Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2689/14
у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

16.12.2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого:
Дуковського О. Л.

суддів: Дьомич Л.М.; Письменного
О.А.

з участю секретаря:
Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 08.09.2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, визначення
порядку користування житловим
приміщенням та стягнення моральної
шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, визначення порядку
користування житловим приміщенням та
стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що 15.12.2005
року він разом з відповідачкою придбав
квартиру АДРЕСА_1 та є власником ?
частки квартири відповідно до договору
купівлі - продажу, посвідченого
нотаріусом Кіровоградського міського
нотаріального округу, про що в реєстрі
внесено запис під №3773.

Вказана квартира складається з
коридору 5,1 кв.м, кладової 0,6 кв.м,
кімнат 15,4 кв.м та 11,4 кв.м, кухні 8,6 кв.м,
туалету 1,1 кв.м, ванної 2,5 кв.м, кладової
0,5 кв.м, коридору 2,4 кв.м та балкону 0,84
кв.м.

У 2014 році у результаті погіршення
стосунків та розірвання шлюбу між
сторонами, відповідачка стала
перешкоджати позивачу користуватись
належною йому квартирою, а в березні 2014
року вона змінила замок на вхідних
дверях квартири та не впускала
позивача. Позивач неодноразово
звертався до органів МВС України про
те, що його колишня дружина не
допускають його до квартири, якої він є
співвласником.

ОСОБА_3 просив суд зобов'язати ОСОБА_2
не чинити перешкоди у користуванні
квартирою, що є їхньою спільною
власністю, шляхом вселення у
вищезазначену квартиру та
встановлення порядку користування
квартирою, виділивши йому у
користування жилу кімнату 11,4 кв. м, а
відповідачці виділити кімнату 15,4 кв. м ,
а коридор, кладові, кухню туалет, ванну
кімнату та балкон залишити у спільному
користуванні.

Позивач просить стягнути з
відповідачки на його користь 2000, 00 грн.
грошового відшкодування внаслідок
заподіяння йому моральної шкоди та
судові витрати. Моральна шкода полягає
в тому, що відповідачкою були порушені
його права у зв'язку з тим, що вона
чинила перешкоди у користуванні
житлом, а йому у свою чергу приходилося
докладати додаткові зусилля для
організації своєї життєдіяльності.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 08.09.2014 року позов
задоволено частково. Усунуто
перешкоди у користуванні ОСОБА_3
квартирою, АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_3 в
дану квартиру. Встановлено порядок
користування квартирою та виділено
позивачу в користування жилу кімнату
11,4 кв.м, а позивачці жилу кімнату 15,4 кв.
м, а коридор 5,1 кв.м, кладову 0,6 кв.м,
кухню 8,6 кв.м, туалет, 1,1 кв.м, ванну
кімнату 2,5 кв.м, кладову 0,5 кв. м, коридор
2,4 кв. м, балкон 0,84 кв. м залишено в
спільному користуванні. В іншій
частині позову відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду
відповідачка подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі. ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом першої інстанції під
час ухвалення рішення норм
матеріального та процесуального права.
Позивачка вказує на те, що відповідач
має інше постійне місце проживання, а
тому вважає, що він втратив право на
проживання у квартирі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає , а рішення суду першої
інстанції є законним і обґрунтованим з
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві
приватної власності квартира АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 15.12.2005 року. Пунктом 1.1. вказаного
договору передбачено, що за
домовленістю між покупцями квартири
їхні частки у праві спільної часткової
власності на квартиру є рівними по ?
частки кожному (а.с. 7).

Відповідно до довідки № 605 від 31.03.2014
року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
та проживають: ОСОБА_2, ОСОБА_3, та їх син
ОСОБА_4 (а.с.12).

Відповідачка чинить перешкоди у
користуванні позивачу його частиною
квартири, що підтверджується
висновками по результатах розгляду
матеріалів ЄО від 08.04.2014 року та 10.04.2014
року та матеріалами за результатами
перевірки від 22.04.2014 року (а.с. 13,14,15).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння,
користуванні, розпорядження майном. На
зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно ч. 1 ст.319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації (стаття 358 ЦК України).

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном (ст. 391 ЦК України).

З роз'яснень, що містяться в пункті 14
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» №20 від 22.12.1995 року,
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Судом першої інстанції зроблено
правильний висновок, що сторони мають
рівні права у користуванні квартирою,
а відповідачка чинить йому перешкоди у
користуванні, а тому позивач має право
користуватися квартирою, яка є його
спільною частковою власністю на
законних на те підставах та правильно
встановив порядок користування
квартирою, що не порушує права
відповідачки.

Також правильним є висновок суду, що
позивачем не надано достатніх доказів
на підтвердження того, що відповідачка
завдала йому моральної шкоди.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Апеляційна скарга не містить доводів
щодо порушення судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, а посилання відповідачки на те,
що позивач втратив право на проживання
у квартирі з підстав, що він перевіз
своє майно та проживає в іншому місці є
необґрунтованими, оскільки позивач є
співвласником квартири і має право
володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном на
власний розсуд.

Наведене свідчить про те, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 08.09.2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення та
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: