АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 408/5153/12 22-ц/774/2443/К/14
Справа № 210/88/14
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2443/К/14
Категорія - 48 (ІІІ)
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П.,
Ляховської І.Є,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Дзержинського районного
суду м.Кривого Рогу від 07 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, посилаючись
на те, що під час перебування у шлюбі з
відповідачем, вони спільно придбали
квартиру АДРЕСА_1, а також автомобіль
марки - ВАЗ 21093, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Крім того за час спільного проживання,
ними на ім'я ОСОБА_2 було відкрито
депозитний рахунок у Криворізькій
регіональній дирекції ПАТ «Терра Банк»
куди перераховувались спільні кошти.

Оскільки вказане майно відповідач
поділити не бажає, доповнивши позовні
вимоги у жовтні 2014 року, позивач
просила суд поділити спільне сумісне
майно подружжя наступним чином: їй із
спільного майна квартиру АДРЕСА_1,
відповідачу - автомобіль марки ВАЗ 21093
реєстраційний номер НОМЕР_1 , гроші на
депозитних рахунках у Криворізькій
регіональній дирекції ПАТ «Терра Банк»
поділити по 50 000 грн. кожному, судові
витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 07 жовтня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково, виділено їй ? частину
автомобіля марки "ВАЗ 21093 реєстраційний
номер НОМЕР_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_4
ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову, посилаючись на те,
що рішення постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Так суд дійшов до хибного висновку, про
те що спірна квартира не підлягає
розподілу, як спільне майно подружжя,
оскільки в даному випадку подарована
була не спірна квартира а гроші, а тому
суд не мав права брати їх до уваги при
вирішенні спору, крім того відповідач
не довів що саме за подаровані гроші
ним було придбано квартиру.

Також суд прийшов до нелогічного
висновку щодо розподілу спірного
автомобіля, оскільки із прийнятого ним
рішення не вбачається як сторони
можуть ним в подальшому користуватись
при даних обставинах.

Більше того, під час слухання справи
представник відповідача не
заперечував проти розподілу частини
депозитних коштів, що зафіксовано
звукозаписом, проте суд безпідставно
відмовив позивачу у задоволені
заявленої вимого, оскільки начебто
відсутні дані про наявність грошових
коштів на депозитних рахунках
відповідача, що є необґрунтованим
оскільки матеріали справи містять
роздруківки з банківських рахунків про
рух наявних на них коштів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 23
вересня 2000 року. Рішенням
Дзержинського районного суду м.Кривого
Рогу від по 30 січня 2012 року шлюб між
сторонами розірвано.

Від шлюбу мають двох дітей: сина -
ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку -ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2

26 червня 2002 року придбано квартиру
АДРЕСА_1, право власності на яку
зареєстроване 08.07.2002 року в КП ДОР
"Криворізьке БТІ" на ім'я ОСОБА_2

04 вересня 2009 року ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу придбано автомобіль
марки ВАЗ 21093 реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, та відмовляючи
ОСОБА_4 у задоволені позовних вимог
стосовно виділення їй спірної квартири
та частини грошових коштів з
депозитних рахунків, суд першої
інстанції керувався п.2 ч.1 ст. 57 СК
України та виходив із того, що спірна
квартира є особистою приватною
власністю відповідача а отже не
підлягає поділу а сума грошових коштів
на депозитних рахунках були покладені
на рахунок відповідачем у вересні 2011
року, тобто після припинення фактичних
шлюбних відносин, між сторонами, що
встановлено судовим рішенням про
розірвання шлюбу від 30.01.2012 року.

Зазначений висновок суду відповідає
нормам матеріального права і не
суперечить встановленим обставинам
справи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 Кодексу
про шлюб та сім'ю України ( в редакції
чинній на момент купівлі спірної
квартири) майно, що належить кожному з
подружжя до вступу у шлюб, а також
отримане ним під час шлюбу у дар або у
порядку спадкування, є власністю
кожного з них. Аналогічне положення
містить ст. 57 СК України.

Згідно роз'яснення, наведеного у п. 24
Постанови Пленумом Верховного Суду
України від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя » зазначено, що не належить до
спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але
за кошти, які належали одному з
подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо
страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно договору дарування грошей від
26.06.2002 року, зареєстрований в реєстрі за
№ 2930 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 10600 грн. на придбання
квартири по АДРЕСА_1

Того ж дня між 26.06.2002 року між ОСОБА_6,
ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого
було укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 квітня
2014 року даний договір визнано чинним
та таким, що закріплює право власності
на спірну квартиру за ОСОБА_2, оскільки
вона придбана ним за кошти отримані в
дар, що є документально підтверджено.

Відповідно до п. 3 ст.. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що відповідачем суду першої
інстанції не надано доказів того, що
спірна квартира була придбана за кошти
отримані відповідачем в дар колегія
суддів відхиляє, як безпідставні та не
обґрунтовані, з огляду на наступне.

Як вбачається з договору дарування
грошей від 26.06.2002 року ОСОБА_5 передала в
дар ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 10600
грн. на придбання спірної квартири, яку
останній придбав того ж дня і саме за
визначену договором дарування суму, що
підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 26.06.2002
року (а.с.9,36)

Інших доказів, які б спростували
вищезазначене матеріали справи не
містять.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

У порушення зазначених вимог
цивільного процесуального
законодавства позивачем не доведено в
судовому засіданні обставини, на які
вона посилається в апеляційній скарзі
як і не надано доказів того що спірна
квартира придбана не за гроші отримані
за договором дарування а за спільний
кошт, у розумінні ст.ст. 57-61 ЦПК України.

Що стосується грошових коштів які
знаходяться депозитних рахунках у
Криворізькій регіональній дирекції
ПАТ «Терра Банк» колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 57 СК України, передбачено право
суду, визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Враховуючи зазначене положення закону,
не підлягають поділу кошти, на
депозитних рахунках, що відкриті на
ім'я відповідача, після припинення
шлюбних відносин, а саме з червня 2011
року.

Позивач не спростувала заперечення
відповідача та недовела, що зняті кошти
по депозитним вкладам, до червня 2011
року не були ними використані в
інтересах сім'ї, посилаючись у позові
тільки на те, що у різні періоди на
рахунках перебувала загальна суму 100 000
грн. що само по собі не спростовує
висновки суду першої інстанції в цій
частині.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, та виділяючи їй ?
частину автомобіля марки ВАЗ 21093
реєстраційний номер НОМЕР_1 суд першої
інстанції, керувався ст..60 СК України та
виходив з того, що спірний автомобіль
належить сторонам на праві спільної
сумісної власності, оскільки придбаний
за час шлюбу, а також з неможливості
його поділу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Положеннями ст. 71 СК України
передбачено, що майно, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі, за
винятком неподільних речей, які
присуджуються одному з подружжя.

При цьому, присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч.4, 5 ст. 71 СК
України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в Постанові "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя " від 21.12.2007 року №11, у разі
коли жоден із подружжя не вчинив таких
дій, а неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними відповідно
до їх часток, суд визнає ідеальні
частки подружжя в цьому майні без його
реального поділу й залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що автомобіль є спільним сумісним
майном подружжя та підлягає поділу
виходячи із рівності часток.

Проте при поділі майна подружжя, судом
першої інстанції, виділено ? ідеальної
частки майна позивачеві - ОСОБА_4, без
зазначення частки майна відповідача
ОСОБА_2, на ім'я якого зареєстровано
автомобіль.

Тому колегія суддів вважає, що
необхідно змінити рішення суду першої
інстанції, виклавши його в іншій
редакції, визначивши за ОСОБА_2
ідеальну частку автомобіля та
зазначивши про визнання права
власності, за кожною із сторін, по ?
частки спірного автомобіля ВАЗ 21093
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Доводи апеляційної скарги, з приводу
того, що відповідно до постановленого
рішення незрозуміло як користуватись
спірним автомобілем, колегія суддів
відхиляє, оскільки даний довід не є
підставою для скасування законного по
суті рішення по справі, а стосується
здебільшого порядку виконання рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні на
підставі п. 1 ч.1 ст. 309 ЦПК України в
зв'язку з неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 07 жовтня 2014 року
змінити та викласти другий абзац
резолютивної частини рішення в
наступній редакції:

«Поділити спільне сумісне майно
подружжя: виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_2
кожному по ? ідеальної частки легкового
автомобіля ВАЗ 21093, 1993 року випуску,
номерний знак НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2,
визнавши за кожним із них право
власності на ? частку зазначеного
автомобіля.»

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: