Справа № 192/1621/14
Провадження № 2/192/449/14
"08" вересня 2014 р. смт.Солоне
Солонянський районний суд
Дніпропетровської області в складі:
головуючої - судді Трещовій
при секретарі - Папян Д. Р.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за період затримки виплати
розрахункових, моральної шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення заробітної
плати, середнього заробітку за період
затримки виплати розрахункових та
На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що вона працювала у
КП "Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області" на посаді
головного економіста в періоди з 06
квітня по 05 листопада 2012 року та з 13
грудня 2012 року по 31 січня 2013 року,
звідки була звільнена 31 січня 2013 року
згідно наказу №5-к, але при звільнені їй
не було виплачено заробітну плату за
період січень 2013 року, жовтень-грудень
2012 року в загальній сумі 4 719 гривень 84
копійки, в зв'язку з чим змушена
звернутися з даним позовом до суду,
оскільки і на період подачі позову
наявна на день звільнення
заборгованість по заробітній платі та
розрахункові їй виплачені так і не
Вважає, з посиланням на ч.1 ст.117 КЗпП
України, що оскільки відповідач
затримує виплату нарахованої їй
заробітної плати з 01 лютого 2013 року по 01
липня 2014 року, то за весь цей період
затримки виплати розрахункових
відповідач зобов'язаний сплатити їй
середній заробіток в загальному
розмірі 29 280 гривень 60 копійок із
розрахунку середньомісячної
заробітної плати, яка за розрахунком
позивача становить 1 952 гривні 04
копійки. Також просила суд стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 2
000 гривень, оскільки невиплата
заробітної плати призвела до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від неї додаткових
зусиль для організації свого життя.
Позивач ОСОБА_1, яка належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи (а.с.25), в судове засідання не
звилася, надала суду заяву, згідно якої
просила розглядати справу за її
відсутності, свої позовні вимоги
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити, не заперечувала проти
заочного розгляду справи (а.с.16).
Відповідач КП "Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області", який
про день та час розгляду справи
повідомлений належним чином шляхом
направлення судової повістки
ліквідаційній комісії, створеній
рішенням Солонянської районної ради
Дніпропетровської області (а.с.22,24,26), в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки представника суд не
повідомив, як не подав і заперечень
проти позову та доказів, що їх
обґрунтовують, в зв'язку з чим за згодою
позивача суд ухвалив розглядати справу
у відсутність відповідача в порядку
заочного провадження на підставі
наявних у ній доказів. .

Суд, дослідивши докази, що маються у
справі, приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, при
цьому доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях, а кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
чи заперечень, крім випадків
встановлених цим законом.

Згідно ст.94 КЗпП України заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення, а якщо працівник в
день звільнення не працював, то
зазначені суми мають бути виплачені не
пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок. Про нараховані
суми, належні працівникові при
звільненні, власник або уповноважений
ним орган повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Судом встановлено, що згідно наказу
№10-К від 06 квітня 2012 року ОСОБА_1 була
прийнята на роботу до КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" на посаду головного
економіста (а.с.11) та наказом №51к від 05
листопада 2012 року звільнена із
займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП
України. Згідно наказу №58 від 13
грудня 2012 року ОСОБА_1 знову була
прийнята на роботу до КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" на посаду головного
економіста (а.с.11) та наказом №5к від 31
січня 2013 року звільнена із займаної
посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України
за згодою сторін.

З дослідженої в судовому засіданні
довідки головного бухгалтера КП
"Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області", яка
міститься в матеріалах справи,
заборгованість КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" по заробітній платі перед
ОСОБА_1 за період січень 2013 року,
жовтень-листопад 2012 року дорівнює 4 751
гривня 34 копійки, в тому числі у 2012 році
за жовтень - 480 гривень 40 копійок, за
листопад - 516 гривень 54 копійки, за
грудень - 1 435 гривень 50 копійок; а у
січні 2013 року - 2 31 гривень 90 копійок
(а.с.20).

Рішенням Солонянської районної ради
Дніпропетровської області від 07 серпня
2013 року № 167-26/VІ "Про ліквідацію
комунальних підприємств, що належать
до спільної власності територіальних
громад сіл, селищ району" вирішено
припинити діяльність КП "Солонянський
сільський комунсервіс Солонянської
районної ради Дніпропетровської
області" та утворено склад
ліквідаційної комісії (а.с.24).

Згідно ст.233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, як зазначив в своєму рішенні
Конституційний Суду України від 15
жовтня 2013 року справі № 1-13/2013 "за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення
положень частини другої статті 233
Кодексу законів про працю України,
статей 1, 12 Закону України "Про оплату
праці" - в аспекті конституційного
звернення положення частини другої
статті 233 Кодексу законів про працю
України у системному зв'язку з
положеннями статей 1, 12 Закону України
"Про оплату праці" від 24 березня 1995 року
N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти
так, що у разі порушення роботодавцем
законодавства про оплату праці не
обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

Таким, чином, оскільки в судовому
засіданні достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 до теперішнього часу заробітна
плата, в тому числі розрахункові,
нарахована, але ні в день звільнення, ні
до дня розгляду справи судом виплачена
не була, то позовні вимоги в частині
стягнення 4 719 гривень 84 копійки
заборгованості по заробітній платі
підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
по день фактичного розрахунку, то в цій
частині вимоги підлягають задоволенню
у зв'язку з наступним.

Відповідно до положень ч.1 ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у ст.116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір, підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 3
липня 2013 року у справі №6-64 цс 13,
предметом якої був спір про стягнення
заборгованості з заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахункових при звільненні зазначив,
що відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини в невиплаті належних
звільненому працівникові коштів та не
звільняє роботодавця від
відповідальності, передбаченої ст.117
КЗпП України.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року справі №
1-5/2012 "за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
2371 цього кодексу" - в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 2371 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не пропущено строк
звернення до суду з позовом про
стягнення середнього місячного
заробітку за час затримки розрахунку,
який розраховується відповідно до
Порядку обчислення середньої
заробітної плати затвердженого
Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №
100, згідно якого судом враховується для
здійснення розрахунку
середньомісячної заробітної плати за
період затримки виплати розрахункових
розмір заробітної плати за останні
повні два місяці до звільнення, тобто
за грудень 2012 року - 1 435 гривень 50
копійок та січень 2013 року - 2 318 гривень 90
копійок (а.с.20), в зв'язку з чим її
середньомісячна заробітна плата
становить - 1 877 гривень 20 копійок, а не 1
952 гривні 04 копійки, як зазначено в
позовній заяві (а.с.3).

В той же час, суд приходить до висновку,
що середньомісячну заробітну плату
необхідно стягнути за період з 01 лютого
2013 року по 01 липня 2014 року, тобто
фактично за 17 місяців в розмірі 31 912
гривень 40 копійок (1877,20 грн.х17=31912,40 грн.),
проте оскільки позивач просить суд
стягнути 29 280 гривень 60 копійок, то
відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах
заявлених позовних вимог підлягає
стягненню сума, зазначена в позовній
заяві.

Згідно ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як достовірно встановлено судом,
відповідач незважаючи на свій
обов'язок сплачувати працівнику
заробітну плату, даний обов'язок
належним чином не виконував і не
виконує до теперішнього часу, що в свою
чергу призвело до моральних страждань
позивача, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що відповідачем
порушувались права позивача на
своєчасне отримання заробітної плати
як в період знаходження в трудових
відносинах з відповідачем, так і після
звільнення до дня розгляду справи
судом, що є істотним порушенням
трудових прав та права на оплату праці,
у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги про
стягнення з відповідача відшкодування
моральної шкоди в сумі 2 000 гривень є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню, оскільки будуть
відповідати глибині її моральних
страждань та тривалості періоду їх
спричинення відповідачем.

В зв'язку з задоволенням позову
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
суд вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь держави витрати
по оплаті судового збору, оскільки
позивач при зверненні з даним позовом
до суду звільнений від сплати
зазначених витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 116, 117, 233, 2371, 238 КЗпП України;
Постанови Пленуму Верховного суду
України №9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду трудових спорів», ст.ст. 10, 11, 57,
60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Солонянський сільський
комунсервіс Солонянської районної
ради Дніпропетровської області» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за період затримки виплати
розрахункових, моральної шкоди
задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 4719 (чотири тисячі сімсот
дев'ятнадцять) гривень 84 копійки,
допустивши до негайного виконання
рішення суду в частині стягнення
заробітної плати, але не більш ніж за
один місяць.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки виплати сум, що належать
працівникові при звільненні, в сумі 29 280
(двадцять дев'ять тисяч двісті
вісімдесят) гривень 60 копійок.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві
тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з комунального підприємства
«Солонянський сільський комунсервіс
Солонянської районної ради
Дніпропетровської області» на користь
держави судовий збір в розмірі 340
(триста сорок) гривень в частині позову
про стягнення заборгованості з
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки виплати сум,
що належать працівникові при
звільненні, та в розмірі 243 (двісті
сорок три)гривні 60 копійок в частині
позову про стягнення моральної шкоди.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за заявою відповідача протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуючий