Справа № 357/7664/14 Головуючий у І
інстанції Гапоненко А.П.Провадження №
22-ц/780/6481/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 38
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйової Н.С., Верланова
С.М.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_6 про визнання недійсним
заповіту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання
недійсним заповіту.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_5
зазначала, що вона з заповідачем ОСОБА_7
з 1987 року проживали однією сім'єю, а 31
грудня 1991 року ними був зареєстрований
шлюб. Квартира, в якій вони проживали,
належала їй та померлому ОСОБА_7 на
праві спільної власності, з
визначенням рівних часток квартири по
1/2, набутої в порядку безоплатної
приватизації державного житлового
фонду 14 листопада 1997 року. Загальна
площа двокімнатної квартири складає 44,9
кв.м., адреса розташування: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер у віці 77
років. Після смерті чоловіка, його
донька від першого шлюбу, ОСОБА_6,
звернулась до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, а саме: частини
квартири, згідно заповіту, зробленому у
1987 році.

Просила визнати заповіт, посвідчений
Першою Білоцерківською міською
нотаріальною конторою від 30.09.1987 року
(реєстровий № 2-4058) ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 - недійсним.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 вересня 2014 року в задоволені
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення
має відповідати в тому числі на
наступні питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідач ОСОБА_6 являється дочкою
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 і
проживала разом з батьками у спадковій
квартирі АДРЕСА_1.

Після смерті матері ОСОБА_6 її батько
став проживати з ОСОБА_5, які 31 грудня 1991
року уклали шлюб.

Батько відповідачки ОСОБА_7 за життя
склав письмове розпорядження на
належне йому майно, яке б воно не було і
з чого б воно не складалося і взагалі
все те на що він буде мати право за
законом, заповідає ОСОБА_6.

Заповіт був посвідчений 30.09.1987 року
державним нотаріусом Білоцерківської
державної нотаріальної контори
Маценко Д.В., копія якого зберігалася в
архіві. У зв'язку із втратою оригіналу
заповіту до спадкової справи приєднана
його копія, яка посвідчена належним
чином, що підтверджується копією
спадкової справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що заповіт,
складений ОСОБА_7 за життя, відповідає
вимогам закону і волевиявленню
заповідача, що також підтвердили
свідки.

З таким висновком суду першої
інстанції, колегія суддів погоджується
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР у редакції,
чинній на момент складення заповіту,
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно
незмінено заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний
громадянин може залишити за заповітом
усе своє майно або частину його (не
виключаючи предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку) одній
або кільком особам як тим, що входять,
так і тим, що не входять до кола
спадкоємців за законом, а також державі
або окремим державним, кооперативним
та іншим громадським організаціям.
Заповідач може у заповіті позбавити
права спадкоємства одного, кількох або
всіх спадкоємців за законом.

Згідно зі статтею 541 ЦК УРСР заповіт
повинен бути укладений у письмовій
формі з зазначенням місця і часу його
укладення, підписаний особисто
заповідачем і нотаріально посвідчений.

Недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей (частина 1 статті 48
ЦК УРСР).

30.09.1987 року ОСОБА_7 було складено
заповіт, який посвідчено державним
нотаріусом Білоцерківської державної
нотаріальної контори Маценко Д.В., за
яким заповідач на випадок своєї смерті
зробив розпорядження, в якому все
належне йому майно, де б воно не було і з
чого воно не складалося, і взагалі все
те на що він буде мати право за законом
заповів ОСОБА_6 (а.с. 78).

Відповідно до свідоцтва на право
власності на житло № 20302 від 14
листопада 1997 року, виданого виконкомом
Білоцерківської міської ради народних
депутатів Київської області, квартира
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на
праві спільної часткової власності по ?
частині кожному.

За таких обставин, суд першої
інстанції, дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для визнання
недійсним заповіту, посвідченого 30
вересня 1987 року державним нотаріусом
Білоцерківської державної
нотаріальної контори Маценко Д.В. та
зареєстрованого в реєстрі за № 2-4058,
адже позивач не надав жодних доказів на
підтвердження того, що оспорюваний
заповіт на момент його складення
суперечив вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що оскільки на
час складання заповіту спірна квартира
не перебувала у власності померлого і
тому не може бути спадковим майном
розцінюються колегією суддів критично,
оскільки відповідно до ст.ст.1218,1220 ЦК
України, який діяв на час смерті
спадкодавця, спадщина відкривається
внаслідок смерті особи і до складу
спадщини входять усі права та
обов»язки, що належади спадкодавцеві
на момент відкриття спадшини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С. Воробйова

С.М. Верланов