У х в а л а

01 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Амеліна В.І., Євтушенко О.І.,Гулька Б.І.,
Касьяна О.П.,

розглянувши у судовому засіданні заяву
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи:
Харківська міська рада, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області, про
припинення будівництва та відновлення
стану території,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду позовом, у
якому просив визнати незаконними
проведення ОСОБА_7 будівельних робіт,
зобов'язати відповідачку відновити
стан території шляхом демонтажу
фундаменту та будівельних конструкцій
на частині земельної ділянки по
АДРЕСА_1, яка межує з домоволодінням по
АДРЕСА_2.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на ті обставини, що згідно з
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно від 18 листопада 2010 року
він є власником житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_2.

Його домоволодіння межує з
домоволодінням відповідачки по
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що у травні 2013 року
на межі земельних ділянок ОСОБА_7
розпочала незаконне будівництво,
просив задовольнити позов.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 21 жовтня 2013 року позов
задоволено.

Визнано незаконним проведення
будівельних робіт ОСОБА_7 та
зобов'язано останню відновити стан
території шляхом демонтажу фундаменту
та будівельних конструкцій на частині
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
яка межує з домоволодінням по
АДРЕСА_2.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 20 лютого
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове про
відмову в задоволенні позову.

15 травня 2014 року ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
позивача відхилено, рішення суду
апеляційної інстанції залишено без
змін.

15 серпня 2014 року позивач подав заяву
про перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2012 року у справі про
демонтаж самочинно встановленої
огорожі, якою рішення суду апеляційної
інстанції скасовано, а рішення суду
першої інстанції про задоволення
позову залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 грудня 2012 року у справі
про усунення перешкод у здійсненні
права власності, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, якою
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду про
задоволення позовів залишено без змін.

В обґрунтування заяви заявник
посилається на те, що судами касаційної
інстанції при вирішенні подібних
спорів неоднаково застосована ст. 376 ЦК
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подана заява,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про відмову у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивач не надав доказів того, що
будівництво, яке здійснює відповідачка
порушує його права та яким чином (ст. 391
ЦК України), тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 12 вересня 2012 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками суду
першої інстанції про наявність підстав
для задоволення позову Сихівської
районної адміністрації на підставі ст.
376 ЦК України, оскільки відповідачка
здійснила будівництво огорожі без
відповідного дозволу та належних
документів, що є підставою для її
демонтажу.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 5 грудня 2012 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову та знесення спірної будівлі з
тих підстав, що її розташування не
відповідає вимогам державних
будівельних норм, оскільки будинок
розташований на відстані менше 1 метра
від межі сусідньої земельної ділянки
позивача, що має негативні наслідки для
нього як власника будинку та порушує
його права.

Отже, з наведеного видно, що відносини,
які склалися між сторонами у цих
випадках не є подібними, крім того,
судами встановлені різні обставини
справ та їм надана відповідна оцінка,
тому і неоднакове застосування судом
касаційної інстанції ст. 376 ЦК України,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень, відсутнє і підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України немає.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, треті особи: Харківська
міська рада, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, про припинення
будівництва та відновлення стану
території, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.І. Амелін

Б.І. Гулько

О.І. Євтушенко

О.П. Касьян