АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/801/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1688/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі: Сацюк Г.О.

за участю: представників
відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
позивача ОСОБА_4 та його представника
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 19 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_2 про стягнення боргу та
процентів за договором позики. В
обгрунтування позову зазначав, що
01.01.2011 року уклав з відповідачами
договір позики на суму 50 000 доларів США
терміном на один рік з 01.02.2011 року по
01.02.2012 року, про що ОСОБА_6 та його
дружиною власноручно була написана
розписка і завірена печаткою ОСОБА_2 У
вказаний термін відповідачі боргу не
повернули, та взагалі заперечують сам
факт наявності боргу. За вказаних
обставин, позивач просив стягнути на
свою користь в солідарному порядку з
ОСОБА_6, ОСОБА_2 в рахунок повернення
позики 50 000 доларів США, що по курсу
НБУ становить 399 650 грн., три відсотки
річних від простроченої суму у
відповідності до ст. 625 ЦК України, що
становить 1779 доларів США (по курсу НБУ 14
214,21 грн.), 8 188 доларів США ( по курсу НБУ 65
422,12 грн.) відсотків за користування
позикою, нарахованих відповідно до ч. 1
ст. 1048 ЦК України, та судові витрати в
розмірі 3 441 грн.

В судовому засіданні позивач
змінив позовні вимоги, просив стягнути
з ОСОБА_6 на його користь 50000 доларів США
та судові витрати.

Рішенням Нетішинського
міського суду Хмельницької області від
19 грудня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 .на користь ОСОБА_4
борг за договором позики в сумі 50000
доларів США та судові витрати в сумі 2869,
26 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції, просить його скасувати та
закрити провадження по справі. При
цьому посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Вважає оскаржуване рішення
незаконним та прийнятим з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, невідповідністю висновків
суду обставинам справи. Вказує, що ним
через громадянина ОСОБА_7 позивачу було
передано в рахунок погашення боргу
автомобіль марки «Рено», через ОСОБА_7 -
автомобіль «Фольксваген Каді». Крім
того, апелянт особисто, а у випадку його
відсутності, через сина повертав
кожного місяця гроші готівкою. Апелянт
зазначає, що наявність боргу перед
позивачем в розмірі 50000 дол. США станом
на 19.12.2013 року не відповідає фактичним
обставинам справи.

В судовому засіданні
представники відповідача ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скаргу
підтримали.

Позивач та його представник в
судовому засіданні просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, місце і час слухання
справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є, зокрема, порушення норм
матеріального або процесуального
права.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України
визначено, що за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 01.01.2011 року між
сторонами було укладено договір
позики, відповідно до якого ОСОБА_6
позичив у ОСОБА_4 50000 доларів США, які
останній зобов'язався повернути
позивачеві до 01.02.2012 року. До
обумовленого строку відповідач не
повернув позивачу ці кошти.

З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_6
грошові кошти в борг, а останній видав
йому розписку про одержання цих коштів.
Така форма і зміст надана договору за
бажанням сторін (а.с. 216).

Відповідно до правової позиції, яка
викладена у постанові Верховного Суду
України від 18.09.2013 № 6-63цс13, за своєю
суттю розписка про отримання в борг
грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
відповідач не виконав свій обов'язок з
повернення ОСОБА_4 суми позики, тому з
нього на користь позивача підлягають
стягненню неповернуті грошові кошти.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо передачі
відповідачем позивачу в рахунок
погашення боргу двох автомобілів та
повернення частини коштів позивачеві
через сина відповідача, оскільки
належних та допустимих доказів в
підтвердження даних обставин
апелянтом надано не було.

Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК
України).

Крім того, у відповідності до вимог
чинного законодавства, відповідач
зобов'язаний повернути позивачу позику
- грошові кошти в такій самій сумі, що
були передані йому позикодавцем, та в
строки і порядку, який встановлений
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі ч. 2 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом першої інстанції не було
допитано свідків, відносно яких судом
постановлялась ухвала про їх виклик в
судове засідання, також не заслуговує
на увагу, оскільки таке порушення норм
процесуального права не призвело до
неправильного вирішення справи.

Безпідставними є доводи
апеляційної скарги про те, що до
початку судового засідання 19.12.2013 року,
сином відповідача подавалась заява від
імені відповідача про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
незадовільним станом здоров'я
відповідача, скільки спростовуються
наявними та дослідженими судом
матеріалами справи. Крім того,
достовірних доказів про перебування
відповідача на час ухвалення рішення
на лікуванні, або про неможливість його
явки в судове засідання через стан
здоров'я ні відповідачем, ні його
представниками до апеляційного суду
надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги
також не містять посилань на докази,
які б спростовували висновки суду
першої інстанції.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача судових витрат в сумі
2869 грн. 26 к., судом першої інстанції не
враховано, що ОСОБА_6 являється
інвалідом першої групи, що
підтверджується довідкою МСЕК АВ
№0168257 від 19.09.2013 року (а.с. 215), а тому з
врахуванням положень п. 9 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», звільнений
від сплати судового збору. В зв'язку з
цим, рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 судових витрат підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 19 грудня
2013 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 судових витрат в сумі 2869
грн. 26 к. скасувати.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції -
Савіцький Л.П. Провадження №
22-ц/792/1688/14

Доповідач -П'єнта І.В.

Категорія № 19, 27