справа № 179/1192/14-ц
провадження № 2/179/410/14
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
______________________________________________
Магдалинівський районний
суд
Дніпропетровської області
у складі: головуючого - судді Новік Д.І.
при секретарі - Кривошлик І.Ю.
за участю: представника позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Магдалинівка Дніпропетровської
області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Служба у справах дітей
Красногвардійської у місті
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
Позивачка звернулась до
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської з позовом до
відповідача та третьої особи про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
батька, в якому вона та її представник в
судовому засіданні посилається на те,
що вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 з 25 червня 2005 року по 22
червня 2012 року, оскільки шлюб було
розірвано на підставі рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 22 червня 2012 року.
Від шлюбу вони мають неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська місце проживання
сина визначено з нею за адресою:
АДРЕСА_1. Вона матеріально утримує та
належним чином піклується про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. З часу розірвання
шлюбу відповідач участі у вихованні та
догляді за дитиною не бере, з сином не
спілкується, розвитком дитини не
цікавиться, матеріальної допомоги на
утримання та розвиток дитини не надає.
Зокрема, відповідач відмовляється
надати у передбаченому законодавством
України порядку дозвіл на виїзд
неповнолітнього ОСОБА_4 за кордон для
його відпочинку та оздоровлення.
Водночас, неповнолітній ОСОБА_4 часто
хворіє застудними захворюваннями, для
лікування та профілактики яких, за
рекомендаціями лікарів, необхідне
періодичне перебування дитини на морі.
Крім того, виїзд дитини за кордон
вочевидь сприятиме розширенню
світогляду дитини та добре позначиться
на її духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості, але не
зважаючи на це, відповідач
безпідставно не надає згоди на виїзд
дитини за межі України, при цьому
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову не наводить. Крім того, вона
разом із сином кожного року виїжджає до
Російської Федерації до бабусі -
ОСОБА_5, яка мешкає в РФ, АДРЕСА_2.
Зазначені поїздки є регулярними,
щоліта, так як дозволяють їй з сином
відвідувати рідних та близьких, які
проживають за межами України,
спілкуватись, бачитись та підтримувати
родинні зв'язки, що дозволяє виховувати
сина в дусі поваги до сімейних
цінностей та традицій, піклуватись про
права та інтереси кожного члена нашої
родини. Термін запланованої подорожі з
10 липня 2014 року по 10 серпня 2014 року.
Крім того, у червні 2013 року, вона
зверталась до відповідача з проханням
надати нотаріально засвідчену заяву
про згоду на виїзд за кордон на
відпочинок нашого неповнолітнього
сина до Туреччини та Російської
Федерації. В результаті складних
перемовин відповідач таки надав їй з
сином відповідну заяву. На теперішній
час ситуація ще більше погіршилась, а
позиція відповідача стосовно надання
нотаріально засвідченої заяви про
згоду на виїзд за кордон на відпочинок
сина є негативною. Вважає, що така
позиція відповідача, як батька дитини,
шкодить інтересам дитини та не сприяє
його всебічному та гармонійному
розвитку, порушує право дитини на
повний та гармонійний розвиток його
особистості та вказує на зловживання
відповідачем своїми батьківськими
правами, в зв'язку з чим просить суд
надати дозвіл на виїзд неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон на
відпочинок до Російської Федерації у
період з 10.07.2014 року по 10.08.2014 року, без
дозволу (згоди) батька дитини, ОСОБА_3, у
В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_1, що діє на підставі
угоди про надання правової допомоги
від 05 червня 2014 року (а.с. 12), підтримала
позовні вимоги, просила суд їх
задовольнити, при цьому не
заперечувала проти заочного розгляду
справи.
Відповідач ОСОБА_3, будучи належним
чином повідомленим про час та місце
розгляду справи (а.с. 18), в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив.
Представник третьої особи - Самарська
Ю.М., що діє на підставі довіреності від
02 червня 2014 року (а.с. 17) в судове
засідання не з'явилась, до суду надала
заяву (а.с. 16), згідно якої проти
задоволення позовних вимог не
заперечувала та просить суд розглянути
справу у її відсутність, в зв'язку з
зайнятістю на роботі.
Зі згоди представника позивача суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст. 224
Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи та
надані докази, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини, які між
сторонами законодавчо врегульовані
Позивачка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7),
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.
8) з 25 червня 2005 року (а.с. 4) по 22 червня 2012
року (а.с. 4 на звороті), оскільки шлюб
було розірвано на підставі рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 22 червня 2012 року.
Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), місце проживання
якого за рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська
визначено з позивачкою за адресою:
Позичка матеріально утримує та
належним чином піклується про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, при цьому з часу
розірвання шлюбу відповідач участі у
вихованні та догляді за дитиною не
бере, з сином не спілкується, розвитком
дитини не цікавиться, матеріальної
допомоги на утримання та розвиток
Зокрема, відповідач відмовляється
надати у передбаченому законодавством
України порядку дозвіл на виїзд
неповнолітнього ОСОБА_4 за кордон для
його відпочинку та оздоровлення.
Водночас, неповнолітній ОСОБА_4 часто
хворіє застудними захворюваннями, для
лікування та профілактики яких, за
рекомендаціями лікарів, необхідне
періодичне перебування дитини на морі.
Крім того, виїзд дитини за кордон
вочевидь сприятиме розширенню
світогляду дитини та добре позначиться
на її духовному та інтелектуальному
розвитку як особистості, але не
зважаючи на це, відповідач
безпідставно не надає згоди на виїзд
дитини за межі України, при цьому
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову не наводить.
Крім того, позичка разом із сином
кожного року виїжджає до Російської
Федерації до бабусі - ОСОБА_5, яка мешкає
в РФ, АДРЕСА_2. Зазначені поїздки є
регулярними, щоліта, так як дозволяють
їй з сином відвідувати рідних та
близьких, які проживають за межами
України, спілкуватись, бачитись та
підтримувати родинні зв'язки, що
дозволяє виховувати сина в дусі поваги
до сімейних цінностей та традицій,
піклуватись про права та інтереси
кожного члена нашої родини.
Термін запланованої подорожі з 10 липня
2014 року по 10 серпня 2014 року та квитки на
літак придбані позивачкою вже 10 червня
2014 року (а.с. 19, 20).
Крім того, у червні 2013 року, позивачка
зверталась до відповідача з проханням
надати нотаріально засвідчену заяву
про згоду на виїзд за кордон на
відпочинок їх неповнолітнього сина до
Туреччини та Російської Федерації, на
що в результаті складних перемовин
відповідач таки надав позивачці з
сином відповідну заяву.
На теперішній час ситуація ще більше
погіршилась, а позиція відповідача
стосовно надання нотаріально
засвідченої заяви про згоду на виїзд за
кордон на відпочинок сина є негативною.
Позивачка вважає, що така позиція
відповідача, як батька дитини, шкодить
інтересам дитини та не сприяє його
всебічному та гармонійному розвитку,
порушує право дитини на повний та
гармонійний розвиток його особистості
та вказує на зловживання відповідачем
своїми батьківськими правами, в зв'язку
з чим позивачка звернулась до суду з
даним позовом та просить суд надати
дозвіл на виїзд неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон на
відпочинок до Російської Федерації у
період з 10.07.2014 року по 10.08.2014 року, без
дозволу (згоди) батька дитини, ОСОБА_3, у
її супроводі (а.с. 1, 2-3).
Відповідно до ст. 23 Конституції
України, кожна людина має право на
вільний розвиток своєї особистості,
якщо при цьому не порушуються права і
свободи інших людей.
Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
Статтею 10 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
У відповідності до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
Частиною 1 ст. 141 СК України визначено,
що мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного
Кодексу України, батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
Відповідно до ч. 3 ст. 151 Сімейного
Кодексу України, батьки мають право
обирати форми та методи виховання, крім
тих, які суперечать закону, моральним
засадам суспільства.
Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу
України, мати, батько та дитина мають
право на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
Згідно ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу
України, дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав, які
встановлені Конституцією України та
Конвенцією про права дитини, а
батьківські права не можуть
здійснюватись всупереч інтересам
Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.
Відповідно до принципу 2 Декларації
прав дитини від 20 листопад 1959 року,
дитині законом та іншими засобами
повинен бути забезпечений спеціальний
захист та надані можливості та
сприятливі умови, що дозволяли б їй
розвиватися фізично, інтелектуально,
духовно та у соціальному відношенні
здоровим та нормальним шляхом та в
умовах свободи та гідності.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного та
соціального розвитку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзд в
Україну громадян України», п.п. 16,18
«Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»,
затверджених Постановою КМУ від 31
березня 1995 року № 231, відомості про
дітей, які не досягли 18-річного віку і
їдуть за кордон разом з батьками,
записуються в паспорті батьків;
самостійний виїзд за кордон дітей, які
не досягли 18-річного віку, здійснюється
за нотаріально засвідченою згодою
батьків, за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього за
кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.
Відповідно до ст.ст. 3,6 Конвенції про
права дитини, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини;
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.
В силу п. 22 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2010 року № 724, виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або у інших осіб, уповноважених
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків, у разі пред'явлення рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг 16-ти
річного віку і без згоди та супроводу
За змістом ст.ст.2,4 Закону України « Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», документами
що надають право на виїзд з України і
в'їзд в Україну та посвідчують особу
громадянина під час перебування за її
межами, зокрема є паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, проїзний
документ дитини. Оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків. За відсутності
згоди одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.
Пунктом 18 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 31
березня 1995 року № 231, з наступними
змінами та доповненнями, передбачено,
що оформлення паспорта / проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.
Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 року
№ 57, із змінами та доповненнями,
визначено, що перетинання державного
кордону для виїзду за межі України
громадянами, які не досягли 16-річного
віку, здійснюються лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.
Беручи до уваги той факт, що судом при
розгляді даної справи не встановлено
обмежень чи заборон, які
унеможливлюють виїзд неповнолітньої
дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за
межі України для тимчасового
перебування за кордоном, а у позивачки
виникли складності в отриманні згоди
відповідача на виїзд дитини за кордон,
суд приходить до висновку про
необхідність задоволення позову.
Дане рішення суд ухвалює в рамках
заявлених позивачем вимог і на
підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК
На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 23, 33 Конституції
України, ст.ст. 141, 150, 151, 153, 155 СК України,
ст. 313 ЦК України, Декларацією прав
дитини від 20 листопад 1959 року, ст. 8
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст. 2, 4, 7 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзд в
Україну громадян України», «Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»,
затверджених Постановою КМУ від 31
березня 1995 року № 231, Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 серпня 2010 року № 724, Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, ст.ст. 3, 5-8, 10,
11, 57-66, 197, 208-210, 212-215, 224, 256 ЦПК України,
суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Служба у справах дітей
Красногвардійської у місті
Дніпропетровську ради про надання
дозволу на тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за межі України за кордон на відпочинок
до Російської Федерації, разом та в
супроводі його матері - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, без письмової згоди
(дозволу) та супроводу батька дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період з 10 липня
2014 року по 10 серпня 2014 року.
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
проголошення рішення у відсутності
особи, яка брала участь у справі, але не
була присутня у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий
суддя Новік Д.І.