Справа № 357/4291/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Біла Церква в залі
залі суду № 4 цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області, ОСОБА_2 про
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом посилаючись на те, що
їй на праві приватної власності
належить будинок АДРЕСА_1, із земельною
ділянкою площею 0,3164 га, на якій
розташований її будинок, господарські
будівлі та споруди, межує земельна
ділянка площею 0,1886 га, яка належить
позивачці на праві постійного
користування, і позивачка тривалий час
використовувала вказану земельну
ділянку під город, проте на даний час ця
ділянка безоплатно передана незаконно
у власність відповідача ОСОБА_2
Позивачка вказувала на те, що її батько
ОСОБА_3 ще до Великої Вітчизняної війни
працював у колгоспі «Н-Життя» с.Озірно,
згідно до протоколу № 4 виробничої
наради колгоспу від 18.04.1944 року
колгоспникам, які працювали до війни і
мали городи 60 соток, так їм і залишити,
її батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачка
вважає, що після смерті батька право на
користування земельною ділянкою
перейшло до неї в порядку спадкування,
але, як їй стало відомо, згідно рішення
Озернянської сільської ради від 20.11.2009
року за №25-215 ОСОБА_2 надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,20
га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, для
ведення особистого селянського
господарства, цей дозвіл надано тоді,
коли користувачем земельної ділянки
була позивачка, але позивачка не
надавала своєї згоди на вилучення у неї
земельної ділянки, її межі ніколи не
встановлювалися та документально не
закріплювалися. Позивачка вказувала на
те, що на підставі вказаного рішення
Озернянської сільської ради від 20.11.2009
року за №25-215 на ім'я ОСОБА_2 виготовлено
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК № 883147 площею
0,1886 га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, цільове призначення земельної
ділянки-для ведення особистого
селянського господарства, Державний
акт зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 27.10.2010 року за
№21. Позивачка вважає, що
Озернянська сільська рада
Білоцерківського району неправомірно
надала дозвіл на розробку технічної
документації ОСОБА_2 Позивачка просила
в судовому порядку визнати недійсним
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №883147,
складений на ім»я ОСОБА_2 та
зареєстрований 25 серпня 2010 року за №
21.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав позовні вимоги
позивачки.

Представник відповідача -сільський
голова с.Озерна Антонюк В.І. позов
заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5
позов заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та оглянувши матеріали справи №
357/937/13-а 2-а/357/579/13, суд вважає, що позов
необгрунтований і до задоволення не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 належить на праві
власності жилий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами, який
знаходиться в АДРЕСА_1 на підста ві
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вказане свідоцтво
було посвідчено державним нотаріусом
Білоцерківської державної
нотаріальної контори Янушевською В.М.
29.09.1994 року та зареєстровано в реєстрі
№3-2525.

Відповідно до копії кадастрового плану
земельної ділянки у фактичному
користуванні позивачки перебуває
земельна ділянка біля будинку АДРЕСА_1
площею 0,2500 га.

В судовому засіданні також
встановлено, що згідно рішення 25 сесії
5-го скликання Озернянської сільської
ради Білоцерківського району
Київської області від 20.11.2009 року
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні ділянки:
орієнтовною площею 0,36 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва і обслу говування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого селян
ського господарства, та орієнтовною
площею 0,20 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, для ведення
особистого селянського господарства
ОСОБА_2 /п.28 рішення/, що підтверджується
випискою з даного рішення сільської
ради.

Судом також встановлено, що на підставі
вказаного рішення Озернянської
сільської ради 25 сесії 5-го скликання
від 20.11.2009 року на ім'я ОСОБА_2
виготовлено Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 883147 площею 0,1886 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення
земельної ділянки-для ведення особис
того селянського господарства,
Державний акт зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі 27.10.2010 року за
№21. Наведене підтверджується
копією вказаного Державного акту на
право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

А за ч.2 цієї статті, право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується: цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; свідоцтвом про право на
спадщину.

Отже, згідно приписів вищенаведених
правових норм ОСОБА_2 набув право
власності на вказану вище земельну
ділянку.

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом та просила в судовому
порядку визнати недійсним Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК №883147, складений на
ім»я ОСОБА_2 та зареєстрований 25 серпня
2010 року за № 21.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача в суді посилався
на те, що спірну земельну ділянку було
надано батькові позивачки ОСОБА_6, який
працював у колгоспі ще до війни, а потім
після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 право
користування всією земельною ділянкою
перейшло до позивачки, як спадкоємця за
запо вітом.

В судовому засіданні встановлено, що
22.01.2013 року до Білоцерківського міськ
районного суду Київської області
звернулася із адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області, 3-ї особи:
ОСОБА_2, прокуратура Київської області
про визнання рішення суб»єкта владних
повноважень протиправним /справа № 357/
937/13-а 2-а/ 357/579/13 і в своєму
адміністративному позові ОСОБА_1
просила суд визнати протиправним і
скасувати п. 28 рішення Озернянської
сільської ради Білоцерківського
району Київської області № 25-215 від
20.11.2009 року в частині надання дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право власності на
земельну ділянку орієнтовною площею 0,20
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
для ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_2. В обґрунтування
своїх позовних вимог позивачка
посилалася на те, що спірну земельну
ділянку було надано батькові позивачки
ОСОБА_6, який працював у колгоспі ще до
війни, а потім після його смерті право
користування всією земельною ділянкою
перейшло до позивачки, як спадкоємця за
заповітом.

Згідно до постанови Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 30.12.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено в
задоволенні вищевказаного позову. На
вказану постанову суду ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу до Київського
апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою Київського апеляційного
адміністратив ного суду від 14.10.2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 30.12.2013 року -
залишено без змін. В ухвалі суду від
14.10.2014 року зазначено, що постанова
набирає законної сили з моменту
проголошення. Таким чином постанова
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 30.12.2013 року по
справі № 357/937/13-а 2-а/357/579/13 набрала
законної сили 14.10.2014 року /ст. 254 КАС
України/.

Вищевказаною постановою суду було
встановлено наступне.

Згідно протоколу № 4 виробничої наради
колгоспу «Н-Життя» с.Озірно від 18.04.1944
року було вирішено колгоспникам, які
працювали до війни і мали городи 60
соток, так і залишити, новим членам
колгоспу виділити по 30 соток під
городи, робітникам, які проживають на
території колгоспу, залишити по 15
соток, а решту городів відрізати до
масиву земель колгоспу, що слідує з
копії цього протоколу, який було надано
архівним відділом Білоцерківської
районної державної адміністрації
Київської області.

З довідки архівного відділу
Білоцерківської райдержадміністрації
від 11.05.2010 року № 58 також вбачається, що
колгосп «Нове Життя» с.Озірно в
послідуючому після об'єднання
перейменовано в колгосп «Комуніст».

Згідно записів земельно-шнурової книги
№ 1 колгоспу «Комуніст» с.Озірно, яка
оглядалася в судовому засіданні,
виписка з якої є в матеріалах справи,
під № 414 значиться ОСОБА_3, всього
землі-0,50 га, запис закреслено олівцем і
вказано -вибув.

З довідки Озернянської сільської ради
від 20.10.2009 року № 02-11-182 вбачається, що
після того, як ОСОБА_6 вибув з членів
колгоспу, в його користуванні
залишилося 0,30 га земельної ділянки, з
того часу земельною ділянкою площею 0,20
га по АДРЕСА_1 користується на праві
постійного користування і сплачує
земельний податок ОСОБА_2

В земельно-кадастровій книзі
Озернянської сільської ради з 1993 року
за позивачкою ОСОБА_1 числиться 0,30 га
земельної ділянки в постійному користу
ванні за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що будь-які інші
документи щодо надання у користування
земель ної ділянки ОСОБА_6, позивачці
ОСОБА_1, ОСОБА_2 в сільській раді
відсутні.

Встановлено, що спірну земельну
ділянку ще з 1986-1988 років використовує
постійно ОСОБА_2, тобто, ще за життя
батька позивачки ОСОБА_2 вже
користувався цією земельною ділянкою,
яку йому було надано як члену колгоспу,
а доказів того, що такі дії ОСОБА_2
оскаржувалися позивачкою або її
батьком, суду не надано.

Отже, фактично на момент смерті батька
позивачки в його користуванні була
земельна ділянка розміром 0,30 га біля
будинку по АДРЕСА_1, земельна ділянка
саме такого розміру рахується за
позивачкою ОСОБА_1 з 1993 року по записах
в земельно-кадастровій книзі сільської
ради за період з 1993 року.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину за
заповітом прийняла позивачка ОСОБА_1

Відповідно до ст.30 ЗК України 1990 року,
який діяв на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_6, при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до вимог
статті 23 цього Кодексу.

А як передбачено ст.67 цього Кодексу,
громадянам за рішенням сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів передаються у власність або
надаються у користування земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків,
господарських будівель, гаражів і дач.

Розмір ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) повинен бути не
більше: у сільських населених пунктах -
0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15
гектара, а для членів колективних
сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25
гектара, у містах - 0,1 гектара.

Нормами ЗК України 1990 року було також
передбачено надання земельних ділянок
у власність або користування громадян
для ведення особистого підсобного
господарства.

Таким чином, до позивачки як спадкоємця
ОСОБА_6 після переходу права власності
на житловий будинок по АДРЕСА_1 могло
перейти право на користування
земельною ділянкою біля будинку у
вказаних вище розмірах, з відповідними
заявами до сільської ради про надання
їй земельної ділянки у користування
або передачу її у власність позивач
після оформлення спадщини на будинок
не зверталася.

Жодних доказів з приводу того, для яких
саме цілей була надана земельна
ділянка ОСОБА_6, суду не надано, в
земельно-шнуровій книзі колгоспу
«Комуніст» не вказується на цільове
призначення земельної ділянки, а судом
встановлено, що вся земельна ділянка,
якою користувався спадкодавець,
знаходилася біля будинку по АДРЕСА_1.

А тому суд вважає, що до спірних
правовідносин мають застосовуватися
саме вищенаведені правові норми.

Крім того, спадкодавець ОСОБА_7 не
оформив за життя своє право власності
або право користування земельною
ділянкою у встановленому порядку,
оскільки за ст.23 ЗК України 1990 року
право власності або право постійного
користування землею посвідчує ться
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами.

Нормами ЗК України 1970 року, зокрема,
ст.63 цього Кодексу було передбачено, що
кожний колгоспний двір має право на
присадибну земельну ділянку, яка
надається в порядку і в межах норм,
передбачених статутом колгоспу.

Присадибна земельна ділянка надається
для будівництва житлового будинку,
господарських будівель, під город, сад
та на інші потреби. До присадибної
ділянки входить вся площа, в тому числі
і зайнята будівлями.

Присадибна ділянка не може
передаватися в користування іншим
особам або оброблятися з застосуванням
найманої праці.

За ст.20 цього Кодексу право колгоспного
двору на присадибну ділянку
засвідчується записом в земельній
шнуровій книзі колгоспу. Право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 66 ЗК України 1970 року
при вибутті або виключенні з колгоспу
всіх членів колгоспного двору
присадибна земельна ділянка
зменшується до розмірів, передбачених
статтею 78 цього Кодексу для не членів
колгоспу.

Необґрунтованими є посилання
представників позивача на те, що за
батьком позивач ки збереглася
присадибна земельна ділянка у тих
розмірах,в яких вона була йому надана
під час роботи в колгоспі.

А згідно записів в погосподарській
книзі сільської ради, ця земельна
ділянка зменшилася до 0,30 га.

Щодо прав ОСОБА_2 на спірну земельну
ділянку, то судом враховані наступні
обставини, а саме: спірною земельною
ділянкою ОСОБА_2 постійно користується
ще з 1986-1988 року, в 2009 році в порядку,
установленому ст.118 діючого ЗК України
в редакції 2001 року, він звернувся з
відповідною заявою щодо приватизації
цієї земельної ділянки до Озернянської
сільської ради, а згідно оскаржуваного
позивачкою рішення сільської ради від
20.11.2009 року йому було надано дозвіл на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право власності на спірну
земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст.118 ЗК України в редакції,
яка діяла на листопад 2009 року,
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміні страції або
сільської, селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

За ч.2 цієї статті, рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймаються у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

На час винесення оскаржуваного рішення
Озернянської сільської ради діяла
також постанова КМ України від 05.08.2009
року № 844 «Деякі питання реалізації
права власності на землю громадянами
України», якою було затверджено
Порядок безоплатних оформлення та
видачі громадянам України державних
актів на право власності на земельні
ділянки, а цим Порядком визначено
спрощену процедуру безоплатних
оформлення та видачі громадянам
України у 2009 році та наступних роках
державних актів на право власності на
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель, ведення
особистого селянського господарства в
межах населених пунктів та ведення
садівництва у розмірах, визначених ст.
121 ЗК України, після прийняття рішення
про передачу громадянам безоплатно у
приватну власність земельних ділянок.

Відповідно до п.3 Порядку у разі
відсутності рішення про передачу
земельної ділянки у власність
громадянина, який отримав її у
користування до дня набрання чинності
ЗК України, громадянин звертається із
заявою про передачу йому у власність
такої земельної ділянки до
відповідного органу місцевого
самоврядування.

Відповідний орган місцевого
самоврядування невідкладно приймає
рішення щодо надання дозволу на
виготовлення технічної документації з
наступним затвердженням зазначеної
документації та наданням земельної
ділянки у власність відповідно до
вимог ч.2 ст.118 та в межах норм,
визначених ст.121 ЗК України.

Підпунктом «б» ч.1 ст.121 ЗК України
передбачено розмір земельної ділянки,
яка може бути безоплатно передана
громадянину із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства,
-не більше 2,0 гектара.

А згідно ст.12 ЗК України саме до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Отже, Озернянською сільською радою
було прийняте оскаржуване рішення в
межах її повноважень, рішення
приймалося щодо земельної ділянки, яка
перебувала тривалий час у користуванні
саме ОСОБА_2, а не позивачки, оскільки,
як вказано вище, спірною земельною
ділянкою позивач взагалі після смерті
її батька не користувалася, також до
неї і не могло перейти право на
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 розміром до 0,20 га відповідно до
правових норм, які діяли на той час, а
тому згода позивачки на передачу у
власність ОСОБА_2 спірної земельної
ділянки не була потрібна.

Суд вважає, при прийнятті цього рішення
органом місцевого самоврядування про
надання дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
орієнтовною площею 0,20 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
ведення особистого селянського
господарства ОСОБА_2, права позивачки,
як землекористувача, порушені не були з
підстав, на які вказано в цій постанові.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином вищевказані обставини, які
були встановлені постановою
Білоцерківсь кого міськрайонного суду
від 30.12.2013 року у адміністративній
справі № 357/937/13-а 2-а/357/579/13, що набрала
законної сили 14.10.2014 року, не
доказуються при розгляді даної справи
і приймаються судом до уваги.

Суд вважає, що при вирішенні спору
необхідно керуватися вищевикладеним у
рішенні суду законодавством, на яке
посилався суд у вищевказаній постанові
від 30.12.2013 року.

За ч.2 ст.152 ЗК України, власник
земельної ділянки або землекористувач
може вима гати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не по в'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ч.3 цієї статті, захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ді лянки здійснюється шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створю ють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно приписів ст.155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що Озернянською сільською радою було
прийняте рішення №25-215 від 20.11.2009 року
/п.28/ в межах її повноважень, рішення
приймалося щодо земельної ділянки, яка
перебувала тривалий час у користуванні
саме ОСОБА_2, а не позивачки ОСОБА_1,
оскільки спірною земельною ділянкою
позивачка взагалі після смерті її
батька не користувалася, також до неї і
не могло перейти право на користування
земельною ділянкою по по АДРЕСА_1
розміром до 0,20 га відповідно до
правових норм, які діяли на той час, а
тому згода позивачки на передачу у
власність ОСОБА_2 спірної земельної
ділянки не була потрібна.

Суд вважає, що позивачці слід відмовити
в задоволенні її позову про визнання
недійсним Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№883147, складеного на ім»я ОСОБА_2 та
зареєстрованого 25 серпня 2010 року за №
21, оскільки вказаний Державний
акт на право власності на земельну
ділянку був виданий на підставі
рішення 25 сесії 5-го скликання
Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області від 20.11.2009 року №25-215, яке судом
не було скасовано, та є на даний час
чинним. Вищевказаною постановою
Білоцерківського міськрайонного суду
від 30.12.2013 року встановлено, що вказане
рішення Озернянської сільської ради
Білоцерківського району Київської
області від 20.11.2009 року №25-215 /п.28/
прийнято законно, та у межах
компетенції.

Суд вважає, що виданий Озернянською
сільською радою Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№883147 на ім»я ОСОБА_2, зареєстрований 25
серпня 2010 року за № 21 не порушує
права позивачки, як землекори стувача,
про що зазначено вище в рішенні суду.

А тому враховуючи вищенаведене, суд
вважає, що позивачці необхідно
відмовити в задоволенні її позову,
оскільки її вимоги необґрунтовані в
суді.

Суд не приймає до уваги, посилання
позивачки на те, що документи про
надання у користування ОСОБА_2 спірної
земельної ділянки відсутні, оскільки
відсутні такі документи і щодо самого
спадкодавця ОСОБА_6, та щодо позивачки,
але судом приймаються до уваги записи в
погосподарській книзі сільської ради,
що є підтвердженням права
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості.

Крім того, суд вважає, що не є підставою
для визнання недійсним Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯК №883147, складеного на ім»я
ОСОБА_2 та зареєстрованого 25 серпня 2010
року за № 21 та обставина, що
згідно листа управління
Держземагенства у Білоцерківському
районі Київської області від 26.12.2013
року технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку без номера, яка
розташована в межах Озернянської
сільської ради на ім'я ОСОБА_2, в
управлінні відсутня.

Суд приймає до уваги те, що на зворотній
стороні Державного акту на право
власності на земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_2, є кадастровий план спірної
земельної ділянки з описом меж,
зазначенням розмірів, затверджений
начальником управління Держкомзему у
Білоцерківському районі, що свідчить
про те, що технічні матеріали та
документи, що підтверджують розмір
земельної ділянки, виготовлялися.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст.
20,63,66 ЗК України 1970 року, ст.ст. 23,30,67 ЗК
України 1990 року, ст.ст.12,118,121,125,126,152,155 ЗК
України 2001 року, Порядком безоплатних
оформлення та видачі громадянам
України державних актів на право
власності на земельні ділянки,
затвердженим постановою КМ України від
05.08.2009 року № 844 «Деякі питання
реалізації права власності на землю
громадянами України», керуючись ст.ст.
10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його про
голошення.

Суддя А. В. Голуб