У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 30 жовтня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про вилучення заставного майна
та звернення стягнення на предмет
застави і за зустрічним позовом ОСОБА_4
до Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк», третя
особа - Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгосстрах» про
захист прав споживача банківських
послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 07 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на заставне майно.

Свої вимоги позивач мотивував тим. що
відповідач своїх зобов'язань за
кредитним договором від 19 січня 2006 року
не виконує, внаслідок чого у нього
утворилася заборгованість, в рахунок
якої просив звернути стягнення на
заставне майно - автомобіль марки
Шевролетт Авто, 2006 року випуску.

У травні 2013 року ОСОБА_4 подав
зустрічний позов, посилаючись на те, що
банком безпідставно та без його
повідомлення збільшено відсоткову
ставку, чим порушено його права як
споживача. Крім цього, з його рахунку
було списано банком без його відома
кошти на користь ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах».

З огляду на зазначене, просив визнати
дії банку зі збільшення відсоткової
ставки та списання коштів з його
рахунку незаконними.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 13
червня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» задоволено.

Передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк»
належний ОСОБА_4 автомобіль «SHEVROLET Aveo»,
2006 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, який є предметом застави.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №
MKK7AU0420009 від 19 січня 2006 року в сумі 7683,10
доларів США, що в еквіваленті становить
61255,05 грн, звернуто стягнення на
вказаний вище транспортний засіб.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 04 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції в частині первісного позову
скасовано, провадження у справі в цій
частині закрито.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 04 грудня 2013
року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13 червня 2013 року в частині
позовних вимог ОСОБА_4 скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення,
яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконними дії ПАТ КБ
«ПриватБанк» щодо збільшення з 01
листопада 2008 року відсоткової ставки
за користування кредитом з 12% річних до
14% річних, щодо нарахування
заборгованості з врахуванням 35% річних
з 30 травня 2006 року та 40% річних з 01
листопада 2008 року від суми непогашеної
в строк заборгованості.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4
відмовлено.

У решті судове рішення залишено без
змін.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних
кримінальних справ від 09 квітня 2014 року
рішення апеляційного суду в частині
позовних вимог ОСОБА_4 скасовано,
справу в цій частині передано на новий
апеляційний розгляд. Ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 04 грудня 2013 року про
закриття провадження у справі залишено
без змін.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 07 серпня
2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 13 червня 2013 року в частині
вирішення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив із
правомірності збільшення банком в
односторонньому порядку відсоткової
ставки за користування кредитом у
період до 10 січня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Так, згідно з п.2.3.1. кредитного договору,
укладеного між сторонами 19 січня 2006
року, банківська установа має право
збільшувати розмір відсоткової ставки.
При цьому, вона надсилає
позичальникові письмове повідомлення
про таку зміну за 20 днів до вступу в
чинність зміненої ставки.

Згаданим вище договором не передбачено
таке повідомлення рекомендованим
листом.

У матеріалах справи, зокрема на а. с. 45-47,
містяться докази виконання банком
зазначених умов договору.

Крім того, після підвищення
відсоткової ставки до 13 грудня 2010 року
ОСОБА_4 сплачував платежі у підвищеному
розмірі, що вказує на прийняття ним
пропозиції банку і фактичну згоду з
нею.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди попередніх інстанцій з
урахуванням встановлених обставин
справи обґрунтовано дійшли висновку
про відмову ОСОБА_4 у позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 13
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 07
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова