АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1 - й інстанції: Роман О.А.
№ апеляційного провадження:
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

11 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3
на ухвалу Подільського районного суду
міста Києва від 09 жовтня 2014 року про
відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову в цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення коштів за договором
строкового вкладу, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду
міста Києва від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні заяви про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення коштів за договором
строкового вкладу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
позивач ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просив
ухвалу Подільського районного суду
міста Києва від 09 жовтня 2014 року
скасувати та постановити нову ухвалу
про задоволення заяви про забезпечення
позову.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
ухвала суду про відмову в
забезпеченні позову постановлена з
грубим порушенням норм процесуального
права. Зазначає, що, відмовляючи в
забезпеченні позову, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів,
які б свідчили про те, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Вважає такі
висновки суду безпідставними, оскільки
суд залишив поза увагою той факт, що
термін дії договору банківського
вкладу закінчився 06.06.2014 року, проте ні
у строк встановлений у договорі, ні в
подальшому банком не було повернуто
його депозитний вклад в сумі 19486,67
доларів США. На неодноразові письмові
звернення позивача до відповідача щодо
негайного повернення депозитних
коштів Публічне акціонерне товариство
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
жодним чином не відреагувало та кошти
не повернуло. На думку апелянта існує
реальна загроза визнання Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
неплатоспроможним. Вважає, що дані
обставини підтверджують реальну
загрозу утруднення чи невиконання
можливого рішення суду про задоволення
позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» в судове засідання
не з'явився, про день та час слухання
справи судом повідомлений у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомив, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення апелянта, розглянувши
справу в межах доводів апеляційної
скарги і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2014 року
ОСОБА_3 звернувся до Подільського
районного суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення коштів за договором
строкового вкладу в сумі 19 486,67 доларів
США.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_3
було подано заяву про забезпечення
позову способом накладення арешту на
19486,67 доларів США, які знаходяться на
поточному рахунку у доларах США та їх
готівки в касі Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» у всіх його
приміщеннях головного офісу в місті
Києві по вулиці Щорса, 7/9; дозволити
Публічному акціонерному товариству
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
продовжувати видачу ОСОБА_3
арештованих коштів.

Ухвалою Подільського районного суду
міста Києва від 09 жовтня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні заяви про
забезпечення позову вказаним
заявником способом.

Постановляючи дану ухвалу, суд 1-ї
інстанції виходив з положень ст.ст.151-153
ЦПК України, зазначаючи, що наведені в
заяві підстави для застосування
заходів забезпечення позову не
свідчать про те, що невжиття вказаних
заходів забезпечення позову утруднить
виконання рішення суду у разі
задоволення позовних вимог про
стягнення коштів за договором
строкового вкладу.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих доказів на в
повній мірі відповідає вимогам закону
з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК
України, суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити передбачені
цим Кодексом заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов
забезпечується, зокрема, накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Частиною 2 вказаної статті встановлено,
що у разі необхідності судом можуть
бути застосовані інші види
забезпечення позову, при цьому суд може
застосувати кілька видів забезпечення
позову.

Відповідно до ч.6 ст.153 ЦПК України,
залежно від обставин справи, суд може
забезпечити позов повністю або
частково.

Крім того, ч.3 ст.152 ЦПК України
імперативно встановлює, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» №9 від 22 лютого 2006
року розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Крім того, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

При обранні заходів забезпечення
позову, суд повинен також враховувати
необхідність збереження балансу прав і
законних інтересів усіх учасників
спірних правовідносин та інших осіб, не
допускаючи використання заходу
забезпечення позову у якості тиску на
відповідача.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів погоджується з висновком суду
1-ї інстанції про те, що заява про
забезпечення позову способом
накладення арешту на 19486,67 доларів США,
які знаходяться на поточному рахунку у
доларах США та їх готівки в касі
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» у
всіх його приміщеннях головного офісу
в місті Києві по вулиці Щорса, 7/9
задоволенню не підлягає, оскільки
заявником не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що невжиття вказаних заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду у разі задоволення позовних вимог.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що існує реальна загроза
неповернення банком позивачу коштів за
договором строкового вкладу в сумі
19486,67 доларів США, з огляду на таке.

З системного аналізу положень Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» та ЦК України вбачається,
що вклад (депозит) - це кошти в
готівковій або у безготівковій формі, у
валюті України або в іноземній валюті,
які розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Незалежно від того, хто вніс вклад на
депозитний рахунок, лише вкладник
наділений правом розпорядження
коштами, що обліковуються на його
рахунку і без його письмового
розпорядження про перерахування і
видачу відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком
банк не має правових підстав проводити
будь-які операції за депозитним
рахунком вкладника.

Доводи апеляційної скарги про те, що
існує реальна загроза визнання
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
неплатоспроможним, що призведе до
утруднення чи невиконання
відповідачем можливого рішення суду
про стягнення коштів за договором
строкового вкладу в сумі 19486,67 доларів
США, колегія суддів вважає
необгрутованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційній інстанції позивач не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження даних доводів.

Крім того, в силу вимог Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» у разі визнання
Національним банком України банку
неплатоспроможним, відшкодування
вкладнику коштів як за вкладом в
іноземній, так і в національній валюті
здійснює Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвала суду є невмотивованою,
постановлена з порушенням норм
процесуального права, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
ухвала Подільського районного суду
міста Києва від 09 жовтня 2014 року
постановлена з дотриманням вимог
ст.ст. 151-153 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
постановлена з дотриманням норм
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду
міста Києва від 09 жовтня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: