У х в а л а

іменем україни

29 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Мазур Л.М.,
Маляренка А.В.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області, ОСОБА_4, треті особи:
Комунальне підприємство Київської
обласної ради «Макарівське бюро
технічної інвентаризації», Відділ
Держземагентства у Макарівському
районі Київської області, про визнання
рішень ради незаконними, скасування
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та визнання права
власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 17 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Фасівської сільської
ради Макарівського району Київської
області та ОСОБА_4, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати
рішення Виконавчого комітету
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 26 січня 2012 року № 7
про оформлення права власності на
жилий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4;

- визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане 18 квітня 2012 року
Виконавчим комітетом Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області ОСОБА_4;

- визнати незаконним та скасувати
рішення Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 13 червня 2012 року № 82-15-IV про
передачу земельної ділянки площею 0,26
га у власність ОСОБА_4 та про надання
дозволу на складання державного акта
на право власності на земельну ділянку;

- визнати за ним право власності в
порядку спадкування за законом на
домоволодіння ОСОБА_5, яке розташоване
по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 30 липня 2011 року
помер його батько ОСОБА_5, після смерті
якого відкрилась спадщина за законом
на житловий будинок, який розташований
по АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що як спадкоємець
першої черги за законом прийняв
спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1261,
1268-1270 ЦК України, проте, крім нього, до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини звернулась і
відповідачка, яка, на його думку, не є
спадкоємицею першої черги за законом,
оскільки шлюб, укладений між нею та
його батьком, розірвано 26 лютого 2002
року.

Крім того зазначав, що не має
можливості оформити спадщину, оскільки
ОСОБА_4 на підставі рішення Виконавчого
комітету Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 26 січня 2012 року №
7 отримала свідоцтво про право
власності на спірне нерухоме майно, а
рішенням тієї ж ради від 13 червня 2012
року їй передано у власність земельну
ділянку площею 0,26 га та надано дозвіл
на складання державного акта на право
власності на неї.

Вважає дії відповідача незаконними і
такими, що направлені на позбавлення
його права на спадщину, у зв'язку з чим
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 17
травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Виконавчого комітету
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 26 січня 2012 року № 7
про оформлення права власності на
жилий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Визнано незаконним та скасовано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане 18 квітня 2012 року
Виконавчим комітетом Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області ОСОБА_4

Визнано незаконним та скасовано
рішення сільської ради від 13
червня 2012 року № 82-15-ІV про передачу
земельної ділянки площею 0,26 га у
власність ОСОБА_4 та про надання
дозволу на складання державного акта
на право власності на земельну ділянку.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом на
домоволодіння ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яке розташоване по
АДРЕСА_1 та складається із: жилого
будинку загальною площею 47,2 кв.
м, житловою площею 33 кв. м (літ. А);
господарських споруд - сараю (літ. Б),
погребу (літ. Б), сараю (літ. В), літньої
кухні (літ. В), сараю (літ. Д), сараю (літ.
Ж), убиральні (літ. З), сараю (літ. К),
сараю (літ. Р), огорожі (літ. 1-9) та
криниці (літ. 10).

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 вересня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено,
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 17 травня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 січня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3
задоволено частково, рішення
апеляційного суду Київської області
від 19 вересня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 17 травня 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, виходив із того, що
після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1
Макарівського району Київської
області, належність якого спадкодавцю
підтверджується записом № 8 в
погосподарській книзі № 3 за 1986-2012 роки,
тому спірне домоволодіння входить до
спадкової маси; при цьому суди дійшли
висновку про порушення прав позивача
на отримання у спадщину вищевказаного
домоволодіння, оскільки відповідачка
не є спадкоємцем майна померлого
ОСОБА_5

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції вважає, що зазначеним
вимогам ухвала суду апеляційної
інстанції не відповідає з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер батько позивача - ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим 01 серпня 2011 року
Виконавчим комітетом Фасівської
сільської ради Макарівського району
Київської області (а. с. 7).

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно з погосподарською книгою № 3
Фасівської сільської ради на 1986-1990 роки
станом на 01 січня 1991 року,
станом на 01 січня 1992 року та станом на 01
січня 1994 року спірний житловий будинок
відносився до суспільної групи
господарства - колгоспний двір, головою
якого зазначений ОСОБА_5, а
відповідачка ОСОБА_4, яка на той час
була його дружиною, зазначена як член
колгоспного двору (а. с. 12, 13).

З довідки Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 07 червня 2013 року № 133
встановлено, що у виписці з
погосподарської книги № 3 за вих. № 319
від 12 листопада 2012 року помилково
зазначено ОСОБА_5 власником житлового
будинку АДРЕСА_1 Макарівського району
Київської області, оскільки фактично
останній був головою домоволодіння (а.
с. 96).

Фасівська сільська рада довідкою від 15
лютого 2013 року № 34 підтвердила, що
спірний житловий будинок, в якому
постійно проживали та були
зареєстровані ОСОБА_5 і ОСОБА_4, а також
земельна ділянка, на якій він
розташований, станом на день смерті
ОСОБА_5 приватизовані не були (а. с. 73).

Оскільки спірна земельна ділянка, на
якій розташований житловий будинок,
станом на день смерті ОСОБА_5 не була
приватизована, а ОСОБА_4 зареєстрована
та проживає у будинку з 1988 року і вела
спільне господарство згідно з
погосподарськими книгами 1988-2012 років
(а. с. 10, 176), Виконавчим комітетом
Фасівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 26 січня 2012 року було
прийнято рішення № 7 про оформлення
права приватної власності на спірне
домоволодіння за ОСОБА_4 (а. с. 53), а 13
червня 2012 року - рішення № 82-15-VI про
надання відповідачці дозволу на
виготовлення державного акта на право
власності на спірну земельну ділянку
(а. с. 51), на підставі яких 18 квітня 2012
року отримала свідоцтво про право
власності на спірне домоволодіння (а. с.
17).

При розгляді вказаного спору необхідно
керуватися законом, що був чинним на
час виникнення спірних правовідносин.

ОСОБА_4, як дружина ОСОБА_5, проживала у
домогосподарстві АДРЕСА_1, тобто була
членом колгоспного двору.

Частиною 1 статті 120 ЦК УРСР (в редакції,
що була чинною на час виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
майно колгоспного двору належить його
членам на праві сумісної власності.

Розмір частки члена колгоспного двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних (ч. 2 ст.
123 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною
на час виникнення правовідносин)).

15 квітня 1991 року набув чинності Закон
України «Про власність», стаття 17 якого
аналогічно визначила правовий режим
майна, придбаного внаслідок спільної
праці членів сім'ї.

Однак, до правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство.

Зокрема, спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулювали власність цього
двору, а саме, право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
апеляційний суд, переглядаючи рішення
місцевого суду, на порушення приписів
ст. ст. 303, 304 ЦПК України на вищевказане
уваги не звернув, не врахував, що ОСОБА_5
і ОСОБА_4 були співвласниками спірного
домогосподарства станом на 15 квітня 1991
року, тому набули права кожний на Ѕ його
частини, виходячи із рівності часток
суб'єктів спільної сумісної власності.

Тому, при вирішенні позову суд
апеляційної інстанції повинен
врахувати, що до ОСОБА_3 переходять у
порядку спадкування лише ті права, які
на момент відкриття спадщини належали
спадкодавцеві, тобто його батькові
ОСОБА_5

При вирішенні спору суду необхідно
перевірити чи прийняв ОСОБА_3 спадщину
та чи виконав обов'язок, покладений на
спадкоємця відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК
України щодо звернення до нотаріальної
контори за видачею свідоцтва про
спадщину.

Допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвали апеляційного суду із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

За викладених обставин ухвала
апеляційного суду Київської області
від 30 липня 2014 року не може бути
обґрунтованою та законною, а тому
підлягає скасуванню із направленням
справи на новий судовий розгляд до
апеляційного суду з підстав,
встановлених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана