АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/6242/14
Головуючий 1-ї інст. -
Справа № 645/2224/13-ц
Доповідач - Карімова
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді: Карімової Л.В.,

суддів колегії : Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької
О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3
та ОСОБА_4, до якої приєднався ОСОБА_5,
на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 04 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про визнання
договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до колишньої дружини
ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору купівлі - продажу
транспортного засобу - автомобіля
VOLKSWAGEN PASSAT В6 легковий седан-В,
реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого
кольору, номер кузова НОМЕР_2,
укладеного 25 вересня 2012 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Посилався на те, що під час шлюбу з
ОСОБА_4 ними був придбаний
вищевказаний автомобіль,
зареєстрований на ім'я останньої, і
який є спільною сумісною власністю
подружжя. У лютому 2013 року під час
розгляду іншої справи в суді йому
стало відомо, що ОСОБА_7 без його відома
та дозволу уклала договір
купівлі-продажу цього автомобілю зі
ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_8 позовні вимоги не
визнала, посилаючись на те, що кошти
від продажу спірного автомобіля були
витрачені на потреби сім'ї , крім того
відчуження автомобіля не потребує
письмової згоди іншого подружжя.

Третя особа - ОСОБА_3 заперечував проти
позову, зазначаючи, 12.07. 2013 року
придбав на законних підставах
зазначений автомобшь у ОСОБА_5, і є
добросовісним набувачем.

Розгляд справи відбувся за відсутністю
відповідача ОСОБА_5

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 04 серпня 2014 року

позов ОСОБА_6 задоволено: визнано
недійсним договір купівлі-продажу
транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT В6,
реестрац1йний номер НОМЕР_3, cipoгo
кольору, легковий седан-В, номер кузова
НОМЕР_4, укладений 25 вересня 2012 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Стягнуто зі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 сплачений судовий збip в
розмірі по 121,80 грн. з кожного.

На зазначене рішення суду
першої інстанції подані апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до апеляційної
скарги якої приєднався ОСОБА_5

В апеляційних скаргах з
посиланням на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
міститься клопотання про скасування
оскаржуваного рішення районного суду
та ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
вказує, що районним судом не враховано,
що спірний автомобіль як сумісне майно
подружжя був проданий під час шлюбу за
згодою ОСОБА_6, і кошти від його
реалізації витрачені на потреби сім'ї.

Крім того чинне законодавство
не передбачає визнання недійсності
правочину у зв'язку з недотриманням
письмової форми згоди іншого подружжя
відносно відчуження цінного майна,
якщо недоведена недобросовісність дій
сторін за угодою.

Однак позивачем не доведена
недобросовісність дій ОСОБА_4 щодо
продажу автомобіля.

Зазначає, що судом також не
враховано преюдиційність рішення
Апеляційного суду Харківської області
від 01.04.2014 р. по справі № 12 про
поділ майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
в тому числі й спірного автомобілю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на те, що районним судом не
враховано, що він є добросовісним
набувачем спірного транспортного
засобу, оскільки не порушив умови
договору його купівлі-продажу, і цей
автомобіль не може бути у нього
витребуваний будь-яким чином.

Вислухавши пояснення
учасників процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
скарги підлягають задоволенню, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду
першої інстанції не відповідає
вказаним вимогам ст. 213 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_6 , суд першої
інстанції виходив з того, що спірний
автомобіль був придбаний під час шлюбу
подружжя ОСОБА_6, є їх спільною сумісною
власністю, тому і відчуження цього
транспортного засобу відповідно до ч.3
ст. 65 СК України повинно відбуватися за
згодою іншого подружжя. Однак на
порушення цієї норми права та вимог ст.
368 ЦК України при укладенні
оспорюваного договору купівлі-продажу
автомобіля письмової згоди ОСОБА_6 на
це не було, що відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК
України тягне за собою недійсність
цього правочину.

Судова колегія не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та
обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 30.07. 1988 року
перебували у шлюбі, який розірваний
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 04.12. 2012 року.

Підчас шлюбу сторони 18.10.2007 р. придбали
вищевказаний автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6,
реєстраційний номер НОМЕР_3, який був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_7

Зазначений автомобіль відповідно до
вимог ст. 60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК
України належав подружжю ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності.

Тому, звертаючись до суду з зазначеним
позовом, ОСОБА_6 при доведеності
порушення своїх прав, мав право
вимагати визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірного автомобілю
лише частково.

Згідно відповіді ВДАІ ХМУ ГУМВСУ
України в Харківській області від
07.10.2013 року № 3814 в період часу з 18.10.2007
року до 25.09.2012 року спірний автомобіль
згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1
належав ОСОБА_7 На підставі
довідки - рахунку ДПІ 661281 від 25.09.2012 р.
автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6, реєстраційний
номер НОМЕР_1, cipoгo кольору, легковий
седан-В, номер кузова НОМЕР_2 було
перереєстровано на ОСОБА_5 згідно
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6, та
28.05.2013 року автомобіль знято для
реалізації (а.с. 82).

Відповідно до вимог ч.4 ст. 65 СК України
договір, укладений одним з подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використано в
інтересах сім'ї .

Як вбачається з матеріалів справи при
поділі спільного сумісного майна,
придбаного під час шлюбу, рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 01.04.2014 р. по справі № 12
встановлено, що автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В6,
реєстраційний номер НОМЕР_1, був
відчужений ОСОБА_4 під час шлюбу зі
ОСОБА_6 і кошти від реалізації цього
автомобілю використані в інтересах
подружжя.

Доказів, які б відповідно до вимог
ст.ст. 10,58-60 ЦПК України спростували
зазначені обставини, ОСОБА_6 та його
представниками до суду першої та
апеляційної інстанції не надано.

Вимоги ст. 203 ЦК України не
передбачають визнання недійсності
правочину у зв'язку з недотриманням
письмової форми згоди іншого подружжя
відносно відчуження цінного майна,
якщо недоведена недобросовісність дій
сторін за угодою.

Зазначене свідчить про те, що підстав
для застосування до виниклих
правовідносин вимог ч.3 ст.. 215 ЦК
України, у суду першої інстанції не
було.

Згідно відповіді ВДАІ ХМУ ГУМВСУ
України в Харківській області від
12.05.2014 року № 1512 автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT
В6, реєстраційний номер НОМЕР_5, cipoгo
кольору, легковий седан-В, номер кузова
НОМЕР_2 з 12.07.2013 р. належить ОСОБА_3
згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7
(а.с.121).

Однак віндикаційного позову до
цього власника автомобілю ОСОБА_6 не
заявлено.

У зв'язку з вищенаведеним судова
колегія вважає, що рішення суду першої
інстанції як ухвалене з порушенням
вимог ст.. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_6 за недоведеністю його вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2.ч.1 ст. 307,
ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги задовольнити.

Скасувати рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 04 серпня
2014 року та відмовити ОСОБА_6 в
задоволенні його позову до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про визнання
договору недійсним.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: