У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 у своїх інтересах та в інтересах
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрторгбуд» про визнання права
користування житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням; за зустрічним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрторгбуд» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрторгбуд» (далі -
ТОВ «Укрторгбуд») на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 3 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_8 звернулися
до суду із указаним позовом, у якому
просили визнати за ними право
користування житловими приміщеннями -
кімнатами АДРЕСА_1; вселити їх у
зазначені кімнати; зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди у
користуванні указаними приміщеннями.

В обґрунтування позову зазначали, що
ОСОБА_4 у 1982 році на законних підставах
отримав у користування для себе і
членів сім'ї кімнату НОМЕР_1. У зв'язку
із народженням дітей додатково для
сім'ї було виділено кімнату НОМЕР_2. У
кімнаті НОМЕР_3 ОСОБА_5 із малолітньою
ОСОБА_6 проживали на підставі договору
оренди з відповідачем. З початку 2007
року відповідач як балансоутримувач
гуртожитку перешкоджав їм
користуватися спірними приміщеннями, а
у червні 2013 року їх було незаконно
виселено з гуртожитку. Наказом №10 від 15
березня 2013 року ТОВ «Укрторгбуд»
змінено нумерацію кімнат у гуртожитку
по АДРЕСА_1, зокрема, кімната НОМЕР_1
отримала номер НОМЕР_1, кімната НОМЕР_2 -
номер НОМЕР_2, кімната НОМЕР_3 - номер
НОМЕР_3.

У липні 2013 року ТОВ «Укрторгбуд»
звернулося до суду із зустрічним
позовом, у якому просило визнати
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, малолітню
ОСОБА_6, ОСОБА_8 такими, що втратили
право користування спірними житловими
приміщеннями, посилаючись на те, що
кімнати НОМЕР_2 і НОМЕР_3 були зайняті
ними самовільно, а з 2010 року вони
взагалі не проживають у гуртожитку,
тому втратили право користування
житловими приміщеннями, зокрема,
кімнатою НОМЕР_1 відповідно до
ст. 71 ЖК України.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 14 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 3 березня 2014 року, позов ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, малолітньою ОСОБА_6,
ОСОБА_8 право на користування кімнатами
НОМЕР_2 та НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та вселено
їх у зазначені кімнати. У
задоволенні решти позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ТОВ
«Укрторгбуд» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Укрторгбуд»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що позивачі
у встановленому законом порядку
отримали право на проживання у спірних
кімнатах, а відповідач безпідставно
чинить їм перешкоди у реалізації цього
права, при цьому посилалися на
ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР. Також суди дійшли
правильного висновку, що за змістом ст.
ст. 71, 72 ЖК УРСР суд вправі визнати
такими, що втратили право користування
житловими приміщенням лише тих осіб,
які вселилися і проживали у них на
законних підставах. Для випадків
самовільного вселення та користування
житловим приміщення, у тому числі і
гуртожитку за відсутності на те
правових підстав передбачені інші
способи захисту порушеного права.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Установлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1
перебуває у державній власності та
Регіональним відділенням фонду
державного майна України по
Полтавській області переданий на
баланс ТОВ «Укрторгбуд». У
гуртожитку зареєстровані та проживали
позивачі по справі, що підтверджується
копією паспорта з відміткою про
реєстрацію у гуртожитку за формою № 1
та довідками з місця проживання.

Згідно із ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і
жилі приміщення призначаються для
постійного проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК УРСР, для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання
можуть використовуватись гуртожитки.
Згідно з ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи, організації чи органу
кооперативної або іншої громадської
організації та відповідного
профспілкового комітету.

Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР на підставі
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку - адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

ТОВ «Укрторгбуд» не заперечувало, що
позивачі вселилися у кімнату НОМЕР_1 у
попередній нумерації на підставі
ордеру, який не можуть надати, оскільки
вони їх здали при реєстрації у
гуртожитку. Зазначає, що позивачам
надавалась лише одна кімната для
зайняття, кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у
попередній нумерації були зайняті ними
самовільно, а з 2010 року позивачі не
проживають у гуртожитку, не сплачують
комунальних платежем, при цьому мають
інше житло для проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів; здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
чи інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

У ст. 16 ЦК України наведено перелік
способів захисту цивільних прав та
інтересів, який не є вичерпним,
оскільки суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом,
встановлений способом або законом.

Звертаючись до суду про визнання права
користування житловим приміщенням,
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, а саме
гуртожитком, позивачі посилались на
порушення їх житлових прав з
наведенням положень ЖК УРСР, які
стосувались повноважень власника чи
уповноваженого ним органу на
управління житловим фондом та участі
профспілкового комітету в управлінні
державним та громадським житловим
фондом.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди, визнаючи за позивачами право
користування кімнатами у гуртожитку не
зазначили, яка норма права регулює ці
правовідносини та не звернули увагу на
те, що главою 4 розділу 3 ЖК УРСР
визначено інший порядок набуття права
користування жилою площею у
гуртожитку. При цьому, зазначивши як
підставу для задоволення позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_6, ОСОБА_8 ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР, не
звернули уваги на те, що вони не
регулюють відносин з визнання за
особою права користування кімнатою у
гуртожитку.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення в частині визнання права
користування кімнатою у гуртожитку
підлягають скасуванню із направленням
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрторгбуд», задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 14 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 3 березня 2014
року в частині позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїх інтересах та в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права користування житловим
приміщенням, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. У решті судові
рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

В.А.
Черненко