Справа № 159/2388/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Окостень І.В. Провадження №
22-ц/773/1843/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представника відповідача -
Савчук Ю.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - приватний нотаріус
Ковельського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, про визнання недійсним
договору іпотеки, за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_4
на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 27 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 27 жовтня 2014
року в задоволенні позову в даній
справі відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу. Покликаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи,
просила скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_4, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явились.

Представник відповідача Савчук Ю.Н.
вважає апеляційну скаргу
безпідставною, рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
15.05.2007 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено
договір про надання відновлювальної
кредитної лінії №074-2205/07. За умовами
договору банк зобов'язався надати
позичальнику ОСОБА_2 на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання кредит
окремими частинами (траншами) зі
сплатою 9,5 процентів річних та комісій
в межах максимального ліміту
заборгованості до 255937 швейцарських
франків із встановленим графіком змін
максимального ліміту заборгованості
(п. 1.1.1.).

Для забезпечення виконання
зобов'язання за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії між
сторонами 15.05.2007 року укладено договір
іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2
передав в іпотеку банку приміщення
магазину будівельних матеріалів
площею 422 кв.м. та земельну ділянку
площею 0,0231 га, що знаходиться по
АДРЕСА_1 вартістю 1 530 538 грн. (а.с. 4-6).

06 березня 2009 року та 17 вересня 2010 року
між сторонами укладено дві додаткові
угоди до даного договору. Додатковими
угодами до вказаного договору сторони
змінили графік максимального ліміту
заборгованості (а.с. 31-37).

Звертаючись до суду з позовом про
визнання недійсним договору іпотеки
від 15.05.2007 року з підстав
невідповідності його вимогам закону,
зокрема, Закону України «Про іпотеку»,
позивач обґрунтовував вимоги тим, що не
може забезпечуватись виконання
зобов'язання за договором, який є
неукладеним. Позивач вважає договір
про надання відновлювальної кредитної
лінії від 15.05.2007 року неукладеним у
зв'язку з тим, що грошові кошти були
отримані в меншій кількості, ніж
зазначено в договорі і не в
швейцарських франках, а в гривнях.
Відсутність в умовах договору
попередження про те, що валютні ризики
під час виконання зобов'язань за
кредитним договором несе споживач
також є підставою вважати кредитний
договір неукладеним.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
про надання відновлювальної кредитної
лінії за формою і змістом відповідає
вимогам, визначеним ст.ст. 1054-1055 ЦК
України, у ньому передбачені всі
істотні умови, за кредитним договором
банк видав ОСОБА_2 кредитні кошти, а
тому договір є укладеним, а також не
встановлено обставин, які є підставами,
передбаченими чинним законом, для
визнання договору іпотеки недійсним.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірах та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Як вбачається зі змісту договору про
надання відновлювальної кредитної
лінії від 15.05.2007 року, який підписаний
сторонами, договір містить усі
необхідні умови, які визначені законом
і є необхідними для укладення
кредитного договору.

Доводи позивача щодо неотримання ним в
повному обсязі кредитних коштів,
передбачених договором, а також
отримання коштів у гривнях не свідчить
що договір є неукладеним.

Кредитний договір від 15.05.2007 року
передбачав використання кредиту
позичальником окремими траншами
відповідно до графіку, частина
кредитних коштів отримана
позичальником при його укладенні, тому
відповідно до положень ст.ст.1046, 1054 ЦК
України кредитний договір є укладеним.

Відсутність в договорі вказівки щодо
валютних ризиків не є правовою
підставою вважати договір неукладеним.
Крім того, обов'язок банків у разі
надання кредиту в іноземній валюті
попередити споживача, що валютні
ризики за договором несе споживач
передбачено в п.3.8 Правил надання
банками інформації споживачу про умови
кредитування, затверджених постановою
Правління Національного банку України,
які були зареєстровані в Міністерстві
Юстиції України 25.05.2007 року, тобто після
укладення кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Зі змісту договору іпотеки від 15.05.2007
року, укладеного між сторонами для
забезпечення виконання зобов'язання за
договором про надання відновлювальної
кредитної лінії, нотаріально
посвідченого, не вбачається будь-яких
порушень закону та не встановлено
обставин, які відповідно до положень
ст.ст. 205, 203 ЦК України є підставою для
визнання правочину недійсним.

Доводи позивача про визнання договору
іпотеки недійсним є необґрунтованими і
не містять покликання на обставини, які
є правовими підставами для визнання
цього договору недійсним.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстав для
його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 27 жовтня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
кримінальних та цивільних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий

Судді: