Справа № 1316/4146/12
Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5212/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 05 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_7, ОСОБА_5, Пустомитівської
державної нотаріальної контори, третя
особа Щирецька елищна рада
Пустомитівського айону Львівської
області про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом частково
недійсним, визнання права власності на
? частину житлового будинку в порядку
спадкування, реальний його поділ,
визначення порядку користування
присадибною земельною ділянкою, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 05 червня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від
12.09.2000 року, видане ОСОБА_8 державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі за № 1447, в частині 1 2 ідеальної
частки житлового будинку АДРЕСА_1,
Пустомитівського району, Львівської
області

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1, Пустомитівського району,
Львівської області.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
частині реального поділу житлового
будинку АДРЕСА_1, Пустомитівського
району, Львівської області; визнання за
ОСОБА_7, ОСОБА_5 права власності на 1 / 2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1, Пустомитівського району,
Львівської області; виділення в
користування ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5
присадибних земельних ділянок, -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_5 солідарно в
користь ОСОБА_2 107, 30 грн. понесених
позивачем судових витрат.

Дане рішення в частині задоволення
позову оскаржив представник ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі, покликаючись на
незаконність рішення суду в цій
частині, вказує, що судом першої
інстанції не було оглянуто матеріалів
спадкової справи в повному обсязі та не
надано об'єктивної оцінки усім доказам
у справі, зокрема листу вих.№493,
надісланого державним нотаріусом
ОСОБА_8 ОСОБА_2 із повідомленням про
відкриття спадкової справи. Крім того,
суд проігнорував істотну для розгляду
справи по суті обставину, що позивачці
було надано можливість до 10 вересня 2000
року прибути до нотконтори особисто, чи
подати нотаріально засвідчену заяву з
доказами фактичного прийняття
спадщини, але остання цим не
скористалася.

Просить рішення суду в частині
залишення без розгляду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 на підтримання
апеляційної скарги, заперечення
ОСОБА_2, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 29.10.2012 року ОСОБА_2
подала позов до ОСОБА_7, ОСОБА_5,
Пустомитівської державної
нотаріальної контори, третя особа
Щирецька селищна рада
Пустомитівського району Львівської
області, про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом
часткового недійсним, визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку в порядку спадкування,
реальний його поділ, визначення
порядку користування присадибною
земельною ділянкою. У позовній заяві
позивач просила суд визнати частково
недійсним Свідоцтво про право на
спадщину за законом від 12.09. 2000 року,
видане ОСОБА_8 державним нотаріусом
Пустомитівської державної
нотаріальної контори, зареєстровано в
реєстрі за № 1447, в частині 1/2 ідеальної
частки житлового будинку АДРЕСА_1,
Пустомитівського району, Львівської
області; визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 ідеальну частину
житлового будинку АДРЕСА_1,
Пустомитівського району, Львівської
області; реально поділити житловий
будинок АДРЕСА_1, Пустомитівського
району, Львівської області; визнати за
ОСОБА_7, ОСОБА_5 права власності на 1/2
ідеальну частину житлового будинку
АДРЕСА_1, Пустомитівського району,
Львівської області; виділити в
користування ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_5
присадибні земельні ділянки.

Встановлено, що ОСОБА_9 за час свого
життя правомірно набула право
власності на житловий будинок в
АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом
на право власності на жилий будинок від
17.02. 1989 року /а.с. 80/.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
стверджується свідоцтвом про смерть
від 14.04. 1997 року /а.с. 78/. Із зазначеного
свідоцтва про смерть також слідує, що
місцем смерті спадкодавця було селище
Щирець, Пустомитівського району,
Львівської області, яке згідно ст. 526
ЦК України 1963 року було місцем
відкриття спадщини ОСОБА_9

Встановлено, що ОСОБА_9 за час свого
життя набула право власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1 і
спадкування після її смерті, у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 524 ЦК
України 1963 року, відбувалося за
законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України
1963 року, до спадкоємців першої черги
спадкування після смерті ОСОБА_9
належали:

ОСОБА_10 - син спадкодавця, факт родинних
відносин першої лінії споріднення
стверджується свідоцтвом про
народження від 02.09. 1960 року /а.с. 79/.

ОСОБА_2 - дочка спадкодавця, факт
родинних відносин першої лінії
споріднення стверджується свідоцтвом
про народження 29.08.1956 року /а.с. 6/.
Прізвище «ОСОБА_2» змінено на «ОСОБА_2»
внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_11, що
стверджується свідоцтвом про
одруження від 20.03. 1966 року /а.с. 7/.

Встановлено, що ОСОБА_10 вчинив дії
визначені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963
року, а саме фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, оскільки постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, що стверджується довідкою №
699 від 2000 року, видана виконавчим
комітетом Щирецької селищної ради /а.с.
82/.

Також встановлено, що ОСОБА_2 вчинила
дії визначені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963
року, а саме фактично вступила в
управління та володіння спадковим
майном, оскільки постійно проживала
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, що стверджується довідкою №
3155 від 01.08. 2012 року, видана Щирецькою
селищною радою /а.с. 11/.

Оцінюючи зазначену довідку разом з
іншими представленими доказами суд
прийшов до висновку, що така не
суперечить довідці № 699 від 2000 року /а.с.
82/, оскільки у будинку в АДРЕСА_1 могли
проживати як ОСОБА_10 так і ОСОБА_2

01.08.2000 року ОСОБА_10 подав до
Пустомитівської державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини ОСОБА_9 заяву про
прийняття спадщини після смерті
останньої, що стверджується заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом № 459 від 01.08. 2000 року /а.с. 77/.

12.09.2000 року ОСОБА_10 державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, зареєстровано в реєстрі за №
1447 /а.с. 84/. Із зазначеного свідоцтва про
право на спадщину за законом
вбачається, що ОСОБА_10 є спадкоємцем
ОСОБА_9 спадкове майно на яке видане це
свідоцтво складається з спірного
житлового будинку, який складається з
двох житлових кімнат житловою площею
45,1 кв.м., кухні, коридору, кладової.

Судом встановлено та позивачем у
судовому засіданні визнано ту
обставину, що вона до держаної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини після смерті
спадкодавця із заявою про видачу
свідоцтво про право на спадщину не
зверталася.

Однак судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 від прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_9 не відмовлялася та дій
визначених ст. 553 ЦК України 1963 року не
вчиняла.

ОСОБА_2 ствердила, що ОСОБА_10 визнавав
за нею право на частку в майні матері та
обіцяв їй сплати грошову компенсацію,
однак в послідуючому від цього
відмовився.

При таких обставинах суд прийшов до
вірного висновку, що зазначені вище
обставини свідчать про те, що ОСОБА_10 та
ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_9

З врахуванням наведеного судова
колегія не приймає до уваги посилання
апелянта на те, що суд проігнорував
істотну для розгляду справи по суті
обставину, що позивачці було надано
можливість до 10 вересня 2000 року прибути
до нотконтори особисто, чи подати
нотаріально засвідчену заяву з
доказами фактичного прийняття
спадщини, але остання цим не
скористалася.

В силу вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року
ОСОБА_10 та ОСОБА_2 успадкували в
рівних частинах право власності на
спірний житловий будинок після смерті
ОСОБА_10

Встановлено, що ОСОБА_10 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року і спадкоємцями
ОСОБА_10 є ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які є
відповідачами по справі.

Беручи до уваги встановлені вище
обставини та зазначені норми закону
суд прийшов до вірного висновку, що
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 12.09. 2000 року, видане ОСОБА_8
державним нотаріусом Пустомитівської
державної нотаріальної контори,
зареєстровано в реєстрі за № 1447, в
частині 1/2 ідеальної частки житлового
будинку є недійсним, оскільки таким
порушено права ОСОБА_2, як спадкоємця
ОСОБА_9 В свою чергу, із зазначених
підстав, за ОСОБА_2 у відповідності до
вимог ст. 392 ЦК України визнано право
власності на 1/2 ідеальну частину
житлового будинку. Відповідно всі
наступні реєстраційні дії вчинені
відповідачами, щодо 1/2 ідеальної
частини житлового будинку в АДРЕСА_1 є
незаконними.

Посилання апелянта на те, що суд
безпідставно прийняв до уваги довідку
№ 3155 від 01.08. 2012 року, видана Щирецькою
селищною радою щодо постійного
проживання позивача разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та не прийняв до уваги довідки щодо
проживання в будинку спадкодавця лише
з ОСОБА_10, судова колегія не приймає до
уваги з таких підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК
Української РСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Встановлено, що рішенням виконкому
Щирецької селищної ради №114 від 27.07.2012
року затверджено акт комісії від 25.07.2012
року про те, що ОСОБА_2 проживала разом
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини та вела з нею спільне
господарство (а.с.135-139).

Вказане рішення виконкому відповідачі
не оскаржували, а тому воно є чинне.

Крім того нею представлено в засідання
судової колегії довідки Щирецької
селищної ради №745 від 13.03.2000 року та №2536
від 18.09.2003 року, якими стверджені ці ж
обставини.

Як пояснила ОСОБА_2 ці довідки були в
справі Пустомитівського районного
суду в той час коли вона 11.09.2003 року
зверталась до суду з аналогічним
позовом, однак ця справа була судом
загублена, про що їй видана довідка
суду від 20.03.2012 року (а.с.12).

Крім того в засіданні судової колегії
вона пояснила, що будинок матері в
АДРЕСА_1 та її будинок будинку в АДРЕСА_1
були на одному подвір"ї і огорожі між
ними не було. Свій будинок вона довго
будувала та його державна реєстрація
проведена на підставі рішення суду від
30.06.2010 року лише 4.10.2010 року.

Таким чином з врахуванням цих доказів
безспірно встановлено, що проживаючи
разом із матір"ю на час відкриття
спадщини, позивач прийняла спадщину.

В решті позовних вимог про реальний
поділ житлового будинку, визнання за
права власності на 1/2 ідеальну частину
житлового будинку, виділення в
користування присадибних земельних
ділянок, поділу земельних ділянок
судом відмовлено і рішення суду в цій
частині не оскаржується.

Відповідно в цій частині рішення суду
не є предметом апеляційного розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржуване
рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 05 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.