інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/6272/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька
К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_3, про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду першої інстанції з даним позовом,
посилаючись на те, що 17 листопада 2006
року між сторонами був укладений
Кредитний договір № 014/0005/81/10553,
відповідно до умов якого, кредитор
надав позичальнику кредит під заставу
нерухомості у розмірі 54250 доларів США.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору
вказаний кредит надавався на строк до 17
листопада 2026 року, процентна ставка за
користування кредитом, відповідно до п.
1.4 договору, становить - 12 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 17 листопада 2006
року між сторонами було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
земельна ділянка, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0.2500 га, яка
належить іпотекодавцю на підставі
державного акту на земельну ділянку
від 17 лютого 2004 року; земельна ділянка,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0.0007 га, яка належить
іпотекодавцю на підставі державного
акту на земельну ділянку від 17 лютого
2004 року.

Позичальник, належним чином,
зобов'язання за договорами не виконує
та не сплачує відсотки у розмірах та у
строки, передбачені договорами, як
наслідок виникла заборгованість.

Загальна сума заборгованості за
кредитним договором №014/0005/81/10553 від 17
листопада 2006 року складає 374382,17 грн., з
яких: заборгованість за кредитом - 328084,04
грн.; прострочена заборгованість за
кредитом - 450,55 грн.; заборгованість за
відсотками - 30299,10 грн.; прострочена
заборгованість за відсотками - 25002,21
грн.; пеня за прострочення кредиту та
відсотків - 15999,02 грн.

Враховуючи викладене позивач просив
суд у рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором № 014/0005/81/10553 від
17 листопада 2006 року звернути стягнення
на нерухоме майно шляхом продажу на
прилюдних торгах, а саме : земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0.2500 га, яка належить
ОСОБА_1 на підставі державного акту на
земельну ділянку серії ЯБ № 278859 від 17
лютого 2004 року; земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0.0007 га, яка належить ОСОБА_1 на
підставі державного акту на земельну
ділянку серії ЯБ №278859 від 17 лютого 2004
року на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» визначивши початкову ціну
відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження».

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
липня 2014 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 014/0005/81/10553 від 17
листопада 2006 року, яка складає 374382,17
грн., з яких: заборгованість за кредитом
- 328084,05 грн.; заборгованість за
відсотками - 30299,10 грн.; пеня за
прострочення кредиту та відсотків -
15999,02 грн., звернуто стягнення на
нерухоме майно шляхом продажу на
прилюдних торгах, а саме: земельної
ділянки, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0.2500 га, яка належить
ОСОБА_1 на підставі державного акту на
земельну ділянку серії ЯБ № 278859 від 17
лютого 2004 року; земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
0.0007 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі
державного акту на земельну ділянку
серії ЯБ № 278859 від 17 лютого 2004 року на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
визначивши початкову ціну 342664 грн.
відповідно до п. 1.3 Договору іпотеки від
17.11.2006 року

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що судом першої інстанції не було
враховано наступні обставини справи. В
обґрунтуваннях позовних вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» посилається на
додаткову угоду до кредитного договору
№ 2 від 05 січня 2010 року, але не додає її
копії до позовної заяви. Також
відповідач звертає увагу на те, що у
доданих до позовної заяви додаткових
угодах не вірно вказано дати
підписання сторонами.

Щодо умов спірних кредитного та
іпотечного договорів, то ОСОБА_1 вважає,
що вони не відповідають вимогам
чинного законодавства та є
дискримінаційними.

На підставі викладеного, ОСОБА_1
просить скасувати заочне рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні первісного
позову відмовити, а зустрічні позовні
вимоги задовольнити, а саме визнати
недійсними Кредитний договір №
014/0005/81/10553 від 17 листопада 2006 року та
Договір іпотеки від 17 листопада 2006
року, укладені між сторонами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 листопада 2006 року між сторонами у
справі був укладений Кредитний договір
№ 014/0005/81/10553, відповідно до умов якого,
кредитор надав позичальнику кредит під
заставу нерухомості у розмірі 54250
доларів США.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного
договору, вказаний кредит надавався зі
строком погашення до 17 листопада 2026
року, процентна ставка за користування
якого становить - 12,0% річних.

17 листопада 2006 року між сторонами у
справі було укладено Договір іпотеки,
відповідно до умов якого, іпотека
забезпечує вимоги іпотекодержателя, що
передбачені умовами кредитного
договору, а також усіх додаткових угод
до нього, які можуть бути укладені до
закінчення строку дії кредитного
договору шляхом передачі
іпотекодавцем в іпотеку
іпотекодержателю предмету іпотеки,
який також забезпечує виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Предметом іпотеки, відповідно до п. 1.2
договору, є: земельна ділянка, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
0.2500 га, яка належить іпотекодавцю на
підставі державного акту на земельну
ділянку від 17 лютого 2004 року; земельна
ділянка, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0.0007 га, яка належить
іпотекодавцю на підставі державного
акту на земельну ділянку від 17 лютого
2004 року.

08 січня 2009 року сторони уклали
Додаткову угоду № 1 до Кредитного
договору від 17 листопада 2006 року
відповідно до якої з 16 січня 2009 року
процентна ставка складає 2,85 % та діє
протягом 12 місяців. У випадку
відсутності коштів на рахунку
позичальника Банк має право в
односторонньому порядку збільшити
процентну ставку.

05 січня 2010 року сторони уклали
Додаткову угоду № 3 до Кредитного
договору від 17 листопада 2006 року
відповідно до якої тимчасово в строк
з 16 січня 2010 року по 15 січня 2011 року
встановлено процентну ставку за
користування кредитом 3 % річних. У
випадку відсутності коштів на рахунку
позичальника Банк має право в
односторонньому порядку збільшити
процентну ставку.

10 січня 2011 року сторони уклали
Додаткову угоду № 4 до Кредитного
договору від 17 листопада 2006 року
відповідно до якої з 31 січня 2011 року по
15 січня 2012 року процентна ставка
складає 5,0%., а з 16 січня 2012 року діє
процентна ставка 8.85%. У випадку
припинення трудового договору
позичальником процентна ставка
збільшується до 13,20 % річних.

18 липня 2012 року сторони уклали
Додаткову угоду № 6 до Кредитного
договору від 17 листопада 2006 року
відповідно до якої змінено валюту
кредиту та процентну ставку на 19,0%.
Погашення кредиту та процентів
здійснюється ануїтетними платежами.

18 липня 2012 року сторони уклали
Додаткову угоду № 7 до Кредитного
договору від 17 листопада 2006 року
відповідно до якої з 18 липня 2012 року по
день припинення трудового договору діє
процентна ставка 10,50 %, в разі
припинення трудового договору
процентна ставка 10,50% діє до повного
погашення Кредиту.

18 листопада 2012 року сторони уклали
договір про внесення змін та доповнень
до договору іпотеки відповідно до
якого були внесені деякі зміни у
зв'язку з укладанням між сторонами 18
липня 2012 року Додаткової угоди № 6 до
Кредитного договору.

Позичальник не виконує належним чином
зобов'язання за договорами, не здійснює
щомісячне погашення кредитів та не
сплачує відсотки у розмірах та у
строки, передбачені договорами, що
підтверджується розрахунками
заборгованості.

31 жовтня 2013 року відповідачу була
надіслана вимога про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
якою було зобов'язано у 60-денний термін
достроково повернути всю суму
заборгованості. Проте в установлений
строк заборгованість за кредитом
повернута не була.

Загальна сума заборгованості за
кредитним договором № 014/0005/81/10553 від 17
листопада 2006 року станом на 18 листопада
2013 року складає 374382,17 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 328084,04 грн.;
прострочена заборгованість за
кредитом - 450,55 грн.; заборгованість за
відсотками - 30299,10 грн.; прострочена
заборгованість за відсотками - 25002,21
грн.; пеня за прострочення кредиту та
відсотків - 15999,02 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1
належним чином не виконуються умови
укладених договорів та не реагувала на
вимоги банку про дострокове погашення
кредиту.

Судова колегія погоджується із такими
висновками суду виходячи із
наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти (
кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Як вбачається зі змісту вимог ст. 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У випадку порушення прав, свобод чи
інтересів, згідно зі ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги щодо недотримання
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
є необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, в обґрунтуванні своїх вимог,
не посилається на додаткову угоду № 2
до спірного кредитного договору та не
вказує на існування такої угоди.

Доводи відповідача стосовно того, що
кредитний договір та договір іпотеки
суперечать цивільно-правовим нормам, а
тому повинні бути визнані недійсними,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки зустрічний позов 14 січня 2014
року було залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції врахував всі
обставини, що мають значення для
справи. Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді