Ухвала

іменем україни

3 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Криворізький магазин
«Медтехніка» про стягнення заробітної
плати, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, компенсації за
невикористану відпустку та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 вересня 2014 року,

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом до державного
підприємства «Криворізький магазин
«Медтехніка» (далі - ДП «Криворізький
магазин «Медтехніка»), посилаючись на
те, що з 1 серпня 1997 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем.
Наказом № 60-к від 5 листопада 2013 року
його звільнено з займаної посади, а
укладений контракт з ним достроково
розірвано на підставі п.1 ст. 36 КЗпП за
згодою сторін. Зазначав, що з червня 2010
року заробітна плата виплачувалася
нерегулярно, а відповідно до довідки
від 26 вересня 2013 року заборгованість
відповідача по заробітній платі перед
позивачем станом на 26 вересня

2013 року складає 65 311,22 грн.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 5 травня
2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Криворізький магазин
«Медтехніка» на користь ОСОБА_3
заборгованість по заробітній платі
після утримання податку з доходів
фізичних осіб й інших обов'язкових
платежів в сумі 71 147,88 грн, компенсацію
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її виплати
в сумі 994,61 грн, середній заробіток за
весь час затримки по

18 березня 2014 року в сумі 10 330,23 грн. У
задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17
вересня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позивач не надав належних доказів на
підтвердження доводів позовної заяви,
а саме про наявності заборгованості по
заробітній платі.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 1
серпня 1997 року ОСОБА_3 працював на
посаді директора ДП «Криворізький
магазин «Медтехніка».

На підставі наказу Державного
українського об'єднання «Полімед»

№ 60-к від 5 листопада 2013 року ОСОБА_3
звільнено з займаної посади, на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін.
Належні до виплати при звільненні суми
останньому виплачені не були.

Згідно довідки від 26 вересня 2013 року
посадовий оклад ОСОБА_3 становив 3 000
грн, а заборгованість відповідача по
заробітній платі перед позивачем
станом на 26 вересня 2013 року складає 65
311,22 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Положеннями ст. 49 КЗпП України
визначено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівникові на його вимогу
довідку про його роботу на даному
підприємстві, в установі, організації
із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади, часу роботи і
розміру заробітної плати.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в
задоволенні позову, апеляційний суд не
взяв до уваги довідку від 26 вересня

2013 року про наявну заборгованість з тих
підстав, що підписана особисто
позивачем, який був директором
підприємства та не повідомляв
податкові органи про наявну
заборгованість.

Проте у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України суд апеляційної інстанції не
врахував, що саме роботодавець повинен
доказати, що провів повний розрахунок
із працівником у день його звільнення,
як того вимагають норми ст.ст. 116, 117 КЗпП
України, оскільки закон покладає на
нього такий обов'язок. Обмежившись
посиланням на те, що довідка не є
належним доказом у розумінні ст. 60 ЦПК
України, суд у рішенні не вказав, якими
доказами спростовується дана довідка
про заборгованість та якими саме
доказами підтверджено факт виплати
заробітної плати позивачу.

Викладене свідчить про те, що при
вирішенні спору апеляційним судом
порушені норми процесуального права,
неповно з'ясовані фактичні обставини
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи, тому в силу ч. 2 ст. 338
ЦПК України ухвалене в справі судове
рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17
вересня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська