Справа № 462/7099/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 вересня 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4
про визнання недійсним договору та
визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом
та уточненнями до нього (а.с. 20) про
визнання недійсним договору дарування
квартири квартири АДРЕСА_1 від 27.07.2005 р.,
укладеного нею на користь ОСОБА_5,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрованого у
реєстрі за № 2541, скасування
реєстраційного посвідчення на спірну
квартиру та визнання за нею права
власності на таку. Свої вимоги мотивує
тим, що їй на парві власності належала
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 29,1
кв.м. 27.05.2005 р. між нею та ОСОБА_5 був
укладений договір дарування спірної
квартири, однак укладаючи даний
договір вона вважає, що укладає договір
довічного утримання, оскільки
потребувала догляду та допомоги з боку
ОСОБА_5 Після укладення договору вона
продовжувала проживати користуватись
спірною квартирою, оплачувала
комунальні послуги, а ОСОБА_5
здійснювала догляд за нею. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла, залишивши заповіт, яким
все своє майно заповіла відповідачці
ОСОБА_3 Саме в цей час вона дізналась
про порушення свого права. Вважає, що
вказаний договір слід визнати
недійсним, оскільки вона помилилась
щодо обставин цього правочину та мала
намір укласти договір довічного
утримання, просила позов задоволти.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_7 (а.с. 12) позов підтримав
з аналогічних підстав, додатково
пояснив, що у 2005 р. позивач уклала
оспорюваний договір на користь ОСОБА_5,
яка була її невісткою, внаслідок
помилки щодо фактичних обставин
справи, оскільки вважала, що укладає
договір довічного утримання, З часу
укладення вказаного правочину вона
його не перечитувала і не приділяла
уваги його умовам. Наведене
підтверджується її подальшими діями,
зокрема подальшим проживанням у
квартирі, здійсненням всіх прав і
обов'язків по її утриманню. А тому
просив позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не
з'явилась, належним чином була
повідомлена судом про час, дату та
місце розгляду справи.

Представник третьої особи - ОСОБА_8 (а.с.
16) у судовому засіданні позвні вимоги
підтримав з аналогічних підстав,
пояснив, що ОСОБА_5 дійсно проживала
разом із ОСОБА_2 і та їй дуже довіряла, а
тому із умовами укладеного договору у
нотаріальній конторі вона не
ознайомлювалась. У подальшому сумнівів
у тому, що вона уклала договір
довічного утримання у неї не було.
Також, у 2010 р. ОСОБА_5 тяжко захворіла та
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, перебуваючи на
лікуванні у Федеративній Республіці
Німеччина, і лише після цього ОСОБА_2
дізналась про умови укладеного
договору. Просив позов задоволити.

Заслухавши пояснення позивачки,
оглянувши матеріали справи, дослідивши
зібрані у справі докази, вирішуючи спір
в межах заявлених позовних вимог та на
підставі наданих доказів, суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 719 ЦК України, договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 722 ЦК України, право
власності обдаровуваного на дарунок
виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно із п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК), мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину. Не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Відповідно до п.12 вказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009 року необхідно
звернути увагу судів, що зі змісту
абзацу другого частини першої статті 218
ЦК не може доводитися свідченням
свідків не лише заперечення факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а й факт його
вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.

Судом встановлено, що 27.07.2005 р. ОСОБА_2
уклала на користь ОСОБА_5 договір
дарування квартири АДРЕСА_1, який
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований у
реєстрі за № 2541. З п. 5 вказаного
договору, який підписано позивачем,
вбачається, що умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін.

З свідоцтва про смерть (а.с. 6-9)
вбачається, що ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом запису
актів цивільного стану м. Геттінген,
Федеративна Республіка Німеччина
видано витяг із актового запису про
смерть. Все своє майно згідно із
заповітом вона заповіла відповідачу
ОСОБА_3

Відповідно до довідки ЛКП «Богданівка»
від 17.02.2014 р. про склад сім'ї та прописку
ОСОБА_2 з 20.10.2000р. зареєстрована у
квартирі за адресою АДРЕСА_1, а з
квитанцій про оплату, наданих у
судовому засіданні представником
позивача вбачається, що вона у період
2003 р. по 2014 р. сплачувала комунальні
послуги за користування такою.

Однак, позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження наявності у
неї помилки щодо укладеного договору
дарування, наміру укласти договір
довічного утримання та виконання нею
та її невісткою ОСОБА_5 саме умов такого
договору. Більше того, помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним. Суд критично оцінює
пояснення представника позивача з
приводу того, що ОСОБА_2 продовжувала
проживати у спірному житлі, що свідчить
про її помилку щодо обставин
укладеного правочину, оскільки чинне
законодавство не містить заборон з
приводу передачі особою свого майна у
користування та досягнення
домовленості із даного приводу.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що вимоги позивачки про
визнання недійсним договору дарування
квартири, скасування реєстраційного
посвідчення і визнання за нею права
власнсоті до задоволення не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212- 215, 225-226 ЦПК
України, ст.ст. 229, 717, 719, 722 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.
-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
та визнання права власності відмовити
за безпідставністю вимог.

Рішення виготовлене у повному обсязі у
5-денний строк.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданною протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя: