У х в а л а

08 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» про визнання
припиненим кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» про
визнання припиненим кредитного
договору від 24 вересня 2006 року.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 14 березня 2014
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 15 квітня 2014 року, позовну заяву
повернуто з підстав передбачених ч. 2
ст. 109, ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 травня 2014
року, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті
касаційного провадження на ухвалу
Московського районного суду м. Харкова
від 14 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 15 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання припиненим
кредитного договору відмовити.

У липні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2014 року. Вважає, що
суд касаційної інстанції разом з
місцевим судом прийшов до
неправильного висновку про
непідсудність справи суду по місцю
звернення і в наслідок цього
неправильно застосував ст. 95 ЦК України
та ст. 23 ЗУ «Про банки та банківську
діяльність».

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копію ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2014 року
винесеної за результатами розгляду
касаційної скарги на ухвалу Київського
районного суду м. Донецька від 10 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 22 листопада 2013
року у справі за позовом про розірвання
кредитного договору, якою відмовлено у
відкритті касаційного провадження на
ухвалу Київського районного суду м.
Донецька від 10 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 22 листопада 2013 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до п. 6 постанови № 11 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов:-

судом (судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права;

- справи стосуються спорів, які виникли
з подібних правовідносин;

- має місце ухвалення різних за змістом
судових рішень судом (судами)
касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема:-

у різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин;

- у різному застосуванні правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

- у різному визначенні предмета
регулювання правових норм, зокрема
застосуванні різних правових норм для
регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;

- у різному застосуванні правил
аналогії права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Розглянувши заяву ОСОБА_1, колегія
суддів вважає, що справа підлягає
допуску до провадження Верховного Суду
України, оскільки зі змісту наведених
заявником доводів та доданої копії
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2014року;
вбачається неоднакове застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме ст. 95 ЦК
України та ст. 23 Закону України «Про
банки та банківську діяльність», що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 травня 2014 року
є обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню, оскільки містить ознаки,
які згідно вимог з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судових рішень.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» про
визнання припиненим кредитного
договору про перегляд ухвали судді
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.