Справа № 591/4280/14-ц
Провадження № 2/591/1706/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року Зарічний районний суд
м. Суми у складі: головуючого - судді
Сибільова О.В.,

за участю
секретаря - Кірілової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Суми цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, який діє і від
імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3,

про усунення перешкод в користуванні
житлом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, діючи від свого імені та від
імені дочки ОСОБА_2 як її представник,
звернувся до суду з зазначеним позовом
до ОСОБА_3, посилаючись на те, що ОСОБА_2
перебувала з відповідачем з 19 лютого 1993
року по 20 березня 2007 року в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
знаходиться на утриманні та вихованні
ОСОБА_2 На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 7 лютого 2005 року
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх синові ОСОБА_4
належить на праві спільної сумісної
власності приватизована квартира
АДРЕСА_1. Рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 18 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 встановлений порядок
користування вказаною квартирою:
позивачці і синові виділено кімнату
площею 17,2 кв.м з лоджією, площею 4.1 кв.м,
залишено в користуванні спільному
коридор, кухня, ванна кімната.

ОСОБА_1, діючи на підставі нотаріально
посвідченої довіреності ОСОБА_2 від 4
вересня 2009 року, якою передбачено право
одержувати майно, належне ОСОБА_2, 29
квітня 2014 року з'явився в спірну
квартиру та попросив надати доступ в
квартиру та звільнити кімнату площею
17,2 кв.м для вселення в цю кімнату ОСОБА_2
та надати доступ в зазначену кімнату
йому для догляду за кімнатою та її
обслуговування, на що отримав
категоричну відмову.

ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою
до Сумського МВ УМВС України в Сумській
області. Відповідач при опитуванні
працівниками міліції заявив, що не
чинить йому перешкод в користуванні
квартирою, проте 12 травня 2014 року, коли
він знову з'явився в спірну квартиру з
наміром отримати до неї доступ та
створити умови для проживання в
виділеній кімнаті ОСОБА_2 та її синові,
відповідач категорично відмовив
надати йому доступ в квартиру та
кімнату.

27 травня 2014 року нотаріусом м. Дортмунд
Німеччини посвідчена довіреність,
якою ОСОБА_2 надала йому повноваження
здійснювати нагляд за належною їй та
синові частиною квартири, мати до неї
вільний доступ, здійснювати поточний
ремонт квартири.

В кімнаті площею 17,2 кв.м, яку виділено в
користування ОСОБА_2 з сином,
знаходяться речі відповідача, від яких
кімнату необхідно звільнити для
вільного користування нею позивачці
та синові. В добровільному порядку
звільнити кімнату від особистих речей
відповідач відмовився.

ОСОБА_1 посилався на те, що
неправомірними діями відповідача
порушуються права власника майна, який
на підставі ст. 391 ЦК України має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Просив зобов'язати відповідача
усунути перешкоди в користуванні
квартирою та кімнатою площею 17, 2 кв. м в
цій квартирі шляхом надання йому
вільного постійного доступу в квартиру
та кімнату та зобов'язати відповідача
звільнити від всіх особистих речей
кімнату площею 17,2 кв.м (а.с. 3-4).

7 серпня 2014 року представник ОСОБА_2
ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та
просив зобов'язати відповідача усунути
перешкоди в користуванні спірною
квартирою: ОСОБА_2 - шляхом звільнення
від всіх особистих речей відповідача
кімнати площею 17,2 кв.м і ОСОБА_1 - шляхом
надання йому вільного постійного
доступу в квартиру та кімнату площею
17,2 кв.м (а.с. 78).

Відповідач та його представник позов
не визнали, просили відмовити в
задоволенні позову в зв'язку з тим, що
позивач не має права на користування
вказаною квартирою, а своїй колишній
дружині (та співвласниці квартири)
відповідач перешкод не чинить.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши
надані докази, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню в
зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3
перебували з 19 лютого 1993 року по 20
березня 2007 року в зареєстрованому
шлюбі, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає з матір'ю (а.с. 11-13). На час
звернення з даним позовом до суду
ОСОБА_2 і син тимчасово проживають в
Німеччині.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 і їх син ОСОБА_4 є
співвласниками на праві спільної
сумісної власності приватизованої
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 52,85 кв.м, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на житло, виданого 7
лютого 2005 року. Співвласники
зареєстровані у вказаній квартирі (а.с.
12, 14-19, 23, 27, 89).

4 вересня 2010 року ОСОБА_2 видала
довіреність своєму батькові ОСОБА_1, в
тому числі уповноважила одержувати
належні їй документи та майно від
будь-яких осіб, установ, підприємств,
організацій, укласти від її імені
договір про розподіл майна (а.с. 5).

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 18 квітня 2014 року в справі №
591/1032/14-ц за позовом ОСОБА_2, яка діяла в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
встановлено порядок користування
спірною квартирою, виділено в
користування ОСОБА_2 та синові кімнату
площею 17,2 кв.м з лоджією площею 4.1 кв.м, а
ОСОБА_3 - кімнату площею 12,1 кв.м та
лоджію площею 3,8 кв.м. Коридор, кухню,
ванну кімнату та вбиральню залишено в
спільному користуванні (а.с. 24-25).

01 і 13 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся з
заявами до Сумського МВ УМВС України в
Сумській області, посилаючись на те, що
відповідач чинить йому як представнику
ОСОБА_2 перешкоди в доступі до квартири
з метою встановлення замка в двері
кімнати, виділеної в користування
ОСОБА_2 та їх синові, викинув з
квартири всі їх речі, зайняв всю
квартиру, умов і місця проживання дочці
і синові в квартирі немає. 30 квітня і 12
травня 2014 року ОСОБА_3 вигнав його і
його дружину ОСОБА_5 з квартири, заявив,
що не буде виконувати рішення суду про
встановлення порядку користування
квартирою (а.с. 20, 21, 73).

З матеріалів перевірки працівниками
міліції звернення ОСОБА_1 вбачається,
що ОСОБА_3 винесене попередження про
неприпустимість протиправної
поведінки, а позивачеві надана
відповідь про можливість вирішення
спору про користування квартирою в
судовому порядку.

27 травня 2014 року ОСОБА_2 видала ОСОБА_6
довіреність, посвідчену нотаріусом м.
Дортмунд Німеччини, якою уповноважила
управляти належною їй квартирою
АДРЕСА_1, укладати договори її оренди
(найму), договори про поділ нерухомого
майна (квартири), що є спільною сумісною
власністю, та в разі необхідності
продати всю належну їй частку вказаної
квартири, для чого надала йому право
здійснювати нагляд за вказаною часткою
квартири, мати до неї вільний доступ,
здійснювати поточний ремонт належної
їй частки квартири, вносити необхідні
платежі, які стосуються реалізації її
права власності на зазначену частку
квартири, реєстрації місця проживання
будь-яких осіб у квартирі та зняття з
реєстрації проживання її та сина (а.с.
6-10).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
При здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Ст. 322 ЦК України передбачає, що власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників

Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України
власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб, може на свій
розсуд здійснювати ремонт і зміни у
квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови, що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Обов'язок власника квартири утримувати
в належному технічному стані
внутрішньоквартирне обладнання
передбачений і ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» та
ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», згідно яких утримання
приватизованих квартир (будинків)
здійснюється за рахунок коштів їх
власників згідно з Правилами
користування приміщеннями жилих
будинків та прибудинкових територій,
які затверджуються Кабінетом
Міністрів України, незалежно від форм
власності на них.

Отже, тягар утримання майна, тобто
обов'язок здійснювати ремонт квартири,
лежить на власнику квартири, що є,
відповідно до ст. 319 ЦК України,
складовою частиною права власності.

Відповідно до положень ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України, власник майна вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
відповідає змісту порушеного права і
враховує характер порушення та дає
можливість захистити порушене право.

Зокрема, ст. 386 ЦК України визначено, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності. Власник
майна, який має підстави передбачити
можливість порушення свого права іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Згідно із ст. ст. 387, 391 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним; вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Матеріали справи містять докази
чинення відповідачем перешкод
позивачці в особі її представника у
користуванні квартирою як власністю з
врахуванням обов'язку власника нести
тягар утримання майна, в тому числі
забезпечувати його належний стан, а
тому є підстави зобов'язати
відповідача припинити дії, що
перешкоджають представнику власника
квартири у праві доступу до квартири та
виділеної їй кімнати для догляду за нею
та виконанню ремонту, оскільки
відповідач в добровільному порядку
такої можливості представнику ОСОБА_2
як власника не надає.

При цьому, права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Отже з наведеної норми вбачається, що
за захистом права власності чи права
володіння на майно може звернутися
власник.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
співвласник квартири ОСОБА_2 як
довіритель видала ОСОБА_1 як повіреному
доручення на підставі довіреності
вчиняти від її імені певні правомірні
та конкретні юридичні дії відносно
квартири, а тому створення останньому
перешкод вчиняти ці дії є, відповідно
до ст.ст. 1000 - 1007 ЦК України, створенням
перешкод саме власнику житла, а не
самому ОСОБА_1

Відповідач не спростував тієї
обставини, що він, не зважаючи на
рішення суду про встановлення порядку
користування квартирою, користується
всією квартирою, тримає в виділеній в
користування ОСОБА_2 та їх синові свої
речі (чого він не заперечив), не віддає
її представнику ключі від квартири, з
метою догляду за кімнатою та квартирою
та проведення в ній ремонту з метою
проживання в ній ОСОБА_2 та сина.

Таким чином, суд вважає необхідним
позов задовольнити частково,
зобов'язавши відповідача не чинити
перешкоди в користуванні квартирою
саме співвласниці квартири в особі її
представника, а не самому представнику,
який не є співвласником квартири, а
тому його права не порушені.

З огляду на часткове задоволення
позову на підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь представника
позивача підлягає стягненню ? частина
судового збору, сплаченого в сумі 243,6
гривень, тобто 121,8 гривень.

На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 322, 361, 369, 382, 383,
386, 387, 391, 1000-1007 ЦК України, керуючись
ст.ст. 10-11, 57-60, 61, 80, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1
шляхом звільнення від його особистих
речей кімнати площею 17,2 кв.м. в цій
квартирі та шляхом надання її
представнику ОСОБА_1 вільного доступу
до квартири і кімнати площею 17,2 кв.м. з
метою здійснення поточного ремонту
кімнати і нагляду за нею.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 121,8 гривень.

Рішення може бути оскаржене до судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.В. Сибільов