Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ у натурі
частки із майна, припинення права
спільної часткової власності, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 24 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 03 червня 2011 року він є
власником 67/100 частин квартири АДРЕСА_1.
Інші 33/100 частин квартири належать на
праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6
Зазначив, що спільне користування
спірною квартирою стало неможливим
всіма співвласниками, у зв'язку з чим
виникла необхідність виділення в
натурі належної йому частки із
зазначеної квартири. Однак,
відповідачі вирішити зазначене
питання у позасудовому порядку
відмовились. Посилаючись на викладене,
уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3
просив задовольнити його позовні
вимоги і виділити в натурі належну йому
на праві власності частину квартири.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
24 червня 2014 року, позов задоволено.
Виділено в натурі ОСОБА_3
належні йому на праві власності 67/100
частин квартири АДРЕСА_1 в окремий
об'єкт нерухомості двокімнатну
квартиру загальною площею 79,0 кв. м, до
якої входять: 2-га кімната площею 25,0 кв.
м, 3-тя кімната площею 16,4 кв. м, хол
площею 9,1 кв. м, коридор площею 2,9 кв. м,
коридор площею 19,5 кв. м, ванна кімната
площею 3,5 кв. м, частина коридору площею
2,2 кв. м. Припинено право спільної
часткової власності на приміщення
загальною площею 79,0 кв. м: 2-га кімната
площею 25,0 кв. м, 3-тя кімната площею
16,4 кв. м, хол площею 9,1 кв. м, коридор
площею 2,9 кв. м, коридор площею 19,5 кв. м,
ванна кімната площею 3,5 кв. м, частина
коридору площею 2,2 кв. м, які
розташовані у квартирі АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що оскільки квартира АДРЕСА_1
перебуває у спільній частковій
власності, то у силу статті 364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі своєї частки із спільного
майна. Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 20
березня 2014 року встановлено, що поділ
квартири на дві окремі квартири з
самостійними виходами і виділ у натурі
ОСОБА_3 належних йому на праві
власності 67/100 частин зазначеної
квартири є технічно можливим. Вимоги
позивача є обґрунтованими.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення вказаним вимогам не
відповідають.

Установлено, що на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
05 грудня 2011 року ОСОБА_3 є власником
67/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на житло від 07 грудня
1995 року 33/100 частин квартири АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.39).

У висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 20
березня 2014 року, проведеної Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз на підставі ухвали
Печерського районного суду м. Києва від
25 жовтня 2013 року, зазначено, що
розподіл квартири на дві окремі
квартири з врахуванням часток кожного
з співвласників, в тому числі виділ у
натурі ОСОБА_3 належної йому на праві
власності 67/100 частин є технічно
можливим. При цьому є окремі відхилення
від вимог, зокрема щодо ширини
сходового маршу, що веде до
входу/виходу в спірну квартиру
розташованого в тильній частині
будинку, а саме: фактична ширина
становить - 0,88 м, а відповідно до вимог
ДБН В.1.1.7 - 2002 "Пожежна безпека об'єктів
будівництва" передбачено - 1,0 м. В даному
випадку може бути розглянуте питання
щодо можливого розширення сходових
маршів за рахунок проведення
відповідних робіт (перенесення перил,
зняття шару штукатурки стін тощо).
Розподіл квартири потребує проведення
відповідних заходів з реконструкції
квартири із забезпеченням частин, що
виділяються, необхідними приміщеннями
(санвузлом, кухнею тощо) та інженерним
обладнанням у відповідності до вимог
нормативних документів, дозвільної та
проектної документації розробленої і
погодженої у відповідному
встановленому законом порядку (а.с. 166 -
167).

Правовий режим спільної часткової
власності визначається главою
26 ЦК України з урахуванням інтересів
усіх її учасників. Володіння,
користування та розпорядження
частковою власністю здійснюється за
згодою всіх співвласників, а за
відсутності згоди - спір вирішується
судом. Незалежно від розміру часток,
співвласники при здійсненні
зазначених правомочностей мають рівні
права.

Відповідно до частини першої статті 364
ЦК України співвласник має право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Згідно з частиною другою вказаної
статті цього Кодексу, якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995
року № 20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" передбачено, що квартира,
яка є спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть
використовуватись.

Ураховуючи, що після виділу частки зі
спільного нерухомого майна в порядку
статті 364 ЦК України право спільної
часткової власності припиняється, при
виділі частки із спільного нерухомого
майна власнику, що виділяється, та
власнику (власникам), що залишаються,
має бути виділена окрема площа, яка
повинна бути ізольованою від
приміщення іншого (інших)
співвласників, мати окремий вихід,
окрему систему життєзабезпечення
(водопостачання, водовідведення,
опалення тощо), тобто складати окремий
об'єкт нерухомого майна в розумінні
статті 181 ЦК України та пункту
10 Порядку присвоєння об'єкту
нерухомого майна реєстраційного
номера, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08
грудня 2010 року № 1117 "Про
ідентифікацію об'єктів нерухомого
майна для реєстрації прав на них".

У тих випадках, коли для поділу
необхідне переобладнання або
перепланування будинку він
провадиться за наявності на це дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
(стаття 152 ЖК України).

Суд першої інстанції на зазначені
вимоги законодавства уваги не звернув
та всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК
України не надав оцінки запереченням
відповідача, що спірну квартиру не
можна розділити на дві ізольовані
квартири, оскільки співвласникам на
праві спільної часткової власності
належить ванна кімната, кухня, коридор
до центрального входу/виходу,
незалежний вхід/вихід до квартири лише
один, а другий - евакуаційний вихід,
який використовується пожежними та
іншими службами, до того ж евакуаційні
сходи дуже вузькі і не пристосовані для
використання їх в повсякденному житті,
суд не взяв до уваги, що відповідач є
людиною похилого віку, пенсіонер, крім
того, з центрального входу/виходу є
доступ до ліфта, а з іншого - не має, крім
того, згідно з висновком експертизи від
20 березня 2014 року розподіл квартири
технічно можливий, але з урахуванням
певних умов, суд не витребував висновки
органів державного
архітектурно-будівельного контролю,
пожежної і санітарної інспекцій про
допустимість пов'язаних із цим поділом
переобладнань і перепланувань, не
з'ясував, які переобладнання та
перепланування необхідні при поділі
спірної квартири в дві ізольовані, не
з'ясував наявність дозволу виконкому
місцевої ради на переобладнання та
перепланування квартири, дані про
вартість та характер робіт, які
необхідно здійснити для відокремлення
виділеної частки з квартири.

За змістом статті 360 ЦК України кожний
учасник спільної часткової власності
повинен нести витрати по утриманню
майна відповідно до своєї частки,
витрати на проведення робіт з
перепланування і переобладнання
будинку повинні розподілятися між
співвласниками з урахуванням їх часток
та обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
зазначене уваги не звернув, не зазначив
у мотивувальній та резолютивній
частинах рішення, які перепланування й
переобладнання необхідно зробити та
хто зі співвласників повинен їх
здійснити й нести витрати для
реалізації обраного способу поділу
квартири, і не перевірив наявність
дозвільної документації на здійснення
такого перепланування.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував
всі обставини справи, не дослідив всі
докази та не надав їм оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
частини другої статті 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 11 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 24 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська