ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд
Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Володимир-Волинський цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої
пошкодженням майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої пошкодженням майна. В
позовній заяві, уточненій під час
розгляду справи в суді, покликається на
ту обставину, що він є власником
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_1 У
даному будинку він не проживає.

Восени 2010 року він виявив, що
відповідач ОСОБА_2 самовільно
поселилась у вказаному будинку, однак
попросила його дозволу на проживання у
ньому, на що він погодився. Проживала
відповідач у вказаному будинку з
вересня 2010 року до січня 2013 року, при
цьому оплачувала лише за фактично
спожиту електроенергію.

За час проживання у вказаному будинку
відповідач сплатила йому лише 300 грн., а
на решту заборгованості написала
розписку, що зобов»язується сплатити
3600 грн. за проживання у будинку.

За час проживання у будинку відповідач
нанесла його майну значну шкоду,
зокрема розібрала курник-прибудівку, в
гаражі тримала свиней, знищила та
пошкодила домашні речі, зокрема меблі,
предмети домашнього вжитку, частина
речей зникла. Просить стягнути з неї в
його користь 3600 грн. за проживання в
будинку згідно розписки, 1500 грн. за
використання домогосподарства з
вересня 2010 року по 12 вересня 2013 року, 2360
грн. за пропажу чи пошкодження його
особистого майна та предметів
домашньої обстановки та вжитку, а також
30 000 грн. завданої йому моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав та просить його
задовольнити з підстав, викладених у
тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_3 позов визнали частково, не
заперечують проти сплати боргу за
фактичне користування житловим
будинком позивача згідно розписки на
суму 3600 грн. Решту вимог заперечують.
Суду пояснили, що відповідач оселилась
у будинку позивача з його дозволу. У
цьому будинку раніше неодноразово
проживали квартиранти. В будинку
нічого вона не псувала і чужих речей не
брала. Вважає, що позивач не довів
наявності вказаного ним майна, її
причетності до його псування чи
знищення, а також щодо розміру завданої
шкоди.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача та її представника,
допитавши свідків, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
установлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 Дана обставина стверджується
копією свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, матеріалами
інвентаризаційної справи №1020 КП
«Волинське обласне бюро технічної
інвентаризації» на вказане
будинковолодіння.

Як пояснив позивач, у вказаному будинку
він не проживає.

Відповідач ОСОБА_2 визнала в суді ту
обставину, що з вересня 2010 року з
дозволу позивача вона почала проживати
у належному йому на праві власності
житловому будинку №45 по вул. Польовій в
с.Білин Володимир-Волинського району
Волинської області та заборгувала йому
плату в розмірі 3600 грн., про що написала
розписку та визнає позовні вимоги в цій
частині. Отже, дану суму боргу слід
стягнути з відповідача в користь
позивача.

В задоволенні решти позовних вимог суд
відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Позивач ОСОБА_1 не довів в суді ні
розміру шкоди, завданої внаслідок
знищення чи пошкодження його майна,
зазначеного в позовній заяві,
відповідачем, ні причетності
відповідача до цього.

Наявна в матеріалах дослідчої
перевірки розписка ОСОБА_2 про її
зобов»язання відшкодувати завдані
збитки за побутові речі, листок
руберойду, дерев»яне крісло та
дорожній коврик не підлягають до
задоволення, оскільки зі змісту даної
розписки не вбачається ні спосіб, у
який має відбутись таке відшкодування,
ні вартість вказаного майна, а
позивачем не доведено в суді його
вартості, що позбавляє суд можливості
задовольнити його вимогу в цій частині.

Допитані в якості свідків відповідача
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не змогли ствердити
про причетність відповідача до
заподіяння шкоди майну позивача.

З показань свідків відповідача ОСОБА_6
та ОСОБА_7 встановлено, що в спірному
будинку позивача не про одживає, у
ньому постійно проживали квартиранти.
На момент поселення ОСОБА_2 будинок та
подвір»я були у занедбаному стані, вона
привела територію в порядок, а в
будинку провела косметичний ремонт.
Жодних претензій до неї ОСОБА_1 не мав, а
конфлікт виник після того, як ОСОБА_2
придбала власний будинок неподалік і
відмовилась купувати спірний будинок.

З оглянутої судом інвентаризаційної
справи №1020 КП «Волинське обласне бюро
технічної інвентаризації» на вказане
будинковолодіння вбачається, що
курника-прибудівки, про знищення якого
відповідачем зазначає позивач, та
гаража, у якому не за цільовим
призначенням відповідач тримала
свиней, згідно технічної документації,
не існує.

Наявність вини відповідача у тому, що в
будинку після її виселення відключено
електроенергію і це потребує
додаткових витрат, позивачем також не
доведено, оскільки з його пояснень та
пояснень відповідача вбачається, що за
електроенергію за час проживання
ОСОБА_2 сплачувала регулярно.

За таких обставин справи в задоволенні
решти позовних вимог про відшкодування
матеріальної шкоди, суд відмовляє за
недоведеністю.

Позивачем заявлено позовну вимогу про
відшкодування моральної шкоди на суму
30 000 грн.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що в задоволенні цієї
частини позовних вимог слід відмовити,
оскільки під час розгляду справи судом
не було встановлено протиправності дій
відповідача по відношенню до позивача,
а також вини відповідача у знищенні чи
пошкодженні майна позивача та його
душевних стражданнях з цього приводу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на
підставі ст.ст.22, 23, 1166 ЦК України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3 600
гривень 00 коп. плати за проживання в
належному йому на праві приватної
власності житловому будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги, яка
подається на протязі десяти днів з дня
його проголошення через
Володимир-Волинський міський суд
Волинської області та набирає законної
сили після закінчення строку на
апеляційне оскарження.

Головуючий:/-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду
О.В. Лященко