Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі: головуючого - судді
Врони А.О., при секретарі -
Константіновій К.Г., за участю
представника позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Павлограді цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

26.11.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд
(з урахуванням збільшення позовних
вимог від 05.02.2014 року) стягнути з
відповідача на свою користь у зв'язку з
порушенням зобов'язань за договором
позики суму позики в розмірі 18250 грн.,
три проценти річних від простроченої
суми в розмірі 547 грн. 50 коп.,
відшкодування моральної шкоди з
приводу порушення прав споживачів у
розмірі 500 грн., витрати на юридичні
послуги з приводу консультування,
підготовки позовної заяви та звернень
до державних установ в розмірі 1605грн. 80
коп., витрати на відрядження в розмірі
597 грн. 08 коп., судовий збір за подання
позовної заяви. Позов мотивовано тим,
що 01 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір позики, за
умовами якого ОСОБА_2 отримано грошові
кошти в сумі 18250 грн. з умовою їх
повернення до 01 червня 2013 року, однак
ОСОБА_2 борг не повернула, чим порушила
взяті на себе зобов'язання.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити, надав суду
пояснення, що відповідають змісту
позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач
позовні вимоги визнала в частині
стягнення суми позики в розмірі 18250
грн., в іншій частині в задоволенні
позову просила відмовити. Пояснила
суду, що не має можливості повернути
борг у зв'язку з складним матеріальним
становищем.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, що
містяться в матеріалах справи, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову частково виходячи з
наступного. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

01 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір позики, згідно умов
якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові
кошти у сумі 18250 грн., строк надання
позики позичальнику становить один рік
з моменту реальної передачі всієї
грошової суми (п.2.1 Договору). В пункті 3.4
договору зазначено, що по закінченню
строку, вказаного в п.2.1 цього Договору,
позичальник зобов'язується протягом
наступного дня повернути суму позики.
Згідно пункту 4.1 укладеного договору за
порушення умов цього договору винна
сторона відшкодовує збитки в порядку,
передбаченому чинним законодавством
(а.с.6).

Згідно розписки від 01 червня 2012 року
ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові
кошти в сумі 18250 грн. в день складання
цієї розписки (а.с.5).

У відповідності до ч.1 ст.1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, а одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Однак, відповідач свої зобов'язання за
договором позики не виконала, у зв'язку
з чим утворилась заборгованість в
розмірі 18250 грн.

В силу вимог частини другої статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням трьох процентів річних з
простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності.

Позивач просив стягнути з відповідача
три проценти річних від простроченої
суми в розмірі 547 грн. 50 коп. за період з
01.06.2013 року до 22.11.2013 року включно,
розрахунок вказаної суми суду не надав.

Однак, три проценти річних від
простроченої суми, а саме 18250 грн.
складає 262грн. 50 коп. (18250 грн.
(прострочена сума) х 3 х 175 (кількість
днів прострочки за період з 01.06.2013 року
до 22.11.2013 року включно) : 365 : 100).

Що стосується вирішення позовних вимог
щодо відшкодування моральної шкоди з
приводу порушення прав споживачів у
розмірі 500 грн. суд виходив з
наступного.

Представник позивача в судовому
засіданні вказав, що позивач зазнав
моральних страждань у зв'язку з
неповерненням суми позики, хвилювався,
купував ліки.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної
особи.

Згідно роз'яснень, наданих Верховним
Судом України в п. 9 постанови Пленуму
від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується характер і тривалість
страждань, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки
тілесних ушкоджень, істотних вимушених
змін у його життєвих та виробничих
стосунках.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
що роз'яснено судом представнику
позивача в судовому засіданні.

Враховуючи, що позивачем не надано суду
жодних доказів заподіяння йому
моральних і фізичних страждань, не
доведено істотних вимушених змін у
його життєвих та виробничих стосунках,
суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні вимог щодо стягнення
моральної шкоди.

Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави», в редакції станом на час
розгляду справи, затверджено Граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, відповідно до
яких в цивільних справах граничний
розмір компенсації витрат, пов'язаних з
правовою допомогою сторін, на користь
якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що
обчислюється, виходячи з того, що
зазначеній особі, виплачується 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

В матеріалах справи міститься договір
про надання правової допомоги від
03.10.2012 року №13/2012, укладений між
позивачем та адвокатом ОСОБА_4, копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю ОСОБА_4 НОМЕР_1
від 23 червня 2011 року, розрахунок суми
витрати, пов'язаних з оплатою правової
допомоги адвоката, копії квитанцій до
прибуткового касового ордеру №1/12.11.13,
№1/19.11.13 про оплату позивачем адвокату
ОСОБА_4 на підставі договору про
надання юридичних послуг №13/2012 від
03.10.2012 року грошових коштів в розмірі
917,60 грн. та 688,20 грн. відповідно,
оригінали квитанцій, надані суду для
огляду в судовому засіданні.

Таким чином, витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача, оскільки надання
таких послуг та їх оплата позивачем
підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частин 1-2 ст.87 ЦПК України
витрати, пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту сторін та їх
представників, а також найманням житла,
несуть сторони. Стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення, та її
представникові сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять.

Представник позивача просив стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати,
пов'язані з відрядженнями до
м.Павлограда, в розмірі 597 грн. 08 коп.

Як вбачається з матеріалів справи,
витрати, пов'язані з переїздом до
іншого населеного пункту, були
понесені представником позивача за
довіреністю, доказів оплати цих витрат
позивачем своєму представнику суду не
надано, тому суд вважає за необхідне
відмовити в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з відповідача витрат,
пов'язаних з переїздом до іншого
населеного пункту представника
позивача, на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги є такими, що підлягають
частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
01 червня 2012 року в розмірі 18250
(вісімнадцять тисяч двісті п'ятдесят)
грн., три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 262 (двісті
шістдесят дві) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати на правову допомогу у розмірі
1605 (одна тисяча шістсот п'ять) грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення в повному обсязі складено 11
лютого 2014 року.

Суддя
А. О. Врона