Ухвала іменем україни10 вересня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього
підприємства «Кортумівка» Львівського
комунального підприємства «Зелений
Львів», третя особа - Львівське
комунальне підприємство «Зелений
Львів» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та стягнення
моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 в інтересах та за
довіреністю ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 16 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 03 березня 2014 року, в с т а н о в и л
а:У травні 2012 року позивачка звернулась
до суду із позовом, відповідно до якого
зазначала, що з 11 березня 2003 року вона
працювала на посаді директора ДП
«Кортумівка» ЛКП «Зелений Львів», 05
вересня 2005 року нею було
укладено контракт з ЛКП «Зелений
Львів» як засновником ДП «Кортумівка»,
у відповідності до якого вона
призначається на посаду директора ДП
«Кортумівка». Строк дії контракту
становлено до 05 вересня 2009
року. У липні 2009 року нею був отриманий
лист від ЛКП «Зелений Львів», у якому її
було повідомлено про майбутнє
звільнення з посади директора ДП
«Кортумівка» 04 вересня 2009 року у
зв'язку із закінченням строку дії
контракту. Наказом № 110-К від 04 вересня
2009 року позивачку звільнено з роботи.
Позивачка зазначала, що звільнення
мало місце в період непрацездатності,
що підтверджується листами
непрацездатності, а тому вважає своє
звільнення незаконним. Також,
позивачка зазначала, що при звільненні
з нею не було проведено розрахунок, а
саме не виплачено заробітну плату за
квітень-вересень 2009 року, не оплачено
листки непрацездатності, не виплачено
компенсацію за невикористану
відпустку, а тому просила стягнути з
ЛКП «Зелений Львів» невиплачену
заробітну плату включно із середнім
заробітком із врахуванням індексації в
сумі 95320,11 грн, компенсацію за
невикористану відпустку з врахуванням
індексації в сумі 19349,88 грн, оплати
листків непрацездатності в сумі 1136,56
грн, 20 тис. грн моральної шкоди, внести
зміни в трудову книжку. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 16 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 03 березня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_4
в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3
просить рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 16 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 03
березня 2014 року - скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення цими судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий суд вважав, а
апеляційний суд погодився з таким
висновком, що позовні вимоги про
стягнення зарплати не підлягають
задоволенню, оскільки позивач порушила
свої трудові обов'язки як керівник
підприємства і не нарахувала собі
заробітну плату, а вимоги про визнання
її звільнення з роботи незаконне.
Проте повністю погодитися з такими
висновками не можна. Відповідно до ч. 1
ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Із справи вбачається, що
позивачка звернулася до місцевого суду
із позовними вимогами про стягнення
заробітної плати за квітень-вересень
2009 року, стягнення страхового
відшкодування у зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю; стягнення
компенсації за невикористану
відпустку; внесення змін до трудової
книжки; стягнення середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
моральної шкоди. Із змісту рішення
вбачається, що позовні вимоги про
стягнення страхового відшкодування у
зв'язку із тимчасовою
непрацездатністю, про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку та про внесення змін до
трудової книжки місцевим судом не
розглядалися. По суті не розглянуті і
вимоги про стягнення заробітної плати
за квітень-вересень 2009 року, оскільки
суд не встановив і не вказав у своєму
рішенні розмір заробітної плати
позивача за вказаний період, який
підлягає нарахуванню але не був
нарахований, і не встановив причини
затримки у виплаті зарплати, якщо такий
факт мав місце. Замість з'ясування
обставин, що становлять предмет
доказування, суд послався на
невиконання позивачкою трудових
обов'язків як керівником підприємства,
як причину невиплати зарплати і не
врахував, що ці обставини не звільняють
роботодавця від оплати працівнику
виконаної ним роботи, а можуть лише
свідчити про відсутність його вини у
затримці розрахунку при звільненні.
Перевіряючи законність
та обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд не звернув уваги
на те, що місцевим судом неповністю
вирішені всі заявлені вимоги, а по
вимогах, за якими ухвалено рішення,
місцевим судом не встановлено
обставин, які відносяться до предмету
доказування. Крім того
із ухвали апеляційного суду
вбачається, що суд також не визначився
в і обсязі прав та обов'язків осіб, які
брали участь у справі, а вдався до
безпідставного тлумачення описки у
резолютивній частині позовної
заяви.Так як судами не встановлені
обставини, які мають значення для
розгляду справи і не вирішені всі
заявлені у суді позовні вимоги, то
ухвалені ними рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах та
за довіреністю ОСОБА_3 задовольнити
частково. Рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 16 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 03 березня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої
інстанції.Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий:
Макарчук М.А. Судді:

Леванчук А.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.