У х в а л а

01 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О., суддів:
Завгородньої І. М.,
Остапчука Д. О.,
Карпенко С. О., Юровської Г. В.,
розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Ужгородської міської ради
Закарпатської області, Комунального
підприємства «Ужгородська міська
друкарня», ОСОБА_4, Управління майном
міста Ужгородської міської ради про
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку, коштів за
листами непрацездатності та моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
визнати незаконним і скасувати
розпорядження міського голови
Ужгородської міської ради від 01 лютого
2011 року «Про звільнення з посади
директора Комунального підприємства
«Ужгородська міська друкарня» та
поновити його на роботі; стягнути з КП
«Ужгородська міська друкарня» на його
користь середню заробітну платню за
час вимушеного прогулу з 19 квітня 2011
року по день ухвалення рішення в
розмірі 242 452 грн 80 коп.; виплатити йому 21
456 грн за листками непрацездатності за
період з 20 січня 2011 року по 18 квітня 2011
року; стягнути з Ужгородської міської
ради на його користь 10 тис. грн
моральної шкоди.

Посилався на те, що розпорядженням
міського голови Ужгородської міської
ради від 01 лютого 2011 року його
незаконно звільнено з посади директора
КП «Ужгородська міська друкарня» на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України та ст. 42
Закону України «Про місцеве
самоврядування» у зв'язку із
закінченням дії контракту, крім того,
при звільненні не проведено в повній
мірі відповідних розрахунків.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 лютого 2014 року позов
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження міського голови
Ужгородської міської ради № 30 від 01
лютого 2011 року.

Поновлено ОСОБА_3 на попередній
посаді директора КП «Ужгородська
міська друкарня».

Зобов'язано КП «Ужгородська міська
друкарня» виплатити ОСОБА_3 кошти за
листками непрацездатності за період з
20 січня 2011 року по 18 квітня
2011 року в розмірі 21 456 грн.

Стягнуто з КП «Ужгородська міська
друкарня» на користь ОСОБА_3 середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 19 квітня 2011 року по 22 липня 2013
року в розмірі 242 452 грн 80 коп. та на
користь держави судовий збір в розмірі
2 739 грн 09 коп.

Стягнуто з Ужгородської міської
ради на користь ОСОБА_3
10 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 03 червня
2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 лютого 2014 року скасовано
та ухвалено у справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
даній справі за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 03 червня 2014 року відмовлено
на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

01 жовтня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 червня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 червня 2012 року у справі №
6-47914св11, від 16 квітня 2012 року у справі №
6-9905св11 та від 11 грудня 2013 року у справі
№ 6-35737св13.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Так, постановляючи ухвалу 20 червня
2012 року у справі № 6-47914св11, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з висновками попередніх
судів про часткове задоволення позову,
виходячи з того, що відповідачем при
укладенні контрактів з позивачем
порушено встановлений законом порядок
їх укладення; відомості про укладення
строкових договорів та щодо наказу про
звільнення позивача у зв'язку із
закінченням дії контракту в трудовій
книжці відсутні; немає підтвердження й
ознайомлення з цими наказами позивача,
а тому трудовий договір з останнім від
01 жовтня 2009 року в силу закону
вважається продовженим на
невизначений строк, в зв'язку з чим
порушене право позивача підлягає
поновленню шляхом скасування
незаконних наказів, поновлення
останнього на роботі та компенсації
завданої моральної шкоди.

Постановляючи ухвалу 11 грудня 2013
року у справі № 6-35737св13, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з висновками апеляційного
суду про поновлення позивача на посаді,
стягнення з відповідача на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та компенсації
завданої моральної шкоди, виходячи з
того, що неодноразове продовження
терміну дії строкового трудового
договору свідчить про те, що такий
договір укладено на невизначений
строк, а трудові відносини є
безстроковими, відтак позивач не міг
бути звільнений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36
КЗпП України.

У той же час, постановляючи ухвалу 27
червня 2014 року у справі №
6-27148ск14 про відмову у відкритті
касаційного провадження, про перегляд
якої подано заяву, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з висновками апеляційного
суду про відмову в задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строку,
встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Разом із тим, посилання заявника як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 квітня 2012 у справі № 6-9905св11
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355
ЦПК України не може здійснюватися,
оскільки зазначеною ухвалою судові
рішення попередніх судів були
скасовані, а справу направлено на новий
розгляд у зв'язку з порушенням судами
норм процесуального права щодо
встановлення фактичних обставин. Таке
не свідчить про тотожність цих
обставин із встановленими судом
фактичними обставинами справи, у якій
постановлена ухвала, про перегляд якої
подано заяву.

Оскільки наведені заявником доводи
не містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судового рішення, про
перегляд якого ОСОБА_3 подано заяву, то
у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Ужгородської міської ради
Закарпатської області, Комунального
підприємства «Ужгородська міська
друкарня», ОСОБА_4, Управління майном
міста Ужгородської міської ради про
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку, коштів за
листами непрацездатності та моральної
шкоди, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 червня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П. О. Гвоздик

Судді
І. М. Завгородня

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

Г. В. Юровська