Головуючий у першій інстанції Ільченко
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Стадніченко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та про поділ спільного сумісного
майна подружжя, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 24 жовтня 2014 року,

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що влітку 2005 року він познайомився з
ОСОБА_4 та вони почали зустрічатись, а з
серпня 2005 року вони почали жити разом,
винаймаючи житло, та при цьому вели
спільне господарство, турбувались один
про одного, мали спільний бюджет, тобто
були сім'єю у розумінні ст. 3 СК України,
а також як пара відвідували друзів,
приймали гостей, сумісно планували
подальше життя, народження та
виховання дітей, разом здійснювали
покупки тощо, у значні та важливі події
свого життя завжди були поруч,
підтримуючи один одного, та усі їх
родичі, друзі і сусіди сприймали їх як
сімейну пару - чоловіка і жінку, тому
логічним продовженням їхніх стосунків
став той факт, що 25.08.2006 року вони
зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 в них
народився син ОСОБА_6.

Крім того, позивач зазначає, що за час
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та за час шлюбу з
відповідачем ними за спільні сумісні
кошти були придбані нежилі приміщення
(номер-апартаменти з кухнею) НОМЕР_1,
загальною площею 77,7 кв.м., у
новозбудованому будинку за адресою:
АДРЕСА_1, - за 122248,00 грн., право власності
на які оформлено на ім'я відповідача на
підставі свідоцтва про право власності
серії ЯЯЯ № 968344, виданого виконавчим
комітетом Одеської міської ради 21.09.2007
року, та зроблено в них ремонт, а також
обладнано ці нежилі приміщення
(номер-апартаменти з кухнею)
вищевказаними меблями та іншими
приладами домашнього вжитку, на що ними
витрачено грошові кошти у загальному
розмірі 80000,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник ОСОБА_5 підтримали
позов та наполягали на задоволені
позовних вимог у повному обсязі, а
відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_2 позов не визнали.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 24 жовтня 2014 року у
задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права ставиться
питання про скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Судом правильно встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
25.08.2006 року сторони зареєстрували шлюб
у Першому відділі реєстрації актів
цивільного стану Малиновського
районного управління юстиції м. Одеси,
актовий запис № 464, та від шлюбу мають
малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Влітку 2012 року сторони припинили
шлюбно-сімейні відносити, а згодом
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 03.10.2012 року, що набрало
законної сили 15.10.2012 року, шлюб між
сторонами розірвано.

05.02.2004 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ «
Прогрес-Строй СУ № 2» договір № ЛВ-1-4
про інвестування у будівництво за
адресою: АДРЕСА_2, згідно якого сплатила
17300,00 грн., та ці грошові кошти в
подальшому були зараховані у рахунок
сплати інвестиційного внеску за
договором № ГП/ПС-15 про інвестування
від 15.03.2005 року, укладеним між ОСОБА_4 та
ТОВ « Прогрес-Строй», згідно умов якого
об'єктом інвестування є
номер-апартаменти з кухнею будівельний
НОМЕР_2, загальною площею 79,58 кв. м., за
адресою: АДРЕСА_1, а розмір інвестиції
становить 122247,53 грн.

16.06.2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ
«Прогрес-Строй» було укладено
додаткову угоду до договору № ГП/ПС-15
про інвестування від 15.03.2005 року, за
умовами якої об'єктом інвестування є
номер-апартаменти з кухнею НОМЕР_1,
загальною площею 77,70 кв. м., за адресою:
АДРЕСА_1, та укладено акт
приймання-передачі за договором №
ГП/ПС-15 про інвестування від 15.03.2006 року,
згідно якому ТОВ « Прогрес-Строй»
передало, а ОСОБА_4 прийняла у власність
об'єкт інвестування - номер-апартаменти
з кухнею НОМЕР_1 в Готельному
спортивно-оздоровчому комплексі за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 77,70
кв. м., загальною вартістю 122247,53 грн.

21.09.2007 року Виконавчим комітетом
Одеської міської ради видано ОСОБА_4
свідоцтво про право власності серії
ЯЯЯ № 968344 на нежилі приміщення
(номер-апартаменти з кухнею) НОМЕР_1,
загальною площею 77,70 кв. м., що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі якого за відповідачем
зареєстровано право власності на
вказаний об'єкт нерухомого майна в КП «
Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 02.10.2007 року (номер запису:
3458 в книзі: 69неж-39).

Оскільки на дату отримання вказаного
свідоцтва про право власності серії
ЯЯЯ № 968344 від 21.09.2007 року ОСОБА_4 не було
здійснено в повному обсязі сплату
інвестиційного внеску в сумі 122247,53 грн.
за договором № ГП/ПС-15 про інвестування
від 15.03.2005 року, тому 01 грудня 2008 року
між відповідачем ОСОБА_4 та ТОВ «
Прогрес-Строй» було укладено додаткову
угоду до цього договору про
інвестування, згідно з якою розмір
інвестиційного внеску зменшено до 78549,13
грн., а строк сплати інвестиційного
внеску продовжено до 30.09.2008 року.

Станом на дату реєстрації шлюбу з
ОСОБА_3 - 25.08.2006 року, ОСОБА_4, на
виконання своїх зобов'язань за
договором № ГП/ПС-15 про інвестування
від 15.03.2005 року щодо сплати
інвестиційного внеску, сплатила ТОВ «
Прогрес-Строй» грошові кошти у
загальному розмірі 45286,08 грн., і решту
частину грошових коштів в сумі 33263,05
грн. (78549,13грн.-45286,08грн.=33263,05грн.) у
якості сплати інвестиційного внеску за
цим договором сплатила ТОВ
«Прогрес-Строй» в період з вересня 2006
року по вересень 2008 року, тобто вже
після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3

Інвестиційний внесок в сумі 78549,13 грн., в
тому числі його частина в сумі 33263,05
грн., яка сплачена в період з вересня 2006
року по вересень 2008 року, за договором
№ ГП/ПС-15 про інвестування від 15.03.2005
року з додатковими угодами від 16.06.2007
року та від 01.12.2008 року ОСОБА_4 сплатила
за рахунок своїх особистих заощаджень
і премій, які вона щомісячно одержувала
за особисті заслуги за час її роботи з
01.04.2003 року по 14.01.2009 року спочатку на
посаді начальника відділу
забезпечення та згодом на посаді
директора в ТОВ «Будматеріали», що
входило до групи компаній ТОВ «
Прогрес-Строй».

Дані обставини, підтвердили свідки
ОСОБА_7, який є засновником ТОВ
«Прогрес-Строй», ОСОБА_8, який є
колишнім директором ТОВ
«Прогрес-Строй», і ОСОБА_9, яка є
колишнім працівником ТОВ
«Прогрес-Строй».

При цьому, вказані свідки пояснили, що,
враховуючи особисті професійні
заслуги ОСОБА_4, засновниками ТОВ
«Прогрес-Строй» було прийнято рішення
про укладення інвестиційного договору
з ОСОБА_4 на пільгових умовах, а також,
що між керівництвом ТОВ
«Прогрес-Строй» і ОСОБА_4 була
досягнута домовленість щодо того, що
вона має сплачувати інвестиційний
внесок за інвестиційним договором №
ГП/ПС-15 від 15.03.2005 року за рахунок
грошових коштів, які вона щомісячно
отримувала в якості заохочень за
відзнаку заслуг у виробничої
діяльності ТОВ «Будматеріали».

Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею,
ним до шлюбу, та премії, нагороди, які
вона, він одержали за особисті заслуги.

Отже, всупереч твердженню апелянта,
нежилі приміщення (номер-апартаменти з
кухнею) НОМЕР_1, загальною площею 77,70 кв.
м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
були придбані ОСОБА_4 за свої особисті
грошові кошти та належать їй на праві
особистої приватної власності.

Посилання скарги на те, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в період з вересня 2005 року по
серпень 2006 року жили однією сім'єю як
чоловік і жінка без реєстрації шлюбу,
винаймаючи житло за адресою: АДРЕСА_3,
та при цьому вели спільне господарство
і мали спільний бюджет, позивачем
належними та допустимими доказами
недоведені. Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Судом також правильно встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
ремонт у згаданих нежилих приміщеннях
(номер-апартаментах з кухнею) НОМЕР_1
був зроблений виключено за рахунок
особистих заощаджень ОСОБА_4, що були
накопичені нею до реєстрації шлюбу з
ОСОБА_3, а також за рахунок премій, які
вона щомісячно одержувала за час
роботи в ТОВ «Будматеріали», та
грошових коштів, які їй давали її
батьки, що також підтвердили свідки
ОСОБА_9 і ОСОБА_10, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальної частині
оскаржуваного рішення.

Вирішуючи спір щодо поділу майна, суд
першої інстанції вірно встановив обсяг
спільно нажитого майна, з'ясував час та
джерело його придбання.

Враховуючи встановлене та приймаючи до
уваги, що згідно досягнутої між
сторонами домовленості при розірванні
шлюбу позивачем були отримані грошові
кошти та майно на загальну суму 29900,00
грн., а також з урахуванням інтересів
дитини, яка проживає з ОСОБА_4, суд
першої інстанції, всупереч твердженню
апелянта, прийшов до правильного
висновку на підставі ч. 3 ст. 70 СК
України щодо збільшення частки
відповідача до 32093,00 грн., що складає
загальну вартість передпокою-шафи з
дзеркальними дверима, гардеробної,
ліжка FBL-02-2 з двома тумбочками FBL-05 та
матрацом «Arngold2 (зима-літо), туалетного
столику «Maria Silva» MS-921 та дитячого ліжка
«Індіана» з матрацом і подушками.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з'ясувавши обставини справи
та давши належну оцінку зібраним
доказам, дійшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відмови ОСОБА_3 у
задоволенні позову. Вказані висновки
суду відповідають зібраним у справі
доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин що виникли і
закон, який їх регулює.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
Одеської області від 24 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева