Дата документу 24.12.2014 Справа № 554/8689/14-ц
Провадження № 2/554/2755/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Юркіній Ю.Є,

за участю адвоката позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Титаренко Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Полтавської обласної ради, Управління майном Полтавської обласної ради, Горбанівського пансіонату ветеранів війни та праці, третя особа - ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири, -

В С Т А Н О В И В:

До Октябрського районного суду м.Полтави з позовом звернулася ОСОБА_3 до Полтавської обласної ради, Управління майном Полтавської обласної ради, Горбанівського пансіонату ветеранів війни та праці, третя особа - ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що її мати - ОСОБА_5 в лютому місяці 1991 року одружилася з ОСОБА_6. ОСОБА_6 перебував в трудових відносинах з Горбанівським геріатричним пансіонатом ветеранів війни та праці ( надалі - Пансіонат), на підставі завідуючого підсобним господарством. На балансі пансіонату з 27.07.2004 року перебувала квартира ? квартири АДРЕСА_1.

Зазначена квартира згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.07.2004 року, посвідчена державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори була відчужена по ?: Горбанівському геріатричному пансіонату ветеранів війни та праці ( зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 27.07.2004 року) та Управлінню праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в місті Полтаві ради, яке в подальшому відповідно до договору дарування від 09.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори, подарував її Горбанівському геріатричному пансіонату ветеранів війни та праці.

Пансіонатом, як основному наймачу ОСОБА_6 було надано у користування жиле приміщення: квартиру АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 - помер, про що засвідчує свідоцтво про смерть НОМЕР_1, яке видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 06.04.2009 року.

З часу одруження матері - ОСОБА_5 з ОСОБА_6 вони проживали всі разом однією сім»єю, вели спільне господарство. За життя ОСОБА_6 визнавав позивачку своєю дочкою та коли йому було надано у користування жиле приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, та він, як основний наймач вселив їх з матір»ю до квартири АДРЕСА_1. З цього часу та до теперішнього часу позивачка проживає в цій квартирі.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_1 позовну заяву підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні позову.

Представник відповідача Горбанівського геріатричного пансіонатату ветеранів війни та праці Титаренко Ю.Д. проти позову заперечувала та просила суд закрити провадження по зазначеній справі з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якою визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Від Управління майном Полтавської обласної ради надійшло до суду клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Вирішуючи спір, щодо застосування п.2 ст. 205 ЦПК України суд виходить з наступного, як вбачається з позовної заяви від травня місяця 2009 року позивач ОСОБА_3 брала участь у справі де відповідачами були: Горбанівський геріатричний пансіонат ветеранів війни та праці, ГЖЕД № 6, Октябрський РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області в особі СГІРФО.

В даному спорі сторонами по справі є відповідачі: Полтавська обласна рада, Управління майном Полтавської обласної ради, Горбанівський геріатричний пансіонат ветеранів війни та праці; Третя особа: ОСОБА_5.

Предмет позову - це те з приводу чого заявлений позов, тобто він включає в себе матеріально - правову вимогу позивача до відповідача.

Підстава позову - це ті джерела, з яких витікають дані позовні вимоги, це та сукупність юридичних фактів, передбачених матеріальною нормою права, яка регулює спірне відношення між позивачем та відповідачем, з якої позивач виводить свої вимоги до відповідача.

Звертаючись до суду в травні місяці 2009 року предметом позову було визнання права користуванням житловим приміщенням з зміною умов договору найму(оренди) житлового приміщення та полягало в зобов'язанні здійснити її реєстрацію з малолітнім сином. В своїй позовній заяві позивачка посилалася на норми матеріального права про найм(оренду житла) з посиланням на те, що у разі смерті наймача повнолітній член його сім'ї може бути визнаний наймачем по раніше укладеному договору найму(оренди житла) у відповідності до ст. 824 ЦК України.

Предметом позову в даній справі є визнання за позивачкою права користування житловим приміщенням та визнання її наймачем квартири у відповідності до вимог ст. 106 ЖК України.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, передбаченої п. 2 ст. 205 ЦПК України - у тому разі, коли це рішення ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 26 ЦПК особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їхні представники.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві.

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на боці однієї зі сторін з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК).

Як вбачається з вище наведеного в даній справі інші сторони та інші підстави на які посилається позивачка для визнання( як на її думку) порушеного права.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як було встановлено в судовому засіданні, що й вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_3. В лютому місяці 1991 року ОСОБА_5 одружилася з ОСОБА_6.

Конституційний Суд України в своєму рішенні № 5-рп/99 від 03.06.1999 р. у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Міністерства фінансів України (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначив, що діти є членами сім'ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Отже, ОСОБА_3 є членом сім'ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

ОСОБА_6 з грудня 2005 року перебував в трудових відносинах з Горбанівським геріатричним пансіонатом ветеранів війни та праці(надалі - Пансіонат), на посаді завідуючого підсобним господарством.

На балансі Пансіонату з 27.07.2004 року перебувала ? квартири АДРЕСА_1.

Зазначена квартира згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 16.07.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори була відчужена по ? : Горбанівському геріатричному пансіонату ветеранів війни та праці(зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 27.07.2004 року) та Управлінню праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в місті Полтаві ради, яке в подальшому відповідно до договору дарування від 09.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори, подарував її Горбанівському геріатричному пансіонату ветеранів війни та праці.

Згідно з ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам (ст. 11 зазначеного Закону № 280/97-ВР).

ч.ч. 1. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Отже, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст області безпосередньо або сільськими, селищними, міськими радами через створювані ними комітети, відділи, управління та інші виконавчі органи, які є підконтрольними і підзвітними відповідним радам.

Відповідно до ст. 4 ЖК України до державного житлового фонду належать жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі; до громадського житлового фонду належать жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» суб'єктом права власності Горбанівського геріатричного пансіонату ветеранів війни та праці є територіальна громада в особі Полтавської обласної ради.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»(норма Закону від 11.12.2003 р., на час здійснення реєстрації ОСОБА_6) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

При цьому відповідно до ст. 3 цього ж Закону реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, а місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Отже, виходячи з вищенаведеного слід зробити висновок про те, що будь-яка фізична особа, яка зареєструвала постійне чи тимчасове місце свого проживання в Україні, вважається такою, що має місце проживання в Україні.

Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням.

Пансіонатом, ОСОБА_6 як основному наймачу було надано у користування жиле приміщення: квартиру АДРЕСА_1, де в подальшому ОСОБА_6 був зареєстрований.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 - помер, про що засвідчує свідоцтво про смерть НОМЕР_1, яке видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 06.04.2009 року.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З часу одруження ОСОБА_5, яка є матір'ю ОСОБА_3, з ОСОБА_6 вони проживали всі разом однією сім'єю, вели спільне господарство. Як було встановлено в судовому засіданні, про що й не заперечують сторони, за життя ОСОБА_6 визнавав ОСОБА_3 своєю донькою. В той час коли йому було надано у користування жиле приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, він як основний наймач зазначеної квартири - 12.01.2006 року вселив до квартири АДРЕСА_1 свою дружину ОСОБА_5 та свою доньку ОСОБА_3. З зазначеного часу ОСОБА_3 проживала та проживає в цій квартирі.

З 12.01.2006 р. по час смерті, основного наймача ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_3 постійно проживала разом з наймачем, вони спільно здійснювали оплату комунальних послуг, вели з ним спільне господарство, за зазначеною адресою ОСОБА_3 народила двох дітей:сина - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3. Про постійне проживання ОСОБА_3 з січня 2006 року в АДРЕСА_1 засвідчують медичні виписки, довідки з дитячих виховних закладів, довідки навчальних закладів, які підтверджують факт проживання як ОСОБА_3 так і її дітей за значеною адресою, довідки по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат по зазначеній адресі на ім'я ОСОБА_3 для її дітей, акти комісій Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області. Про постійне проживання ОСОБА_3 та ведення нею спільного господарства з ОСОБА_6 також засвідчують ати які складені мешканцями будинку по АДРЕСА_1.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Нормою ст. 1 ЖК УРСР встановлено, що відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли на практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

На протязі тривалого часу проживання в вище зазначеній квартирі, як член сім'ї наймача, ОСОБА_3 має право користування цим жилим приміщенням та має право після смерті наймача, вимагати визнання її наймачем жилого приміщення замість попереднього наймача, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 106 ЖК України якою встановлено: повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, як член сім'ї ОСОБА_6 має право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та може бути визнаною наймачем квартири АДРЕСА_1, замість померлого ОСОБА_6.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 1, 6, 9, 14, 64, 65, 106 Житлового кодексу УРСР; ст.ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; ст.ст. 3, 11, 114, 118, 119,213, 214, 215 ЦПК України; -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Полтавської обласної ради, Управління майном Полтавської обласної ради, Горбанівського пансіонату ветеранів війни та праці, третя особа - ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням та визнання наймачем квартири - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 наймачем квартири АДРЕСА_1, замість померлого ОСОБА_6.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом 10 днів зо дня отримання ними копії рішення, до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили протягом 10 днів зо дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

СуддяМ. О. Материнко