Справа № 583/2982/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд
Сумської області в складі:

головуючого-судді
КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі
БАЙДАЛЕНКО О.О.

з участю осіб, які приймають участь у
розгляді справи: позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, з технічною
фіксацією розгляду справи комплексом
«Камертон», розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Охтирський міськрайонний сектор
Управління державної міграційної
служби України в Сумській області

про визнання незаконною та скасування
паспортної реєстрації фізичних осіб у
житловому будинку

встановив:

11.08.2014 року до суду звернулася
позивачка з позовом. Вимоги мотивувала
тим, що на праві приватної власності
має будинковолодіння по АДРЕСА_1
Сумської області. ОСОБА_4, яка є донькою
позивачки, в 2009 році одружилася з
ОСОБА_3 і взяла його прізвище. Тривалий
час подружжя ОСОБА_3 проживали АДРЕСА_2
разом з позивачкою. З 2010 року стосунки
між позивачкою та подружжям ОСОБА_3
погіршилися, почалися сварки, скандали
і 15.11.2013 року останні виселилися та
переїхали на проживання до належного
ОСОБА_3 будинковолодіння по АДРЕСА_3, в
м. Охтирка Сумської області.

При зверненні до суду з позовом від
21.05.2013 року про виселення з житлового
будинку та зняття з реєстрації
подружжя ОСОБА_3 позивачка виявила
підробку відміток та безпосередньо
паспортної реєстрації відповідачів за
адресою АДРЕСА_1

Посилаючись на відсутність згоди на
реєстрацію відповідачів за місцем
свого проживання та незаконне
використання ними будинкової книги,
позивачка просила:

- поновити строк звернення до суду з
позовом про визнання незаконною та
скасування паспортної реєстрації
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у житловому будинку;

- визнати незаконною та скасувати
паспортну реєстрацію від 19.05.2004 року
громадянина України ОСОБА_3 та
громадянки України ОСОБА_4, яка на дату
проведення паспортної реєстрації
іменувалася ОСОБА_4, у житловому
будинку за адресою по АДРЕСА_1 Сумської
області;

- встановити порядок виконання рішення
суду, зазначивши, що рішення суду про
визнання незаконною та скасування
паспортної реєстрації від 19.05.2004 року
громадянина України ОСОБА_3 та
громадянки України ОСОБА_4, у житловому
будинку за адресою по АДРЕСА_1 Сумської
області, є підставою для скасування
паспортної реєстрації цих осіб без їх
участі, що має здійснюватись
Охтирським міськрайонним сектором
Управління державної міграційної
служби України в Сумській області.

В судовому засіданні позивачка та
її представник підтримали позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідачі, будучи неодноразово
належним чином сповіщеними про час та
місце судового розгляду справи, до суду
не прибули, про причини неявки не
повідомили, заяву про розгляд справи у
їх відсутність не надали, а тому суд
ухвалив про розгляд справи по суті у їх
відсутність.

Представник третьої особи, будучи
належним чином сповіщеним про час та
місце судового розгляду справи, до суду
не прибув, що не перешкоджає розгляду
справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи,
врахувавши доводи осіб, що беруть
участь у розгляді справи, надані ними
докази, виходив з наступного:

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, виходячи з приписів ст. 61 ч. 3 ЦПК
України з рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 07.11.2013 року по цивільній справі №
583188613-ц, провадження № 258372713,
встановлено, що відповідно до договору
купівлі-продажу від 30.08.1985 року ОСОБА_1
придбала будинок АДРЕСА_1

ОСОБА_4 є донькою позивачки та на даний
час перебуває в шлюбі з ОСОБА_3

З наданої позивачкою будинкової книги
на будинок АДРЕСА_1 в м. Охтирка
Сумської області вбачається, що
відповідачі зареєстровані в належному
позивачці будинку АДРЕСА_1 в м. Охтирка
Сумської області з 19.05.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні, як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК
України. При цьому відповідно до ст. 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійснення ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що станом на 19.05.2004
року була чинною постанова Ради
Міністрів СРСР від 28.08.1974 року № 677 «Про
затвердження Положення про паспортну
систему в СРСР», остання редакція 11.10.1991
року.

Відповідно до п. 24 постанови Уряду № 677
прописка і виписка громадян у містах, а
також у селищах міського типу та
сільських населених пунктах, в яких є
органи внутрішніх справ, а також у
населених пунктах, розташованих у
прикордонній зоні, проводяться
органами внутрішніх справ особами,
відповідальними за додержання правил
паспортної системи або особами,
уповноваженими на ведення паспортної
роботи, за місцем тимчасового
перебування громадян.

Згідно п. 25 постанови № 677 громадянами
представляється для прописки заява за
встановленою формою, що містить також
згоду особи, що надала житлову площу, на
прописку. Тобто, для проведення
паспортної реєстрації станом на 19.05.2004
року повинна бути згода особи, що
надала житлову площу та згоду на
прописку (паспортну реєстрацію).

Постанова Уряду від 16.01.2003 року № 35 «Про
затвердження Тимчасового порядку
реєстрації фізичних осіб за місцем
проживання», чинна станом на 19.05.2004
року, передбачала подання письмової
заяви особи для здійснення реєстрації.

Відповідно до чинної станом на 19.05.2004
року постанови Уряду від 28.07.2004 року №
985 зміст письмової заяви передбачає
письмове погодження власника житла на
здійснення реєстрації фізичних осіб за
місцем проживання.

Постановою Уряду № 985 було
регламентовано, що відповідно до ст. 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», затверджений
зразок заяви про реєстрацію місця
проживання в Україні, в якій
обов'язково регламентована графа щодо
згоди власника/співвласників житла із
зазначенням «згоденне згоден», датою,
ініціалами та прізвищем, підписом
особи, яка погоджує реєстрацію.

За приписами абз. 6 ст. 3 Закону України
від 11.12.2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація
визначена як внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

За змістом ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» для
реєстрації особа або її законний
представник подає письмову заяву,
документи, що підтверджують право на
проживання в житлі, тощо.

Паспорт громадянина України є
документом, що посвідчує особу та
підтверджує громадянство України.
Порядок оформлення і видачі паспортів
регулюється Положенням про паспорт
громадянина України, затвердженим
постановою Верховної Ради України №
503-ХІІ від 02.09.1993 року.

Відповідно до п. 4 постанови Уряду від
16.01.2003 року № 35 «Про затвердження
Тимчасового порядку реєстрації
фізичних осіб за місцем проживання»
реєстрацію здійснюють територіальні
підрозділи, а у разі необхідності
органи Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб (далі -
уповноважені органи) шляхом ведення
адресно-довідкових карток з можливістю
їх автоматизованого оброблення.

На даний час є чинним Порядок
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні та
зразків, необхідних для цього
документів, затверджений наказом МВС
України від 22.11.2012 року № 1077 «Про
затвердження Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів»,
зареєстрований в Мінюсті України 18.12.2012
року за № 210922421.

Згідно пункту 7.1. Розділу 7 наказу МВС
України № 1077 реєстраціязняття з
реєстрації місця
проживанняперебування особи
скасовується в разі їх проведення з
порушенням вимог законодавства.

В будинковій книзі на будинок АДРЕСА_1 в
м. Охтирка Сумської області 19.05.2004 року
зазначена паспортна реєстрація ОСОБА_3
та ОСОБА_4, тоді як станом на 19.05.2004 року
остання мала прізвище «ОСОБА_4».

З актового запису про одруження
вбачається, що одруження ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 відбулося і зареєстроване 29.09.2004
року, тобто, станом на 19.05.2004 року
відповідачі ніяким чином не могли бути
подружжям у зареєстрованому шлюбі зі
зміною прізвища ОСОБА_4 на прізвище
«ОСОБА_3».

Крім того, ОСОБА_4 після одруження
отримала новий паспорт громадянки
України 15.10.2004 року, тому у будинковій
книзі 19.05.2004 року не могло бути
посилання на паспортну реєстрацію
ОСОБА_4 як ОСОБА_4.

Відсутність погодження позивачки як
власника житлового будинку на
проведення паспортної реєстрації
відповідачів за датою 19.05.2004 року
знайшла підтвердження і показами
позивачки, допитаної в судовому
засіданні в якості свідка.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо визнання
незаконною та скасування паспортної
реєстрації відповідачів ґрунтуються
на приписах чинного законодавства і
знайшли підтвердження доказами,
дослідженими і перевіреними в судовому
засіданні та оціненими судом критично.

Суд погоджується з доводами позивачки,
що вона дізналася про порушення свого
права 21.05.2013 року, а тому вважає не
пропущеним визначений ст. 261 ЦК України
строк позовної давності для захисту її
порушених прав.

Вирішуючи вимоги про встановлення
порядку виконання рішення суд виходив
з того, що відповідно до ст. 217 ЦПК
України суд, який ухвалив рішення, може
визначити порядок його виконання,
надати відстрочку або розстрочити його
виконання, вжити заходів для
забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішення.

За висновком суду позивачкою фактично
порушується вимога про покладення
обов'язку на третю особу щодо виконання
рішення суду, що не передбачено
приписами чинного
цивільно-процесуального
законодавства.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України до
судових витрат також відносяться
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

З матеріалів справи вбачається, що під
час всього розгляду справи по суті
ОСОБА_2 діяв як представник позивачки
на підставі договору про надання
правової допомоги від 11.08.2014 року а.с.
21-23, 21.08.2014 року був допущений до участі
у справі в якості фахівця в галузі
права, має спеціальність -
правознавство і йому присвоєно
кваліфікацію юрист, зареєстрований в
установленому законом порядку
фізичною особою-підприємцем. На
підставі укладеного договору про
надання правової допомоги від 11.08.2014
року та згідно розрахункової квитанції
позивачка сплатила на користь ОСОБА_2
за підготовку позову, участь в судових
засіданнях, надання правової допомоги
2000.00 грн.

Як вбачається з акту виконаних робіт за
договором про надання правової
допомоги сторони підтвердили повне
виконання робіт згідно з Договором про
надання правової допомоги від 11.08.2014
року в період часу з 11.08.2014 року по 10.09.2014
року, претензій до виконаних робіт не
має.

В той же час суд знаходить завищеними
вимоги щодо плати часу, витраченого
ОСОБА_2 безпосередньо в судових
засіданнях, оскільки журналами судових
засідань знайшло підтвердження його в
судовому засіданні 21.08.2014 року з 08.51 год.
до 09.17 год. на протязі 26 хв., 28.08.2014 року з
09.36 год. до 09.41 год. на протязі 5 хв., 10.09.2014
року з 09.00 год. до 09.30 год. на протязі 28
хв., тобто, всього: 59 хв.

Відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011
року №4191-VI розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Таким чином, суд визнав, що вимоги
позивачки в частині стягнення витрат
на правову допомогу, є обґрунтованими і
зважаючи на доведеність матеріалами
справи підлягають задоволенню
частково на суму по 400.00 грн. з кожного
відповідача.

Суд вважає за необхідне відшкодувати
позивачці за рахунок відповідачів
судові витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги, оскільки такі
витрати є обґрунтованими і не
суперечать граничним розмірам
компенсації таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на
користь позивачки підлягають
присудженню понесені нею витрати по
сплаті судового збору в сумі 243.60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 10, 11, 79, 84, 88, 209, 212, 214 ЦПК України,
ст.ст. 261, 319, 321, 391 ЦК України, Законом
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003 року, Законом
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» від 20.12.2011 року, постановою
Ради Міністрів СРСР «Про затвердження
Положення про паспортну систему в
СРСР» від 28.08.1974 року № 677, постановами
Кабінету Міністрів України від 16.01.2003
року № 35, від 28.07.2004 року № 985, наказом
МВС України від 22.11.2012 року № 1077, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Охтирський
міськрайонний сектор Управління
державної міграційної служби України в
Сумській області про визнання
незаконною та скасування паспортної
реєстрації фізичних осіб у житловому
будинку - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати
паспортну реєстрацію від 19.05.2004 року
громадянина України ОСОБА_3 та
громадянки України ОСОБА_4, яка на дату
проведення паспортної реєстрації
іменувалася ОСОБА_4, у житловому
будинку за адресою по АДРЕСА_1 Сумської
області.

В задоволенні позовних вимог про
встановлення порядку виконання
рішення суду - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1), з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2),
ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3) в дольовому
порядку судові витрати у вигляді
судового збору на суму по 121 (сто
двадцять одна) гривні 80 копійок - з
кожного.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4
РНОКПП НОМЕР_3) в дольовому порядку
судові витрати у вигляді витрат за
правову допомогу в сумі по 400
(чотириста) гривень 00 копійок - з
кожного.

Рішення суду по даній справі може бути
оскаржено до апеляційного суду
Сумської області через Охтирський
міськрайонний суд Сумської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
ухвали.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення суду виготовлений
12.09.2014 року