Номер провадження: 22-ц/785/8227/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агентство «Атланта»
на заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 08 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агентство «Атланта»
- «Про розірвання договору та стягнення
грошових коштів», -

ВСТАНОВИЛА:

16.01.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом, по якому просила
розірвати договори про надання послуг
№ 131/20 від 18.09.2013 року та договір
доручення № 131/20 від 18.09.2013 року,
укладені між нею та відповідачем,
стягнути з відповідача на користь
позивача 20250 грн., а також витрати по
сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилалась на те, що відповідач
не виконав взятих на себе зобов'язань
за вказаними договорами.

Сторони по справі до суду не з*явились.
Представник позивача просив справу
розглянути за його відсутності, проти
заочного розгляду справи не
заперечував.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 08.05.2014 року позов
ОСОБА_2 задоволений, розірвані договір
про надання послуг № 131/20 від 18.09.2013 року
та договір доручення № 131/20 від 18.09.2013
року, укладені між позивачем та ТОВ
«Агентство «Атланта»; стягнуто з ТОВ
«Агентство «Атланта» на користь
позивача грошові кошти за договором
про надання послуг № 131/20 від 18.09.2013 року
у розмірі 8100 грн.; стягнуто з ТОВ
«Агентство «Атланта» на користь
позивача грошові кошти за договором
доручення № 131/20 від 18.09.2013 року у
розмірі 12150 грн., а також судові витрати
у розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 4 червня 2014 року заява ТОВ
«Агентство «Атланта» про перегляд
заочного рішення була залишена без
задоволення.

18.08.2014 року ТОВ «Агентство «Атланта»
подало апеляційну скаргу на вказане
заочне рішення суду, по якій просить
рішення районного суду скасувати,
ухвалити у справі нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення районним
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування районним судом
обставин по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини.

18 вересня 2013 року між позивачем
(замовник) та відповідачем ТОВ
«Агентство «Атланта» був укладений
договір про надання послуг № 131/20.
Відповідно до п. 1 даного договору про
надання послуг ТОВ «Агентство
«Атланта» зобов'язалося надати ОСОБА_2
інформаційно-посередницькі послуги,
пов'язані з придбанням нею об'єкта
нерухомості: вищезазначеної квартири.

Пунктом 6 договору про надання послуг
сторони обумовили, що вартість послуг,
які надаються виконавцем по договору,
складає 12150 грн., що еквівалентно 1500
доларів США.

Також, 18.09.2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Агентство «Атланта» був укладений
договір доручення № 131/20, відповідно до
п. 1.1 якого ОСОБА_2 доручила, а ТОВ
«Агентство «Атланта» зобов'язалося
вчинити від її імені та за її рахунок
необхідні дії для придбання нею у
власність об'єкта нерухомості - 2-х
кімнатну квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

За положенням п. 1.2. вказаного договору
доручення, сторони обумовили, що
виконавцем по договору отримано 12150
грн., що еквівалентно 1500 доларів США,
яку відповідач використає для передачі
авансу продавцю зазначеного об'єкту і
проведення дій для підготовки об'єкта
для придьання у власність довірителя (
позивача).

Згідно до положень п. 1.6 вказаного
договору доручення, строк укладення
договору по придбанню квартири та
кінцевого розрахунку узгоджений та
визначений не пізніше 18.10.2013 року.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору доручення, ТОВ «Агентство
«Атланта» зобов'язалося ознайомити
позивача ОСОБА_2 з документами,
оформленими в ході виконання даного
доручення, та підписати акт виконаних
робіт.

Факт передання ОСОБА_2 грошових коштів
в розмірі 8100 грн., у якості авансу ТОВ
«Агентство «Атланта» за договором про
надання послуг № 131/20 від 18.09.2013 року,
підтверджується самим укладенням
цього договору (п. 7 договору про
надання послуг № 131/20 від 18.09.2013 року).

Отже, колегія суддів вважає
обґрунтованим посилання позивача у
позові як на підставу задоволення
вимог, положення ст.ст. 901, 902, 907 ЦК
України - укладання договору про
надання послуг, виконання його вимог та
підстави його розірвання.

ОСОБА_2 у суді першої інстанції
стверджувала, що вона не повідомлялась
відповідачем про те, укладений договір
авансу рахунок договору
купівлі-продажу квартири чи ні; не була
повідомлено про дату час та місце
укладення договору купівлі-продажу
зазначеної квартири, та жодних
документів від ТОВ «Агентство
«Атланта» не одержувала.

Такі ствердження позивача не були
спростовані належними доказами
відповідачем під час розгляду справи у
суді першої інстанції та в
апеляційному суді.

Відповідно до п. 2.1. договору доручення
повірений зобов'язаний повернути кошти
у разі невиконання доручення протягом
трьох днів.

З матеріалів справи убачається, що
ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ТОВ
«Агентство «Атланта» з письмовою
вимогою про повернення коштів у зв'язку
з невиконанням договору про надання
послуг, однак відповідач ніяких дій,
направлених на виконання цих умов
договору, не вчиняв.

На час розгляду справи суду не надано
підтверджень виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань перед
позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За положенням ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне зобов'язання).

Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання однією стороною
друга сторона має право частково або в
повному обсязі відмовитись від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом. Внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання частково або у повному
обсязі відповідно змінюються умови
зобов'язання або воно припиняється.

За правилами ч. 2 ст. 651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

У разі порушення зобов'язання, за
правилами ст. 611 ЦК України, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
районного суду про те, що у зв'язку з
тим, що право позивача є порушеним, воно
підлягає судовому захисту шляхом
примусового стягнення з відповідача
одержаних від позивача грошових коштів
за послуги, які замовник так і не
отримав та припинення дії договорів,
шляхом їх розірвання.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агентство
«Атланта» - відхилити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 08 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

03.12.2014 року
м. Одеса