Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3044/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Суржика М.М.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 09 жовтня 2014 року у справі
за позовом про поділ спільного майна
подружжя.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя.

Зазначав, що з 03 лютого 2006 року
перебували з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу 01
листопада 2006 року відповідач на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу придбала
квартиру АДРЕСА_1.

22 березня 2011 року шлюб між ним
та відповідачкою розірвано.

У 2012 році ОСОБА_3 звернулась в суд з
позовом про поділ майна подружжя і
просила визнати за нею право власності
на ? частини квартири АДРЕСА_2, а йому у
прийнятті зустрічного позову про поділ
квартири АДРЕСА_3 було відмовлено.
Посилаючись на те, що вказана квартира
є їх спільною сумісною власністю з
відповідачем, після розірвання шлюбу
добровільно вони не досягли згоди на її
поділ, просив суд визнати за ним право
власності на ? частку квартири АДРЕСА_3
(а.с.2).

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 09 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено з тих
підстав, що позивач пропустив строк
позовної давності звернення до суду
(а.с.26-27).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову (а.с.30-32).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач підтримав доводи
апеляційної скарги, а відповідач
заперечила проти них і просила рішення
суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. При ухваленні
рішення суд зобов'язаний прийняти
рішення, зокрема, щодо: наявних
обставин (фактів), яким
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 03
лютого 2006 року по 01 вересня 2009 року. 01
листопада 2006 року за нотаріально
посвідченим договором
купівлі-продажу, зареєстровано у
реєстрі за № 2282, відповідач придбала
спірну квартиру, в якій вона
зареєстрована.

24 травня 2007 року за договором
купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав
квартиру АДРЕСА_4.

У серпні 2012 року ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя, в якому
просила визнати за нею право власності
на ? частину вказаної квартири.

В ході розгляду вказаного позову,
ОСОБА_2 надав зустрічний позов до
ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного
майна подружжя - квартири АДРЕСА_5.

Проте, ухвалою Олександрійського
міськрайонного суду від 29 березня 2013
року у прийнятті зустрічного позову
відмовлено, оскільки його пред'явлено
після початку розгляду справи по суті
та повернуто ОСОБА_2 (а.с.52).

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 липня 2013
року встановлено, що квартира АДРЕСА_6,
була придбана в період шлюбу і
відповідно до ст.60 СК України є
спільною сумісною власністю подружжя
та визнано за ОСОБА_3 право власності на
? частину цієї квартири (а.с.57-58).

Ухвалюючи рішення про відмову
в задоволенні позову про поділ
спільного майна подружжя, суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що позивач пропустив строк позовної
давності, оскільки шлюб між сторонами
було розірвано у вересні 2009 року, а з
позовом про поділ спільного майна
подружжя звернувся в суд 16 липня 2014
року та на підставі письмової заяви
відповідача застосував наслідки
пропуску строку позовної давності
(а.с.26-27).

Проте, з такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може.

Частина друга статті 72 СК України
передбачає, що до вимоги про поділ
майна, заявленої після розірвання
шлюбу, застосовується позовна давність
у три роки. Позовна давність
обчислюється від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

У зв'язку з цим позовна давність не
розпочнеться, якщо після розірвання
шлюбу права того, хто залишив свою
частку у спільному майні за попереднім
місцем проживання, не вимагаючи його
поділу, не будуть порушені одним із
колишнього подружжя.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

Як свідчать матеріали справи
про порушення своїх прав та інтересів,
позивач дізнався коли отримав копію
позовної заяви ОСОБА_3 до нього про
поділ майна подружжя - квартири
АДРЕСА_2, а саме у серпні 2012 року, в яку
колишня дружина не включила до складу
спільного сумісного майна квартиру
АДРЕСА_7.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про те, що позивач без
поважних причин пропустив строк
позовної давності, який розпочався для
нього з моменту розірвання шлюбу є
безпідставним та таким, що не
ґрунтується на законі, на матеріалах
справи.

Оскільки суд першої інстанції при
ухваленні рішення допустив порушення
норм матеріального і процесуального
права, прийшов до висновків, які не
відповідають обставинам справи,
відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
це є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України та ч.1
ст.60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Розпорядження майном, що є
об'єктом спільної сумісної власності,
подружжя здійснює за взаємною згодою
(ст.65 СК України). Відповідно до ч.1 ст.69
СК України дружина та чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності. У
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ч.1 ст.70 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.п. 23, 24 постанови №11 від 21
грудня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як свідчать матеріали справи і вказані
обставини не заперечуються сторонами,
01 листопада 2006 року між ВАТ «Банк
«Фінанси та кредит» (нині - ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит») та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого позичальнику надано кредит у
розмірі 12 000 доларів США. Позичальником
за цим договором є ОСОБА_3 за
посвідченої нотаріальної згоди
ОСОБА_2, оскільки на час його укладення
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Крім того, в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, 01 листопада 2006 року між
Банком та ОСОБА_2 укладено договір
поруки, а також вказана квартира
відповідно до укладеного між Банком та
ОСОБА_3 договором іпотеки, передана за
згодою ОСОБА_2 в іпотеку Банку.

Як пояснили сторони, кошти,
отримані в кредит в сумі 12 000 доларів
США були використані на придбання у
власність спірної квартири АДРЕСА_8.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором,
рішенням Олександрійського районного
суду Кіровоградської області від 01
березня 2010 року, яке набрало законної
сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заборгованість за кредитним
договором, визначену станом на грудень
2009 року в сумі 117 463 грн.17 коп. (а.с. 70).

Оскільки вказане рішення суду не
виконано, рішенням Олександрійського
міськрайонного суду від 12 листопада 2013
року, яке набрало законної сили, в
рахунок погашення заборгованості
перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» по
кредитному договору від 01 листопада 2006
року в сумі 320 280,87 грн. звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_9. Визначено спосіб
звернення стягнення шляхом надання
Банку права продажу предмету іпотеки
від імені її власника ОСОБА_3 будь-якій
особі - покупцеві. Виселено з квартири
та зобов'язано знятись з
реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23, 63-69).

Рішення суду про звернення
стягнення на квартиру та виселення, як
пояснила відповідач, не виконано.

Зі змісту рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року, вбачається, що сума
строкової заборгованості по кредиту
становить 10 755,45 доларів США.

В порушення вимог ст.ст.10,60
ЦПК України, позивач в суді першої
інстанції не надав доказів того, яку
безпосередньо суму грошових коштів на
погашення кредитних зобов'язань
сплачено в період шлюбу, після
розірвання шлюбу до фактичного
припинення шлюбних відносин, оскільки
кошти сплачені в період шлюбу є
спільною сумісною власністю.

Не надано такі докази і в суді
апеляційної інстанції.

За таких обставин позов про
визнання за позивачем в порядку поділу
спільного майна подружжя права
власності саме на ? частину спірної
квартири, є таким, що не підлягає
задоволенню, оскільки є недоведеним.

Відмова в задоволенні вказаного
позову не позбавляє позивача права
звернутись в суд з позовом про визнання
за ним права власності на ту частку
квартири, за яку подружжям було
сплачено кошти банку на час припинення
шлюбних відносин.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307,
п.3, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 09 жовтня 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: