Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 11 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що на
підставі кредитного договору від 27
грудня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит у
сумі 2 480 грн 50 коп. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. ПАТ КБ "ПриватБанк"
зазначає, що він виконав свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі, проте відповідач взяті
на себе зобов'язання не виконав, у
зв'язку з чим виникла заборгованість по
сплаті кредиту та процентів за його
користування, яка станом на 27 березня
2013 року складає 40 007 грн 15 коп.
Ураховуючи викладене, ПАТ КБ
"ПриватБанк" просив задовольнити його
позовні вимоги і стягнути з ОСОБА_3 на
їх користь заборгованість за кредитним
договором у сумі 40 007 грн 15 коп.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 20 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 11 квітня 2014 року рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 20 січня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ
КБ "ПриватБанк" задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
"ПриватБанк" 18 683 грн 08 коп. у рахунок
сплати заборгованості за кредитним
договором. У решті позовних вимог ПАТ
КБ "ПриватБанк" відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, залишивши в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що ПАТ КБ "ПриватБанк" доведено факт дії
кредитного договору, а також факт його
невиконання відповідачем в частині
сплати процентів за користування
кредитом, тому стягненню підлягають
нараховані проценти за період з
17 червня 2007 року по 27 березня 2013 року, а
також заборгованість по сплаті комісії
за користування кредитом.
Заборгованість по сплаті процентів за
користування кредитом та комісії, які
включені банком в суму загальної
заборгованості за період до 17 червня 2007
року стягненню не підлягає, у зв'язку з
тим, що за даний період така
заборгованість вже була стягнута з
ОСОБА_3 на підставі судового наказу від
26 червня 2007 року. Оскільки останній
платіж по сплаті заборгованості за
кредитним договором ОСОБА_3
здійснено 22 липня 2011 року, то строк
позовної давності для звернення до
суду ПАТ КБ "ПриватБанк" не пропущено.
До вимог про стягнення пені
застосовується позовна давність в один
рік (частина друга статті 258 ЦК України).
Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося
з позовом 25 липня 2013 року, тобто більше
як через рік після виконання
відповідачем останнього платежу по
поверненню боргу за кредитним
договором, а відповідач просив
застосувати до вимог про стягнення
пені строки позовної давності, то позов
про стягнення пені підлягає
задоволенню лише за період, що не
перевищує один рік з дати звернення
позивача до суду, а позовні вимоги в цій
частині, за період понад один рік з дати
звернення до суду задоволенню не
підлягають. Також не підлягають
задоволенню вимоги про стягнення
штрафу, оскільки в цій частині
позивачем пропущено строк позовної
давності, про застосування якого
заявлено відповідачем.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд, у
відповідності до пункту 2 частини
першої статті 307 ЦПК України, має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що 27 грудня 2006 року між
закритим акціонерним товариством
комерційний банк "ПриватБанк" (далі -
ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником
якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", і ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав позичальнику
строковий кредит у сумі 2 480 грн 50 коп. на
строк з 27 грудня 2006 року по 27 грудня 2007
року зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 2,0 % на
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту.

Кредит надано відповідно до Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка" (Стандарт) та
Тарифів банку, з якими ОСОБА_3 був
ознайомлений.

На підставі судового наказу
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 26 червня 2007 року з ОСОБА_3 на користь
ЗАТ КБ "ПриватБанк" стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 3 209 грн 29 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 2480 грн 50
коп., заборгованість по сплаті
процентів за користування кредитом - 514
грн 73 коп., заборгованість по сплаті
комісії за користування кредитом - 167
грн 45 коп., пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором - 46
грн 58 коп., та судові витрати.

За змістом статей 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до частини першої статті 598
ЦК України зобов'язання припиняється з
підстав, передбачених договором або
законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у
статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до пункту 17 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.
Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Апеляційний суд не врахував вказаних
роз'яснень та встановивши, що судовим
наказом з відповідача заборгованість
за тілом кредиту була стягнута в
повному обсязі, дійшов помилкового
висновку про наявність між сторонами
кредитних правовідносин після
проведення такого стягнення та
можливість нарахування процентів за
користування кредитними коштами.

Із ухваленням судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яким є й
судовий наказ, припиняються
правовідносини сторін, що ґрунтуються
на кредитному договорі, зокрема, сплата
чергових платежів, сплата та
нарахування відсотків, разом із тим
може виникати грошове зобов'язання із
повернення кредитних коштів в повному
обсязі та нарахованих на цей час
відсотків, невиконання якого тягне
відповідальність, встановлену статтею
625 ЦК України.

Вирішуючи спір суд апеляційної
інстанції на зазначене уваги не
звернув, не визначився з характером
спірних правовідносин, не з'ясував
правомірність вимог позивача.

Крім того, судом апеляційної інстанції
не повно досліджено обставин справи,
оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" на
підтвердження своїх вимог подано
документи, текст яких неможливо
прочитати, у зв'язку з чим умови
договору не можна перевірити належним
чином та встановити дійсні обставини
справи, які мають правове значення та
впливають на результат спору.

Отже, судом апеляційної інстанції не
встановлено характер спірних
правовідносин, не з'ясовано всі
обставини у справі, не досліджено
докази та не надано їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 11 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська