Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2051/14
Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Осоцького І.І.,

Суддів
Панкеєва О.В.

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі:
Евальд Д.Д..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 26 лютого 2014 року у справі за позовом
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПРИВАТБАНК»
про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 року ПАТ КБ "Приватбанк"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором кредиту в сумі - 20 186,92 грн., в
якому зазначило, що 16.12.2006 року між
ПриватБанком і відповідачем був
укладений договір № ZPVCRХ02090033, на
підставі якого відповідач отримав
кредит в сумі 2 296,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 16.12.2008 року.

Згідно умов укладеного договору,
договір складається із заяви
позичальника та умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.
Погашення заборгованості здійснюється
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також витрати
згідно умов.

В порушення норм закону, відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконував, у зв'язку із чим, станом на
18.08.2010 року за розрахунком Банку у
відповідача утворилася заборгованість
в сумі 20186,92 грн., що складається з:
заборгованості за тілом кредиту - 2296,00
грн., заборгованість по відсоткам - 7729,60
грн., заборгованість по комісії - 1212,24
грн.; пеня за несвоєчасніть виконання
зобов'язань за договором - 7511,61 грн., а
також штрафи відповідно до п.6.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
- штраф (фіксована частина); 937,47 грн.
штраф (процентна складова), яку Банк
просив стягнути з відповідача у цій
справі.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом про захист
прав споживачів, в якому зазначив, що
при укладенні кредитного договору були
суттєво порушені права його
довірителя, а саме: недодержана форма
договору, підписана тільки заява
позичальника, протизаконно зазначено
про зміну відсоткової ставки до 10,33% на
місяць, завищена ставка пені - 1,25% за
кожен день прострочення, неправильно
стягувалася щомісячна винагорода за
надання фінансового інструменту у сумі
50,51 грн., бо Банком не надавались
фінансові операції та послуги.

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 просив
визнати факт відсутності істотних умов
річної ставки та детального розпису
сукупної вартості кредиту, необхідних
для кредитного договору, визнати
незаконним положення кредитного
договору про сплату 10,33% щомісячно за
користування кредитом, у зв'язку із чим,
визнати незаконним нарахування 7729,60
гривень заборгованості за відсотками,
визнати недійсним щомісячне
нарахування 50,51 грн. за надання
фінансового інструменту та всієї суму
нарахування -1212,24 грн., зробити
перерахунок пені і штрафів.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 26.02.2014р. позов ПАТ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ПАТ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором внаслідок
зменшення розміру пені в сумі 13 000 грн.,
витрати по оплаті судового збору у сумі
321грн. 87 коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність та необгрунтованість
рішення суду, просить його скасувати та
ухвалити нове про відмову у задоволені
позову ПАТ КБ "Приватбанк" до нього.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанії ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
16.12.2006 року між ПриватБанком і
відповідачем був укладений договір №
ZPVCRХ02090033, на підставі якого відповідач
отримав кредит в сумі 2296,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 16.12.2008
року, з умовою сплати щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі- 50,51 грн. та
єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі- 246
грн..

Згідно умов укладеного договору,
договір складається із заяви
позичальника та умов надання
споживчого кредиту фізичним особам.
Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку - щомісяця з 16 по 21
число кожного місяця у сумі- 156,77 грн.
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно з Умовами надання
споживчого кредиту.

Згідно п.4.2 Умов, при порушені
позичальником зобов"язань із погашення
кредиту, позичальник сплачує Банку
відсотки за користування кредитом в
розмірі - 10,33 % в місяць, розрахованих
від суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг складає
договір, про що свідчить його підпіс у
цій заяві.

При укладенні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
якої договором приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Згідно ст., ст. 526, 527, 530, 611 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків.

В порушення норм закону, відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконував, у зв'язку із чим, станом на
18.08.2010 року за розрахунком Банку у
відповідача утворилася заборгованість
в сумі - 20 186,92 грн., що складається з:
заборгованості за тілом кредиту - 2 296,00
грн., заборгованість по відсоткам - 7 729,60
грн., заборгованість по комісії - 1 212,24
грн.; пеня за несвоєчасніть виконання
зобов'язань за договором - 7 511,61 грн., а
також штрафи відповідно до п.6.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
- штраф (фіксована частина); 937,47 грн.
штраф (процентна складова).

Тому суд обгрунтовно з застосуванням
норм ст. 551 ЦК України щодо зменшення
розміру неустойки(з 7 511,61 грн. до 325 грн.),
яка значно перевищувала суму
заборгованості за тілом кредиту,
задовольнив позовні вимоги Банку і
стягнув заборгованість за кредитом у
розмірі- 13 000 грн., яка складалася з:
заборгованості за тілом кредиту- 2 296,00
грн., заборгованість по відсоткам- 7 729,60
грн., заборгованість по комісії- 1 212,24
грн.; пеня за несвоєчасніть виконання
зобов'язань за договором- 325 грн., а
також штрафи відповідно до п.6.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500 -
штраф (фіксована частина); 937,47 грн.
штраф (процентна складова).

Відмовляючі у задоволенні зустрічного
позову про визнання факту відсутності
істотних умов річної ставки та
детального розпису сукупної вартості
кредиту, необхідних для кредитного
договору, визнання незаконним
положення кредитного договору про
сплату 10,33% щомісячно за користування
кредитом, визнання незаконним
підвищення відсоткової ставки до 123%
річних на заборгованість ОСОБА_3 у
зв'язку із чим незаконним і нарахування
7729,60 грн. заборгованості за відсотками,
визнання недійсним щомісячне
нарахування 50,51 грн. за надання
фінансового інструменту та всієї суму
нарахування за комісією-1212,24 грн.,
зробити перерахунок пені і штрафів, суд
правильно посилався на норми ст. 204 УК
України, згідно яких правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом та що його
не було визнано недійсним судом

При цьому суд правомірно виходив з
того, що зміни до ст.1056 -1 ЦК України щодо
права банку змінювати розмір
фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку набули
чинності з 10.01.2009р., тобто після
укладення кредитного договору між
сторонами.

Крім того зміни до Закону України „Про
захист прав споживача"(п.4 ст.11) про те,
що кредитодавцю забороняється
встановлювати у договорі про надання
споживчого кредиту будь-які збори,
відсотки, комісії, платежі тощо за дії,
які не є послугою у визначенні цього
Закону набули чинності з 22.09.2011р., тобто
також після укладення кредитного
договору між сторонами у цій справі.

Також треба зазначити, що позовні
вимоги: про визнання незаконними
нарахувань Банком будь-яких сум, тобто
визнання незаконними дій юридичної
особи, з якою маються договірні
відносини; про визнання факту
відсутності істотних умов річної
ставки та детального розпису сукупної
вартості кредиту не є належним та
передбаченим нормами законодавства ,
зокрема: ст.16 ЦК України, способом
захисту прав фізичної особи.

Доводи апелянта про необхідність
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення пені та штрафу
суперечать вимогам ст., ст. 258, 266 ЦК
України, бо якщо не сплила позовна
давнсть до основних вимог, позовна
давність до додаткових вимог
розраховується в межах одного року до
подачі позову до суду.

З доводами апелянта про фіктивність
кредитного договору з посиланням на
різні за форматом копії заяви
позичальника за № ZPVCRХ02090033 погодиться
неможливо, бо їх зміст є незмінним,
також заяви представника апелянта до
суду про зменшення розміру пені, про
застосування строку позовної давності
до пені та штрафу, про часткове
визнання суми заборгованості за
кредитним договором спростовуть його
фіктивність /а.с. 7, 169, 51-54, 76-80, 81-82 /.

За таких обставин справи, колегія
суддів підстав для скасування
оскаржувального рішення суду та
підстав для задоволення апеляційної
скарги не вбачає.

Керуючись ст.,ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 26 лютого 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: