Справа № /222/999/14-ц
Провадження № 2/222/434/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року
Володарський районний суд Донецької
області у складі:

Головуючого - судді
Подліпенця Є.О.,

при секретарі
Темір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Володарське
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання повнолітньої дитини в період
навчання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом в якому зазначає, що відповідач
ОСОБА_2 є її батьком. В зв'язку з тим, що
він з сім'єю не мешкав він сплачував на
її утримання аліменти згідно рішення
суду. До досягнення повноліття
стягнення аліментів на її утримання
було припинено, хоча вона є студенткою
2-го курсу Запорізького Класичного
приватного університету, що
підтверджується контрактом № 4684 від
13.08.2013 року, та потребує матеріальної
допомоги з боку батька, а він в
добровільному порядку відмовляється
її надавати. Просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на свою користь
кошти на навчання у Запорізькому
Класичному приватному університеті в
розмірі 800 грн. до його закінчення.

Позивачка ОСОБА_1 під час розгляду
справи в судовому засіданні 15.08.2014 року
позовну заяву по вищезазначеним
підставам підтримала у повному обсязі
та наполягала на її задоволенні. Також
суду пояснила, що вона не працює,
навчається на 2-му курсі Запорізького
Класичного приватного університету м.
Запоріжжя за контрактом, який оплачує
її мати. Вартість контракту за півроку
складає 4700 грн. Під час навчання вона
мешкає у м. Запоріжжі. Знімає кімнату у
квартирі за оренду якої сплачує 600 - 700
грн. на місяць. На тиждень вона
витрачає приблизно 300 грн. на
харчування. Мати їй матеріально
допомагає, та надає приблизно 1200 грн.
щомісячно, проте їй зазначених коштів
не вистачає і вона потребує
матеріальної допомоги з боку батька,
який взагалі матеріальної допомоги не
надає. Також пояснила, що вважає
належним доказом її навчання в
університеті є контракт. В наступні
судові засідання, позивачка будучі
належним чином повідомленою не
з'явилася.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в
судовому засіданні 05.09.2014 року
позовну заяву по вищезазначеним
підставам підтримала у повному обсязі
та наполягала на її задоволенні. Також
суду пояснила, що вона є матір'ю
позивачки, яка навчається у
Запорізькому університеті та потребує
матеріальної допомоги з боку батька,
який в свою чергу ухиляється від
утримання повнолітньої доньки в період
навчання. Вважає належним доказом
навчання позивачки в університеті є
контракт, згідно якого вона оплачує
навчання доньки в навчальному закладі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився. Надав суду письмові
заперечення в яких зазначив, що він із
за тяжкого матеріального становища не
може надавати матеріальну допомогу
позивачки в розмірі 800 грн., а може
сплачувати їй тільки 200 грн. щомісячно,
також просив справу розглянути без
його участі.

Визнаючи наявні матеріали про права та
взаємини сторін достатніми, суд
розглянув справу у відсутність
нез*явившегося відповідача.

Вислухавши пояснення позивачки, її
представника, розглянувши письмові
заперечення відповідача, дослідивши
матеріали справи, письмові докази, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 є батьком позивачки
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження серії АДРЕСА_1.

Згідно постанови судді Володарського
районного народного суду Донецької
області від 13.10.1997 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 стягнути аліменти на
утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі ? частини всіх видів його
заробітку щомісячно починаючи з 02.06.1997
року до повноліття дитини.

Згідно правового змісту ст. 199 СК
України якщо повнолітні дочка, син
продовжують навчання і у зв'язку з цим
потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу визначені
способи захисту цивільних прав та
інтересів судом.

Проте, відповідно до ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Позивачка зазначає, що вона навчається
у Запорізькому Класичному приватному
університеті, однак в обґрунтування
даного ствердження нею не надано суду
жодного доказу, а на пропозиції суду,
який згідно ст. 10 ЦПК України сприяє у
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, надати довідку про її
навчання у навчальному закладі, та
наданий для цього судом час, позивачка
невідреагувала, а її представником
належних доказів з цього приводу суду
представлено не було.

Таким чином, враховуючи, що стороною
позивача не доведено, що позивачка
навчається в навчальному закладі в
зв'язку з чим потребує матеріальної
допомоги, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити у повному обсязі
за недоведеністю позовних вимог.

Крім цього відмовляючи в задоволенні
позову, суд також виходив з того, що
позивачкою не надано жодних доказів в
обґрунтування її стверджень, що вона
мешкає у м. Запоріжжі, знімає квартиру,
за оренду якої сплачує 600 - 700 грн. на
місяць, витрачає гроші на їжу в розмірі
300 грн. на тиждень.

Також слід зазначити, що суд не приймає
до уваги Договір № 4668 від 13.08.2013 року
«Про платне надання освітніх послуг»,
та квитанцію до прибуткового касового
ордеру № 400 про прийняття
університетом за навчання від
позивачки 4300 грн., як доказ її навчання
в зазначеному нею навчальному закладі,
оскільки договором обумовлені тільки
права та обов'язки сторін щодо оплати
за надані освітні послуги навчальним
закладом, а квитанцією посвідчено
тільки факт передачі грошей і з цих
документів не вбачається, що позивачка
вступила та навчається на даний час в
університеті.

Крім цього слід зазначити, що до
спірних правовідносин в даному випадку
не підлягає застосуванню положення ст.
61 ЦПК України, якою передбачено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню, оскільки
відповідачем у його письмових
запереченнях факт навчання позивачки у
Запорізькому Класичному приватному
університеті на час розгляду справи
не визнається.

Враховуючи, що позивачка при
зверненні до суду була звільнена від
сплати судового збору, який складає 243,60
грн. і в задоволенні позову їй
відмовлено у повному обсязі, суд
вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України
дану суму слід компенсувати за рахунок
держави.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 199
Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на утримання
повнолітньої дитини в період навчання
відмовити.

Судові витрати по справі у виді
судового збору в розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок
компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Володарський районний суд
Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Володарський
районний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу до
Апеляційного суду Донецької області
через Володарський районний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Є.О. Подліпенець.