Справа № 359/5863/14-ц
Провадження № 2/359/1781/2014
Бориспільський міськрайонний суд
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді Кабанячого Ю.В.

при секретарі Тоцькій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Сошниківської
сільської ради Бориспільського району,
про визнання права власності в порядку
спадкування,-

в с т а н о в и в :

19.06.2014 року позивач звернулась до суду з
вказаним позовом, яким просить визнати
за нею в порядку спадкування, право
власності на житловий будинок з
надвірними та господарськими
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_3, що належав її чоловіку, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_5 Після його смерті
відкрилась спадщина, до складу якої
увійшло також домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_3.
Померлим заповіт не складався. Вона є
спадкоємицею першої черги за законом,
окрім неї спадкоємцями першої черги є
їхні діти. Після смерті чоловіка вона в
установлений законом шестимісячний
термін, звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, її діти написали заяви про
відмову від прийняття спадщини. В
подальшому нотаріусом були видані
свідоцтва про право на спадщину на
частину спадкового майна, що
залишилась після смерті її чоловіка.
Однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину на домоволодіння нотаріус їй
відмовив, посилаючись на те що, воно не
було зареєстровано у вставленому
законом порядку та відсутній
відповідний правовстановлюючий
документ. Проте, факт наявності та
володіння даного домоволодіння
підтверджується, відповідним
технічним паспортом, витягом з
господарської книги, довідками
сільської ради. З огляду на те, що іншої
можливості оформити домоволодіння
немає позивач і звернулася до суду з
вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, проте надала заяву в якій
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі просить їх задовольнити та
справу слухати у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились .про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, проте надали суду заяви
в яких позов визнають в повному обсязі
і просять справу слухати у їх
відсутність.

Від відповідача Сошниківської
сільської ради надійшла заява, в якій
остання просить справу слухати у
відсутності їхнього представника,
проти позовних вимог не заперечують.

Суд дослідив, оцінив та проаналізував
всі зібрані у справі докази у їх
сукупності і дійшов до висновку про
наявність достатність підстав для
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с.12),
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3
(а.с.10), експертним висновком
лінгвістичного бюро (а.с.13).

Після його смерті відкрилась спадщина,
яка складається з автомобіля марки ВАЗ,
модель211440, 2008 року випуску,номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований
Бориспільським РЕВ при УДАІ ГУ МВС
України в Київській області 10 жовтня 2008
року, АДРЕСА_2 та домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визнані у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261- 1265 ЦКУ.

Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

З дослідженої копії спадкової справи
№219/2013 щодо майна померлого ОСОБА_5,
слідує що спадкування відбувається за
законом. Позивач, як спадкоємець першої
черги, в установлений законом строк
написала заяву про прийняття спадщини.
Разом з цим діти спадкодавця,
відповідачі по справі написали заяви
про відмову від прийняття спадщини на
користь позивача.

9 квітня 2014 року держаним нотаріусом
Бориспільської міської нотаріальної
контори позивачу були видані свідоцтва
про право на спадщину після смерті
чоловіка, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 та
автомобіль марки ВАЗ, модель 21140, що
належали померлому.

Однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину на домоволодіння, нотаріус
позивачу відмовив, посилаючись на те
що, воно не було зареєстровано у
вставленому законом порядку та
відсутній відповідний
правовстановлюючий документ.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять всі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті

Згідно ст.267 ЦК України при наявності
поважних причин, якими в даному випадку
визнано необізнаність з діючим
законодавством, порушене право
підлягає захисту.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України
від 01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання
права власності на житлові будинки,
споруди у порядку спадкування, записи у
погосподарських книгах оцінюються у
сукупності з іншими доказами,
наприклад, ухваленими органами
місцевого самоврядування рішеннями
про оформлення права власності
громадян на будинки, технічним
паспортом на будівлі, документами про
відведення в установленому порядку
земельних ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ
від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК,
відповідно до якої позов про визнання
права власності може бути пред'явлений,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в п. 37
Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014
року «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», де вказано, що з
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

Як встановлено в судовому засіданні,
спадкове домоволодіння було
побудовано в період з 1989 по 1991 роки та
належало померлому ОСОБА_5, що
підтверджується довідкою-витягом з
погосподарської книги за № 0660-3 (а.с.16).
Згідно довідки Сошниківської
сільської ради від 18.06.2014 року (а.с.17)
ОСОБА_5 мав у користуванні земельну
ділянку розміром 0,30 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31.01.1966 року, затвердженої
заступником міністра комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, погодженої заступником голови
Верховного суду Української РСР 15.01.1966
року (втратила чинність 19.01.1996 року), при
відсутності правовстановлюючих
документів право власності на
нерухоме майно, що знаходиться в
сільській місцевості, може бути
підтверджено довідкою виконавчого
комітету відповідної місцевої ради та
висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту
запис у по господарській книзі є акт
органу влади, що підтверджує право
приватної власності.

Таким чином, можливо прийти до
висновку, що ОСОБА_5 згідно діючого на
час побудови та здачі в експлуатацію
володів спадковим будинком на праві
власності.

У відповідності до ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом. Однією з законних
підстав набуття права власності є
спадкування.

Згідно листа Міністерства юстиції
України «Щодо порядку оформлення
документів в разі смерті власника
нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року
№19-32/319, «у разі смерті власника
нерухомого майна, первинна реєстрація
права власності на яке не була
проведена і правовстановлюючий
документ відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку».

Відповідачем у справі, окрім дітей
спадкадавця є відповідна сільська
рада, яка в силу ст.335 ЦК України
наділена повноваженням ініціювати
питання про передачу безхазяйного
майна у комунальну власність. Відзивом
на позову заяву сільська рада не
заперечує проти визнання за позивачем
права власності на домоволодіння. Дана
обставина свідчить про те, що
задоволення пред'явленого позову не
суперечить закону, не порушує права,
свобод чи інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого майнового та
немайнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права /п.1
ч. 2 ст. 16 ЦК України/.

Враховуючи те, що позивач, фактично
являється єдиним спадкоємцем за
законом після смерті свого чоловіка
ОСОБА_5, тому вона має право на набуття
права власності на своє ім'я на майно
спадкодавця, яке їй належало на
правових підставах, однак не було
належним чином нею зареєстровано.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (в редакції від
01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Сошниківської сільської ради
Бориспільського району, про визнання
права власності в порядку спадкування -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку
спадкування за законом, право
власності на житловий будинок з
надвірними та господарськими
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_3 та складається з : житлового
будинку «А-1», прибудови «а1», ганку «а2»,
гаражу «Б», сараю «В»,навісу «Г», сараю
«Д», убиральні «Ж», що належав її
чоловіку ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
Ю.В. Кабанячий