АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7573/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Легкошерст Ю. В. Доповідач - Максюта
Ж.І. Категорія 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Кочкової
Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 16
липня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до селянського фермерського
господарства «Вересень» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом
до селянського фермерського
господарства «Вересень» про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що їй на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 5,9458 га, що розташована на
території Лихівської селищної ради
П'ятихатського району
Дніпропетровської області. 15.01.2009 року
між нею та селянським фермерським
господарством «Вересень» був
укладений договір оренди землі, згідно
якого вона передала відповідачеві у
строкове платне користування вказану
земельну ділянку строком на 10 років.

Відповідно до умов договору орендар
зобов'язувався сплачувати орендну
плату в розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки з урахуванням
коефіцієнта індексації 2,623, що складає
1699 грн., проте в порушення умов договору
відповідач в основному розраховувався
в натуральній формі, а не в готівковій.
Крім того, в договорі оренди не
визначена дійсна вартість земельної
ділянки, не визначений дійсний розмір
орендної плати готівкою, при
нарахуванні орендної плати
відповідачем індекс інфляції не
враховувався, перегляд орендної плати
відповідачем не здійснювався та
відповідач відмовляється надати
документи, які підтверджують
страхування її земельної ділянки.

Також спірний договір оренди не
містить такої істотної умови, як «умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки», в зв'язку з чим
просить визнати даний договір
недійсним, а не розірвати його,
зобов'язати відповідача повернути їй
вказану земельну ділянку та стягнути
на її користь понесені нею судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243,60 грн.

Рішенням П'ятихатського районного суду
Дніпропетровської області від 16 липня
2014 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати, та
ухвалити нове, яким задовольнити її
позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів не
находить підстав для задоволення
апеляційної скарги.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи і давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу ОСОБА_2 на праві власності
належить земельна ділянка площею 5.9458
га, що розташована на території
Лихівської селищної ради
П'ятихатського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується копією Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЯГ № 560105 /а.с.15/.

15.01.2009 року між позивачем ОСОБА_2 та СФГ
«Вересень» в письмовій формі укладений
договір оренди земельної ділянки,
згідно якого ОСОБА_2 передала СФГ
«Вересень» в строкове платне
користування належну їй земельну
ділянку строком на 10 років /а.с.11-13/

Даний договір пройшов відповідну
державну реєстрацію та є
зареєстрованим у Жовтоводському
відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК» 15.01.2009 року
за № 93, про що мається відповідний
запис в договорі /а.с. 11-12/.

Передачу земельної ділянки, якою
користується відповідач СФГ
«Вересень» здійснено на підставі акту
про передачу та прийом земельної
ділянки, яка передається в оренду,
копія якого долучена до матеріалів
справи /а.с.13/.

Згідно витягів з технічної
документації про грошову оцінку
земельної ділянки нормативно грошова
оцінка земельної ділянки площею 5.9458 га,
що розташована на території Лихівської
селищної ради П'ятихатського району
Дніпропетровської області та належить
ОСОБА_2 за 2009 рік складає 65220,62 грн., за 2010
рік - 69068,63 грн., за 2011 рік - 69068,63 грн., за
2012 рік - 121 284,57 грн., за 2013 рік - 121 284,57 грн.
/а.с.42-46/ відповідно.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2
про визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним, у зв'язку з
відсутністю в ньому істотних умов
договору оренди землі, визначених
статтею 15 Закону України «Про оренду
землі», а саме відсутності «умови
передачі в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки», районний суд
правильно та обґрунтовано зробив
висновок, про формальне порушення
зазначеного закону при укладанні
спірного договору оренди земельної
ділянки, що не призвело до порушення
законних прав та охоронювальних
законом інтересів позивачки, як
орендодавця.

Також правильним та обґрунтованим є
висновок районного суду про відмову у
позові про визнання договору оренди
землі недійсним з підстав порушення
відповідачем СФГ «Вересень» умов
виконання договору, а саме, з підстав
не визначення договором дійсної
вартості земельної ділянки, оскільки в
договорі не визначений дійсний розмір
орендної плати, що тягне недоотримання
позивачкою орендної плати, відсутні
документи про страхування земельної
ділянки.

Пунктами 5, 9, 12 спірного Договору
визначено, що нормативно грошова
оцінка земельної ділянки становить 56 623
грн., орендна плата вноситься орендарем
у формі та розмірі 3% від нормативної
грошової оцінки з урахуванням
коєфіцієнта індексації 2,623, що складає
1699 грн. на рік готівкою, передача
продукції та надання послуг в рахунок
орендної плати оформляється
відповідними актами.

ОСОБА_2 під час підписання договору на
вказані умови погодилась, про що
свідчить її власноручний підпис на
договорі оренди.

Крім того, п. 13 вказаного Договору
передбачено, що розмір орендної плати
переглядається у разі зміни умов
господарювання, передбачених
договором; зміни розміру земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках,
передбачених законом.

Тобто в договорі закладена можливість
застосування механізму перегляду
орендної плати, але позивач з проханням
переглянути розмір орендної плати до
відповідача не звертався, тобто правом
передбаченим договором не скористався.

Твердження позивачки про те, що вона
зверталась до відповідача із спірного
питання належними доказами суду не
доведено.

Відповідно до вимог ст. 141 ЗК України -
систематична несплата земельного
податку або орендної плати є підставою
для припинення користування земельною
ділянко, але таких вимог суду заявлено
не було.

Сторонами не заперечувалось в суді
першої інстанції, що відповідач СФГ
«Вересень» виплату орендної плати
здійснювало систематично, про що
свідчать відомості на виплату грошей
за період з 2011 року по 2013 рік позивач
отримувала орендну плату у готівковій
формі. З відомостей вбачається, що
претензій до орендаря позивач не
пред'являла, відомості підписувала
власноручно /а.с.50-52/.

Таким чином підстав, передбачених ст.
6,203,215,216 ЦК України для визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним в судовому засіданні не
встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що оспорюваний договір оренди
земельної ділянки був укладений під
впливом обману з боку відповідача, а
тому повинен бути визнаний недійсним
відповідно до вимог ст.ст.212, 230 ЦК
України не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вказані норми
цивільного законодавства визначають
окремі правові підстави визнання
правочинів недійсними, та самостійно
судом при вирішені спорів застосовані
бути не можуть.

Доводи апеляційної скарги про те, що
районним судом неправильно
застосовані норми процесуального
права, зокрема ст.15 ЦК України, та ст.3
ЦПК України є необґрунтованими,

Доводи апеляційної скарги про те, що
відсутність у договорі істотної умови
про передачу в заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки без згоди позивачки
порушує невизнані її інтереси, які
полягають в тому що вона не бажає такої
передачі без її відома, що може
спричинити їй значну матеріальну
шкоду, також не можуть бути підставою
для задоволення позову, оскільки
вказане фактично є припущенням з боку
представника позивача, та не свідчить
про порушення прав орендодавця з боку
орендаря, які ще не відбулись.

Висновок районного суду про відмову у
задоволені позову є правильним та
обґрунтованим

Таким чином, з'ясувавши в достатньо
повному об'ємі права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевіривши
доводи і давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду на спростовують.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши справу в повному
об'ємі, судова колегія приходить до
висновку про обґрунтованість
висновків суду та безпідставності
приведених в апеляційній скарзі
доводів.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,317 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення П'ятихатського районного
суду Дніпропетровської області від 17
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: