Провадження № 2-5039/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко
О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення суми страхового
відшкодування, штрафу та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачки 22.07.2014 року
звернулась з позовом, в якому просила
стягнути на користь позивачки з
відповідача страхове відшкодування в
розмірі 5261,92 грн., моральну шкоду - 1000,00
грн., витрати на правову допомогу у
розмірі 1000,00 грн. та судовий збір - 243,60
грн.

Вимоги мотивувала тим, що 13.08.2013 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю транспортного засобу - LDV
Соnvоу, д.н.з. НОМЕР_1, належного ОСОБА_2,
застрахованого в ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії АС № 1672384 від 07.08.2013 року,
та автомобіля Нуundai Тucson, д.н.з. НОМЕР_3,
що належить позивачці, під керуванням
ОСОБА_3.

15.08.2013 року ОСОБА_3, що керував належним
позивачці автомобілем, як
постраждалим в ДТП було подано до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» заяву-повідомлення про
страхову подію та всі необхідні
документи для виплати позивачці
належного страхового відшкодування.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 27.08.2013 року було
визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладене
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу за порушення ПДР.

13.08.2013 року відповідачем було проведено
оцінку вартості матеріального збитку,
завданого власнику колісного
транспортного засобу, у надання якого
на ознайомлення на вимогу позивачці
відповідачем було відмовлено.

26.12.2013 року відповідачем було прийнято
рішення про відмову у виплаті
позивачці страхового відшкодування,
без вмотивування та спираючись лише на
той факт, що страхувальником не було
повідомлено страхову компанію про
дорожньо-транспортну подію, що мала
місце 13.08.2013 року.

Позивачка не погодилась з таким
рішенням відповідача, оскільки ОСОБА_3,
який керував транспортним засобом
Нуundai Тucson, д.н.з. НОМЕР_3, під час ДТП, на
виконання п. 33.1.4 ст. 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» було подано заяву про
настання страхової події до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» 15.08.2013 року.

Крім того, відповідачем у своєму
рішенні про відмову у виплаті
страхового відшкодування не було
зазначено дійсної підстави, яка
передбачена ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» для відмови у виплаті
страхового відшкодування.

Разом з тим, ознайомившись із звітом
про оцінку вартості майнової шкоди,
нанесеної власнику автомобіля Нуundai
Тucson, д.н.з. НОМЕР_3, вважає, що дійсний
розмір матеріальної шкоди, яка завдана,
складає - 5261,92 грн., що має бути стягнута
на користь позивачки.

Також зазначала, що відповідно до ст.
ст. 23, 386, 611 ЦК України позивачка має
право на відшкодування моральної
шкоди, яку мотивує тим, що відмова
відповідача у виплаті відшкодування
на ремонт ТЗ та порушення відповідачем
своїх зобов'язань за договором
страхування забрало значну частину
робочого та вільного часу позивачки,
спричинило їй душевні хвилювання,
оскільки через постійні звертання в
різні інстанції, телефонні переговори
та необхідність термінового пошуку
великої суми коштів для здійснення
ремонту авто вона постійно відлучалась
з робочого місця, мало часу проводила
із сім'єю, стала дратівливою, що
вплинуло на її родинні стосунки,
стосунки з безпосереднім керівництвом,
колегами по роботі та друзями. Тому
позивачка оцінює свою моральну шкоди в
розмірі 1000,00 грн.

До вимоги про відшкодування витрат на
правову допомогу зазначала, що
відповідно до ст. ст. 12, 79, 84 ЦПК
позивачка має право на таке
відшкодування, обґрунтовуючи це тим, що
та звернулась до компанії, що надає
юридичні послуги, та уклала з нею
договір про надання юридичних послуг
№ 01/07/14-1 від 01.07.2014 року, за яким було
надано послуги по підготовці та
складанню позовної заяви, а також
представництві в суді. Позивачка
відповідно до акту приймання-передачі
виконаних послуг та квитанції про
оплату оцінює вартість юридичних
послуг у розмірі 1000,00 грн.

21.08.2014 року представник позивачки
подала до суду заяву про зменшення
позовних вимог, в якій просила стягнути
з відповідача на користь позивачки:
суму страхового відшкодування у
розмірі 279,61 грн., пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування - 134,04
грн., інфляційні витрати - 505,14 грн., 3%
річних у розмірі 82,69 грн., моральну
шкоду в сумі 1000,00 грн., витрати на
правову допомогу в сумі 1000,00 грн.,
витрати на нотаріальне посвідчення
довіреності - 250,00 грн. та судового збору
у розмірі 243,60 грн.

Обґрунтовувала це тим, що відповідачем
16.07.2014 року було направлено на адресу
позивачки повідомлення за вих. № 6354
про прийняте рішення по події, яка мала
місце 13.08.2013 року, та здійснено виплату
страхового відшкодування в сумі 3911,93
грн. та пені в сумі 337,18 грн.

Однак, вважаючи, що на підставі звіту
про оцінку вартості майнової шкоди
нанесеної власнику автомобіля Нуundai
Тucson, д.н.з. НОМЕР_3, відповідач мав
сплатити позивачці вартість
страхового відшкодування у розмірі
4209,54 грн., тобто за вирахуванням 20% ПДВ
від суми відновлювального ремонту в
розмірі 5261,92 грн., то страхова компанія
зараз має сплатити їй різницю між
сумою, яка зазначена у вказаному звіті,
та фактично сплаченим страховим
відшкодуванням, а саме: 279,61 грн.

Щодо стягнення пені, то вказує, що
відповідач має повернути їй різницю
між розрахунком пені із страхового
відшкодування у розмірі 4209,54 грн. та
фактично сплаченої суми пені у розмірі
337,18 грн., а саме: 134,04 грн.

Щодо вимоги про інфляційне збільшення,
що складає 505,14 грн., то обґрунтовує це
кількістю днів прострочення оплати
страхових витрат - 239 та суми, яку мала
сплатити страхова компанія - 4209,54 грн.,
крім того, беручи до уваги інфляційні
показники з січня 2014 року по липень 2014
року.

Щодо нарахування 3% річних, що складає
82,69 грн., то мотивує їх кількістю днів -
239 прострочення з оплати суми страхових
витрат в розмірі 4209,54 грн.

Обґрунтування щодо вимог про моральну
шкоду, витрат на правову допомогу та
судового збору залишились незмінні.

В судовому засіданні представник
позивачки зменшені позовні вимоги
підтримала і просила їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» в судовому
засіданні заперечував проти вимог за
заявою про зменшення позовних вимог та
просив в задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Посилався на те, що відповідно до ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» 28.02.2013 року між АТ «УОСК» та
ОСОБА_4 було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за полісом № АС/1672384, за яким
було застраховано цивільно-правову
відповідальність водія автомобіля LDV
Соnvоу, д.н.з. НОМЕР_1.

15.08.2013 року на адресу АТ «УОСК» від
представника позивача надійшла заява
про дорожньо-транспортну пригоду, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування. Даною заявою
було повідомлено про ДТП, яка мала
місце 13.08.2013 року, в м. Києві на просп.
Московському,8, за участю належного
позивачці автомобіля Нуundai Тucson, д.н.з.
НОМЕР_3, та автомобіля LDV Соnvоу, д.н.з.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

Згідно з правилами п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ФОП «ОСОБА_6» 28.08.2013 року було
здійснено огляд пошкодженого
автомобіля Нуundai Тucson, д.н.з. НОМЕР_3, на
підставі якого складено протокол № 1354
огляду транспортного засобу та звіт
№1354 від 13.09.2013 року з оцінки
транспортного засобу, відповідно до
якого вартість відновлювального
ремонту склала 5261,92 грн., вартість
матеріального збитку, завданого
власнику, складає 4415,32 грн., з яких 503,39
грн. сума ПДВ.

Представник відповідача, вказує, що
таким чином було встановлено вартість
матеріального збитку, належного до
перерахунку позивачці, яка становить
4415,32 грн.

Також зазначає, що позивачкою у заяві
про виплату страхового відшкодування
(вх. № 10699 від 29.07.2013 року) були вказані
особисті реквізити на виплату
страхового відшкодування готівкою
через систему Аваль-експрес АТ «УОСК»,
то, в підсумку, позивачка згідно з
платіжним дорученням № 4848 від 14.07.2014
року отримала страхове відшкодування в
розмірі 3911,93 грн., але за вирахуванням
комісії банку - 57,81 грн., що в
остаточному розмірі склало - 3854,12 грн.

Також, керуючись п. 36.5 ст. 36 цього ж
Закону, страхова компанія 15.07.2014 року
згідно з платіжним дорученням №4875
перерахувала позивачці суму штрафних
санкцій у розмірі 337,18 грн.

Щодо вимог позивача про інфляційні
збільшення та 3% річних та представник
відповідача зазначає, що ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не передбачає таке
відшкодування», а тому вказані вимоги
за прострочення виплати страхового
відшкодування є неправомірними та не
підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення моральної
шкоди, то представник відповідача
зазначає, що правовідносини між
позивачем та відповідачами базуються
на вимогах ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», яким чітко
визначені випадки, при яких у АТ «УОСК»
як страховика виникає обов'язок
сплатити потерпілій у ДТП особі
моральну шкоду, тому позовні вимоги про
стягнення з АТ «УОСК» моральної шкоди у
розмірі 1000 грн. безпідставні та такі, що
виходять за рамки вказаного закону, а
тому не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення
витрат на правову допомогу, то
представник зазначає, що договір про
надання правової допомоги був
укладений 01.07.2014 року між позивачем та
Приватним підприємством «Український
автомобільний ассістанс» в особі
Горобець В.Ю., а цивільну справу, у
рамках якої заявлено компенсацію
витрат на правову допомогу, відкрито
судом 24.07.2014 року, тому їх стягнення
суперечить ст.ст. 79, 84 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов з урахуванням
зменшення позовних вимог підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобі врегульовані
положеннями Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», які по суті є
організаційно-правовою формою
гарантованого державою забезпечення
права потерпілих осіб внаслідок дії
(взаємодії) джерел підвищеної
небезпеки на відшкодування шкоди,
заподіяної в наслідок пригоди.

Відповідно до ст. 22 цього закону при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності відшкодовує у
встановленому Законом порядку оцінену
шкоду, яка була заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 цього закону
страховик (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),
керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
приймається у зв'язку з визнанням
майнових вимог заявника або на
підставі рішення суду, у разі якщо спір
про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
розглядався в судовому порядку. Якщо
розмір заподіяної шкоди перевищує
страхову суму, розмір страхової
виплати (регламентної виплати) за таку
шкоду обмежується зазначеною
страховою сумою.

Судом встановлено, що 13.08.2013 року
близько 18 год. 30 хв. сталася ДТП за
участю автомобіля LDV Соnvоу, д.н.з.
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля Нуundai Тucson, д.н.з.
НОМЕР_3,належного позивачці, під
керуванням ОСОБА_3.

В результаті ДТП автомобіль позивача
отримав механічні пошкодження.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 27.08.2013 року ОСОБА_2 було
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за вказане
правопорушення з накладенням на нього
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 340 грн.

При цьому цивільно-правова
відповідальність водія транспортного
засобу LDV Соnvоу, д.н.з. НОМЕР_1, 28.02.2013 року
була застрахована в ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на
підставі поліса №АС/0629877.

15.08.2013 року до страхової компанії
надійшла заява (повідомлення) від
ОСОБА_3 як постраждалого від ДТП про
страхову подію.

27.09.2014 року позивачка подала до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» заяву про страхове
відшкодування, яка є підставою для
здійснення страхового відшкодування.

Так, Законом України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» визначено
правові засади здійснення оцінки
майна, майнових прав та професійної
оціночної діяльності в Україні, її
державного та громадського
регулювання, забезпечення створення
системи незалежної оцінки майна з
метою захисту законних інтересів
держави та інших суб'єктів
правовідносин у питаннях оцінки майна,
майнових прав та використання її
результатів.

Відповідно до вимог ст.ст. 5, 7 цього
Закону проведення оцінки майна є
обов'язковим у випадку визначення
збитків або розміру відшкодування.
Тобто, належний доказом розміру
заподіяної шкоди, вартості та об'єму
необхідних для проведення відновлення
пошкодженого транспортного засобу
робіт, є звіт авто товарознавче
дослідження вартості відновлювального
ремонту проведений суб'єктом оціночної
діяльності.

Так, на замовлення страхової компанії
ФОП «ОСОБА_6» склав звіт №1354 з оцінки
транспортного засобу Нуundai Тucson, д.н.з.
НОМЕР_3, який належить ОСОБА_1, внаслідок
пошкодження при ДТП від 13.08.2013 року, за
результатом якого шкода завдана
власнику транспортного засобу складає
4415,32 грн., з яких 503,39 грн. - сума податку
на додану вартість. Вартість
відновлювального ремонту склала 5261,92
грн. з урахуванням ПДВ 644,49 грн.

Згідно з умовами п. 5 полісу №АС/1672384
франшиза не встановлена.

ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» 14.07.2014 року на підставі
документів та за результатами
страхового розслідування вказаної
події ДТП від 13.08.2013 року прийняла
страхові акти №14354 та №14255 про визнання
ДТП від 13.08.2013 року страховим випадком,
внаслідок чого прийняло рішення про
сплату позивачці суми страхового
відшкодування та, керуючись п. 36.2. ст. 36
ЗУ «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», з вирахуванням суми ПДВ в
розмірі 503,39 грн. з розрахунку розміру
страхового відшкодування, що склало
3911,93 грн.

Крім того, оскільки відповідно до ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством, то ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» для розрахунку страхового
відшкодування правомірно була взята до
уваги вартість матеріального збитку з
урахуванням фізичного зносу
автомобіля, а не вартість його
відновлювального ремонту.

Також слід зазначити, що позивачка
погодилась з рішенням страхової
компанії про виплату на її користь
страхового відшкодування у розмірі
3911,93 грн. та визнала вказану суму
відшкодування, про що свідчить
відсутність в матеріалах справи
доказів, які б підтверджували
оскарження такого рішення.

Таким чином, вимога позивачки про
стягнення з відповідача різниці
страхового відшкодування у розмірі 279,61
грн. є не обґрунтованою, а тому такою, що
не підлягає до задоволення.

Згідно з п. 36.2. ст.36 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик
(МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження
ним розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Відповідно до п. 36.5 ст.36 цього Закону за
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Між тим, оскільки позивачка 27.09.2013 року
звернулась до відповідача із заявою
про відшкодування страхових витрат, то
граничний термін відшкодування таких
витрат є 26.12.2013 року.

За умовами припису норм п. 22.1 ст. 22 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» виплата відповідачем
страхового відшкодування
здійснювалась платіжним дорученням №
4848 від 14.07.2014 року, а саме: перерахунок
грошових коштів на картковий рахунок
позивача в розмірі 3911,93 грн. був
здійснений 14.07.2014 року, в той час, як
граничний строк виплати страхового
відшкодування в повному обсязі настав
26.12.2013 року.

Тобто, ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» своєчасно
не здійснила виплату позивачці
страхового відшкодування, що призвело
до нарахування пені, яку відповідач
самостійно у добровільному порядку
15.07.2014 року перерахував на картковий
рахунок позивачки в розмірі 337,18 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№4875.

З урахуванням того, що позивачка,
мотивуючи вимогу про стягнення пені у
розмірі 134,04 грн., посилалась на
вирахування її з суми страхового
відшкодування у розмірі 4209,54 грн., що
суперечить рішенню страхової компанії
про виплату страхового відшкодування,
то така вимога оцінюється судом
критично та визнається такою, що не
підлягає до задоволення.

Також нормою ст. 625 ЦК України, зокрема,
визначена відповідальність боржника -
сплата інфляційного збільшення та 3%
річних від суми боргу за час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Разом з тим, вимоги позивачки про
стягнення сум індексу інфляції у
розмірі 505,14 грн. та 3% річних - 82,69 грн.,
слід зазначити, що позивачка
розраховувала їх із суми 4209,54 грн. та за
період з 25.12.2013 року по 20.08.2014 року, що не
відповідає дійсності та оцінюється
судом критично.

Оскільки з урахуванням того, що
позивачка звернулась до відповідача із
заявою про відшкодування витрат 27.09.2013
року, а тому граничний строк для
відшкодування страхових витрат згідно
з п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» є 26.12.2013 року та з
урахуванням дійсної вартості
матеріальних збитків у розмірі 3911,93
грн., що передбачено звітом №1354 з
оцінки транспортного засобу, то з цих
критеріїв і необхідно здійснювати
розрахунок інфляційних витрат та 3%
річних.

На підставі цього, індекс інфляції та 3%
річних необхідно вираховувати з 26.12.2013
року по 20.08.2014 року, що є 238 днів, з
урахуванням дійсної суми завданої
матеріальної шкоди власнику
автомобіля Нуundai Тucson, д.н.з. НОМЕР_3, що
складає з 3911,93 грн., що складає індекс
інфляції - 469,43 грн., а 3% річних - 76,85 грн.,
а, отже, саме в цій частині позовні
вимоги слід задовольнити.

При цьому суд з доводами представника
відповідача про не поширення норм ст. 625
ЦК України на дані правовідносини не
погоджується, оскільки між сторонами
виникли відносини саме з приводу
грошового зобов'язання в силу закону,
тому відповідач має нести
відповідальність за прострочення його
виконання.

Щодо вимоги про стягнення моральної
шкоди з підстав, визначених позивачкою,
то вона не ґрунтується ні на законі, ні
на договорі, оскільки відносини, які
мають місце, не передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної шкоди розглядаються: коли
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень;
у випадках, передбачених
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону «Про захист прав споживачів» чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної шкоди.

Встановлено, що спір між сторонами
регулюється Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Отже, ні норами ЦК України, ні цим
Законом не передбачено відшкодування
моральної шкоди в даних
правовідносинах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що викладені
позивачкою правові підстави
відшкодування моральної шкоди є
необґрунтованими, а вимоги такими, що
задоволенню не підлягають.

Між тим, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком потерпілому може
бути відшкодована моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, яка полягає, зокрема, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, або у душевних стражданнях,
яких особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Відшкодування ж моральної шкоди з
підстав, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2
ст.23 ЦК України, а саме: за моральну
шкоду, якої особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням її майна,
приниженням честі та гідності, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи, проводиться в
розмірі, визначеному судом, особою, яку
визнано винною у вчиненні ДТП.

Таким чином, суд, з врахуванням
обставин справи, суті позовних вимог,
вбачає, що в цій частині вимог слід
відмовити.

Щодо вимоги позивачки про
відшкодування витрат на правову
допомогу у розмірі 1000,00 грн. та витрат
на оформлення довіреності на
представлення її інтересів
представником в суді, то суд зазначає,
що в цій частині слід відмовити,
оскільки в цивільному процесі не
передбачено права особи, яка є
представником, на отримання винагороди
від довірителя.

Так, відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи, перелік яких міститься в ч. 3 ст.
79 ЦПК України і до яких не відносяться
зазначені позивачкою витрати, а саме
витрати на оформлення довіреності
25.06.2014 року на представника Горобець
В.Ю. та витрати на правову допомогу в
порядку представництва.

Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК
України витрати на правову допомогу
відшкодовуються, якщо вони пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права.

Так, згідно з ч.2 ст.56 ЦПК України особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.
При цьому така особа наділена
обмеженим обсягом процесуальних прав
та повноважень, ніж представник, та не
приймає участь у судовому процесі на
відміну від представника, оскільки не
діє від імені сторони, тому не
користується правами і не несе
обов'язків представника.

Однак в матеріалах справи відсутні
документи, які б свідчили про понесення
позивачкою витрат, повязаних із
отриманням за правилами ст. 56 ЦПК
України правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, оскільки
представництво позивачки
здійснювалось представником за
довіреністю.

Договір № 01/07/14-1про надання правової
допомоги, який був укладений 01.07.2014 року
між позивачкою та Приватним
підприємством «Український
автомобільний ассістанс», в якому
представник за довіреністю працює на
посаді юрисконсульта, та оплата на
користь вказаного підприємства 1000
грн. за чеком №0737 від 21.07.2014 року
не є тими документами, які
підтверджують понесення витрат саме
на правову допому адвоката або іншого
фахівця в галузі права у зв'зяку з
розглядом цієї справи, оскільки жодним
чином не свідчить про надання цих
послуг особою, яка є фахівцем у галузі
права і за законом має право на надання
такої допомоги.

Отже, виходячи із системного
тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 ЦПК
України витрати, понесені позивачкою,
не є витратами на правову допомогу,
оскільки у разі, коли особи
користуються послугами фахівців без
залучення їх до цивільного процесу за
ухвалою суду, то останні не набувають
процесуального статусу особи, яка
надає правову допомогу. Тому підстави
для стягнення на користь позивачки з
відповідача 1000 грн. як за надання
правової допомоги відсутні.

За таких обставин суд знаходить
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

При цьому суд, виходячи із часткового
задоволення позовних вимог, керуючись
пропорційним співвідношенням, вважає,
що судовий збір на користь позивача
підлягає стягненню з відповідача у
розмірі 40,74 грн.

Керуючись Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 23, 192, 625 ЦК України,
ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 79, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
стягнення суми страхового
відшкодування, штрафу та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» на
користь ОСОБА_1 3% річних за період
прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі 76,52 грн.,
інфляційне збільшення суми боргу у
розмірі 469,43 грн. та судовий збір у
розмірі 40,74 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: