
ОСОБА_4 відхилено, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 21 березня 2014 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 на касаційну скаргу, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4, дослідивши докази у
справі й надавши їм належну оцінку,
правильно застосували положення ст. ст.
9, 116, 118 ЗК України та дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним державного акта, оскільки
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_5 набуто правомірно, що
встановлено судовим рішенням, і
відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці
обставини не потребують доказування.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 21 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур А.В. Маляренко Т.О. Писана