Єдиний унікальний номер: 378/717/14-ц
Провадження № 2/378/221/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2014 р.
Ставищенський районний суд Київської
області в складі:

головуючого - судді:
Марущак Н. М.

за участю секретаря:
Карабань З. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Ставище
справу за позовом ОСОБА_1 до Торчицької
сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася
ОСОБА_1, посилаючись на те, що
відповідно до погосподарських книг
Торчицької сільської ради за 1983-1985,
1986-1990 роки та архівного витягу з
рішення № 117 від 06.06.1989 року виконкому
Ставищенської районної ради народних
депутатів житловий будинок АДРЕСА_1, 1958
року побудови, належав до майна
колгоспного двору, головою якого був її
чоловік ОСОБА_6, а членом вона
(позивачка), які і набули право
власності на будинок як на майно
колгоспного двору в рівних частках, по ?
частині.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, спадщину
після смерті якого прийняв син ОСОБА_7.

Вже після смерті ОСОБА_6 йому рішенням 24
сесії ІV скликання Торчицької
сільської ради від 28.10.2004 року №136-1 було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,3172 га в селі Торчиця, на
підставі якого 25 листопада 2004 року
видано державний акт на право
приватної власності на землю на бланку
ІІІ-КВ №059430 на ім'я ОСОБА_6 на земельну
ділянку площею 0,3172 га, розташовану на
території села Торчиця Ставищенського
району Київської області, передану для
ведення особистого селянського
господарства - 0,0672 га та для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд - 0,2500
га, який був зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №371.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, який прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_7, помер.
Його спадкоємцями є відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Вважає, що ОСОБА_6 за життя набув право
власності на ? частину вищевказаного
житлового будинку, а тому це право в
силу статті 1218 ЦК України увійшло до
складу спадщини, яка відкрилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті
останнього.

Торчицька сільська рада свідоцтва про
право власності за її життя на ім'я
померлого не видала.

Житловий будинок загальною площею 55,1
м2, житловою площею 28,3 м2, вартістю 77534
гривні. На земельній ділянці
розташовані: житловий будинок «А-1»,
прибудова «а», ганок «а1», сарай-літня
кухня «Б-1», сарай-прибудова «б», сарай
«В-1», погріб під частиною будівлі
«В/пг», гараж «Г-1», колодязь питний
«№1», ворота з хвірткою «№2», огорожа
«№3».

Позивачка просить:

- визнати за нею право власності на ?
частину даного житлового будинку,

- визнати нечинним рішення 24 сесії ІV
скликання Торчицької сільської ради
від 28.10.2004 року №136-1 в частині передачі
у власність ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 0,3172 га в селі Торчиця
Ставищенського району Київської
області та

- визнати недійсним вищевказаний
державний акт на право приватної
власності на землю.

В судове засідання позивачка не
з'явилась, подала до суду заяву з
зазначенням, що позовні вимоги
підтримує та просить справу розглядати
у її відсутність.

Представник відповідача Торчицької
сільської ради Чикирис О.П. в судове
засідання не прибув, до суду подав
заяву, відповідно до якої позовні
вимоги визнає, справу просить
розглядати у відсутність представника
Торчицької сільської ради.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судове засідання не прибули, до суду
подав заяви, відповідно до яких позовні
вимоги визнають, справу просять
розглядати у їх відсутність.

Суд, розглянувши матеріали справи,
дослідивши заяви представника
відповідача Торчицької сільської ради
Чикириса О.П. та відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання позову,
та перевіривши письмові докази, вважає,
що визнання відповідачами позову не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Матеріалами справи встановлено, що
згідно погосподарських книг
Торчицької сільської ради за 1983-1985,
1986-1990 роки та архівного витягу з
рішення №117 від 06.06.1989 року виконкому
Ставищенської районної ради народних
депутатів житловий будинок АДРЕСА_1, 1958
року побудови, належав до майна
колгоспного двору, в якому на час його
припинення (на 15 квітня 1991 року)
проживали та не втратили право на нього
ОСОБА_6 (голова двору) та ОСОБА_1 (член
двору), які і набули право власності на
вказаний будинок відповідно до статей
120, 123 ЦК УРСР в рівних частках, кожен на
? його частину. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_6. За життя правовстановлюючий
документ на вказаний будинок ним
отриманий не був. Спадкоємцем за
заповітом, який подав до Ставищенської
районної державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
був син спадкодавця ОСОБА_7, який
отримав свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на частину
спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.)
майно колгоспного двору належало його
членам на праві сумісної власності.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, які до 15 квітня 1991 року не
втратили права на частку в його майні.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації, а
порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість і
підстави відмови в ній установлюються
законом.

Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються державою.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392
ЦК України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. За змістом наведених норм
права потреба в такому способі захисту
виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами
(документами), підлягає сумніву, не
визнається іншими особами або ними
оспорюється.

Матеріалами справи також встановлено,
що вже після смерті ОСОБА_6 Торчицькою
сільською радою було прийнято рішення
від 28.10.2004 року №136-1 24 сесії ІV скликання
про передачу у власність ОСОБА_6
земельної ділянки площею 0,3172 га в селі
Торчиця, на підставі якого 25 листопада
2004 року видано державний акт на право
приватної власності на землю на бланку
ІІІ-КВ №059430 на ім'я ОСОБА_6 на земельну
ділянку площею 0,3172 га, розташовану на
території села Торчиця Ставищенського
району Київської області, передану для
ведення особистого селянського
господарства - 0,0672 га та для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд - 0,2500
га, який був зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №371.

Суд вважає, що видача та державна
реєстрація вищевказаного державного
акту здійснена з порушеннями ст. 25 ЦК
України, згідно з якою правоздатність,
тобто здатність громадянина мати
цивільні (майнові та особисті
немайнові) права і обов'язки, виникає в
момент його народження і припиняється
із смертю, та з порушенням ст. 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", відповідно до якої підставою
для державної реєстрації прав є заява
правоволодільця (правонабувача),
сторін (сторони) правочину, за яким
виникло речове право, або
уповноважених ними (нею) осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскільки членами вищевказаного
колгоспного двору були ОСОБА_6 та
позивачка, та враховуючи, що оспорюване
рішення Торчицької сільської ради від
28.10.2004 року та вищевказаний державний
акт фактично були видані на ім'я ОСОБА_6
вже після його смерті, і представником
відповідача - Торчицької сільської
ради та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 позов визнається, - він підлягає
задоволенню; за позивачкою слід
визнати право власності на ? частину
вищевказаного житлового будинку,
зазначене рішення сільської ради в
частині надання у власність ОСОБА_6
вищевказаної земельної ділянки слід
визнати незаконним, а вказаний
державний акт слід визнати недійсним.

Оскільки відповідачі до пред'явлення
позову про визнання права на спадщину
за законом і в судовому засіданні не
оспорювала цього права, відповідно до
змісту ст. 88 ЦПК України на них не може
бути покладений обов'язок по
відшкодуванню судових витрат.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), ст.
ст. 15, 182, 392, 1218 ЦК України, ст. ст. 2, 3 ч. 5,
18 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень", ст.ст. 10, 11, 60, 88,
174, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
(одну другу) частину житлового будинку
АДРЕСА_1 загальною площею 55,1 м2 житловою
площею 28,3 м2 вартістю 38767 гривні як
частку в майні колгоспного двору.

Визнати нечинним рішення 24 сесії ІV
скликання Торчицької сільської ради
від 28.10.2004 року №136-1 в частині передачі
у власність ОСОБА_6 земельної ділянки
площею 0,3172 га в селі Торчиця
Ставищенського району Київської
області.

Визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю на
бланку ІІІ-КВ №059430, виданого 25
листопада 2004 року на ім'я ОСОБА_6 на
підставі рішення 24 сесії ІV скликання
Торчицької сільської ради від 28.10.2004
року №136-1 на земельну ділянку площею
0,3172 га, розташовану на території села
Торчиця Ставищенського району
Київської області, передану для
ведення особистого селянського
господарства - 0,0672 га та для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд - 0,2500
га, який був зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №371.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Київської області через Ставищенський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя
Н. М. Марущак