АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Cправа №22ц/796/9919/14
Головуючий у 1 інстанції - Макаренко В.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 3 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Святошинська районна у
м.Києві державна адміністрація про
визнання права користування житловим
приміщенням,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1,
треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Святошинська районна у м.Києві
державна адміністрація і просила
винести рішення, яким визнати за нею
право користування квартирою АДРЕСА_1

Послалась на те, що вона,
починаючи з 1985 року на правах дружини
власника особового рахунку третьої
особи ОСОБА_3, проживає у спірній
квартирі, однак не має можливості на
цій житлоплощі зареєструватись,
оскільки на це не дає згоди
відповідачка ОСОБА_1, яка є колишньою
дружиною її сина третьої особи ОСОБА_5.

Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 3 червня 2014 року позов
задоволено /а.с.75-78/.

Судовим рішенням визнано право ОСОБА_2
такою, що набула право користування
квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити у позові /а.с.83-90/.

Послалась на те, що судом не було
досліджено розлучення позивачки з
власником особового рахунку в 2001 році
та укладення повторного шлюбу з ним у
2012 році, а тому, в силу ст.65 ЖК України
вона, відповідачка не бажає визнавати
за позивачкою право користування
спірною квартирою.

Заслухавши доповідь по справі,
вивчивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
належить відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до положень ст.29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель, тощо), у
відповідному населеному пункті, і
якому фізична особа проживає постійно,
переважно, або тимчасово.

У ст.47 Конституції України зазначено,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішення суду.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени
сім»ї наймача, які проживають разом з
ним користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов»язки,
що випливають з договору найму
житлового приміщення. Повнолітні члени
сім»ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов»язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Як слідує з матеріалів справи, спірна
квартира АДРЕСА_1 перебуває у державній
власності, в якій на час розгляду
справи є зареєстрованими третя особа
ОСОБА_3 - власник особового рахунку,
його син третя особа ОСОБА_5,
відповідачка ОСОБА_1 - колишня дружина
ОСОБА_5 та їх малолітні діти ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 /а.с.6/.

Встановлено також, що з 1992 році, після
укладення шлюбу з ОСОБА_3, у спірній
квартирі також проживала та була
зареєстрованою позивачка ОСОБА_2, яка в
2001 році виселилась у зв»язу з
припиненням шлюбних стосунків з ОСОБА_3
і після повторного укладення шлюбу у
2012 році, знову за згодою чоловіка та
сина ОСОБА_5, поселена на указаній
житлоплощі на правах дружини члена
сім»ї власника особового рахунку.

Відповідно до рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 1.08.2012 року
шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
зареєстрований 22.01.2010 року розірвано
/а.с.10/.

Після розірвання шлюбу відповідачка
ОСОБА_1 добровільно виселилась зі
спірної квартири разом з дітьми та
переїхала проживати до своїх батьків у
м.Біла Церква.

Встановлено, що власного житла
позивачка ОСОБА_2 не має і постійно
проживає у спірному житлі.

Вище зазначені обставини, що
встановлені судом, усіма сторонами не
заперечуються.

Колегія суддів вважає, що,
задовольняючи позов, та, визнаючи за
ОСОБА_2 право користування спірною
квартирою, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що однією з підстав
виникнення суб»єктивного права на
житло, тобто, набуття права
користування конкретним жилим
приміщенням, є вселення у нього в
установленому порядку в якості члена
сім»ї наймача, члена ЖБК або власника
квартири чи будинку (статті (64,65,145,156 ЖК).

Вільне пересування і вибір місця
проживання є суттєвою гарантією
свободи особистості умовою її
професійного і духовного розвитку. Це
право як і інші права і свободи людини,є
невідчужуваним та непорушним (ст.21
Конституції України).

При цьому, суд обґрунтовано зауважив,
що позивачка вселена у спірну квартиру
за згодою власника особового рахунку
та всіх інших повнолітніх членів його
сім»ї, які постійно проживають в
указаній квартирі. Позивачка постійно
мешкає в указаній квартирі та веде з
власником особового рахунку та з
ОСОБА_5 спільне господарство і
складають одну с ім»ю.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.04.1985 року
(з подальшими змінами) «Про деякі
питання, що вникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з»ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім»ї наймача, чи прописані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювалося
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім»ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, та задовольняючи позов, судом
першої інстанції враховані зазначені
вимоги викладені в зазначеній
постанові Пленуму Верховного Суду
України та ухвалене рішення з
дотриманням принципу розумності та
справедливості.

Доводи скаржника в тій частині, що вона
не дає згоди на право користування
позивачкою спірною квартирою, суд
відхиляє, як такі, що не узгоджуються зі
встановленими обставинами справи і
викликані лише намаганням ускладнити
сімейні відносини позивачки.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени
сім»ї наймача, які проживають разом з
ним користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов»язки,
що випливають з договору найму
житлового приміщення. Повнолітні члени
сім»ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов»язннями, що випливають із
зазначеного договору.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
судом першої інстанції постановлене на
повно з»ясованих обставинах з
дотриманням вимог матеріальних та
процесуальних норм права, а доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Святошинського районного суду
м.Києва від 3 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подання касаційної скарги
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий

Судді