Справа № 357/9279/14 Головуючий у І
інстанції Ярмола О.Я.Провадження №
22-ц/780/6487/14 Доповідач у 2
інстанції Суханова Є.М.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М.В., Данілова О.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 вересня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_4 про звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, мотивуючи тим, що відповідно
до укладеного між сторонами договору
від 21.02.2008 року ОСОБА_4, третя особа у
справі, отримав кредит у розмірі 90000,00
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00 % на
рік, строком до 21.02.2028 року. В
забезпечення виконання зобов'язань по
вказаному вище кредитному договору,
21.02.2008р. між сторонами було укладено
договір іпотеки № КІА 3GА00000025,
предметом іпотеки є квартира,
загальною площею 80,80 кв.м, за
адресою:АДРЕСА_1. Третя особа по справі
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконує, в зв'язку з чим
виникла заборгованість в розмірі 289929,55
доларів США, а тому позивач просить в
рахунок погашення заборгованості,
звернути стягнення на предмет іпотеки,
та стягнути з відповідача судові
витрати по справі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, надав суду
свої письмово викладені заперечення на
позов.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 вересня 2014 року в задоволенні
позову Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа :
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та не підлягає
задоволенню.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що між Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк "Приватбанк" та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № КІА 3GА
00000025 від 21.02.2008 року на підставі якого,
позивач надав позичальнику кредитні
кошти в розмірі 90000 дол. США терміном до
21.02.2028 року, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Кошти надавалися на
придбання відповідачем квартири.

Цього ж дня, між сторонами по справі
було укладено договір іпотеки № КІА
3GА00000025 згідно якого предметом іпотеки
є нерухоме майно, а саме квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 80,80 кв.м.
Відповідно до умов вказаного договору,
позивач має право у випадку
невиконання або неналежного виконання
ОСОБА_4 своїх зобов'язань по даному
договорі реалізувати своє право
іпотеки та звернути стягнення на
предмет іпотеки в порядку
передбаченому цим договором.

В судовому засіданні встановлено, що
станом на 14.04.2014 року третя особа ОСОБА_4
має заборгованість за кредитним
договором з урахуванням
заборгованості у розмірі 289 929,55 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
станом на 14.04.2014року - 3760386 грн. 21 коп.

На підтвердження свої позовних вимог
позивач надав розрахунок
заборгованості.

Представник відповідача зазначив, що
заборгованість за вказаним кредитним
договором існує, в наслідок скрутного
матеріального становища, погашення
кредиту на даний час не відбувається.
Представник відповідача в
обґрунтування своїх заперечень щодо
позовних вимог послався на положення
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті", при цьому
зазначивши, що квартира, яка є
предметом іпотеки виступає як
забезпечення зобов'язань ОСОБА_4 за
споживчим кредитом, наданим в
іноземній валюті. Відповідач, як
власник квартири виступив майновим
поручителем. Дана квартира є місцем
постійного проживання відповідача і її
сім'ї, іншого нерухомого майна вона не
має.

В підтвердження своїх доводів,
представником відповідача було надано
ряд письмових доказів. Зокрема, за
клопотанням представника відповідача
до матеріалів справи приєднано
інформаційну довідку з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, довідку з
ЖЕК.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції прийшов до наступних
висновків, з яким погоджується колегія
суддів.

Відповідно до Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014
року, не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

1) таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

2) загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

3) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

4) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Цей Закон набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Зважаючи на те, що згідно до умов
кредитного договору № КІА 3GА 00000025 від
21.02.2008 року кредитні кошти надавались в
іноземній валюті на споживчі цілі.
Відповідач, як майновим поручитель
постійно проживає і зареєстрований в
квартирі, яка є предметом іпотеки.
Загальна площе предмета іпотеки
становить 80,8 кв.м, що не перевищує
встановлених 140 кв.м., іншого нерухомого
майна відповідач не має.

Даючи аналіз зазначеним правовим
нормам, з'ясувавши обставини справи,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтовано висновку, з яким
погоджується колегія суддів, що позов
не підлягає до задоволення.

Нових доказі або обставин, які б могли
призвести до скасування рішення суду,
апелянтом не надано.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не обґрунтована та
задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: