Справа № 461/7822/13
Головуючий у 1 інстанції: Городецька
Провадження № 22-ц/783/7073/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представників відповідача
Матвеєвої Л.М., Казурової Л.В.,
представника третьої особи Пришляк
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Полісервіс-Тур» на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулась
в суд з позовом до ПП «Полісервіс-Тур»,
третя особа на стороні відповідача
ТзОВ «Аккорд-Тур» про захист прав
споживача. З посиланням на ст. 23, 509, 526,
527, 901, 902, 1166, 1167 ЦК України, ЗУ «Про
захист прав споживачів» просила
стягнути з ПП «Полісервіс-Тур» у якості
відшкодування майнових збитків 3 874 грн.
попередньо внесених ОСОБА_5 в якості
туристичних послуг за неотриманий
туристичний продукт та 5000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, судові
витрати покласти на відповідача.

Рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 24 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Полісервіс-Тур» на
користь ОСОБА_5 3 874 грн. матеріальної
шкоди та 3000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив директор ПП
«Полісервіс-Тур» - Матвєєва Л.М. Вважає
рішення незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального права, при
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, із
невідповідністю висновків обставинам
справи, які суд вважав встановленими.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_5 відмовити. Мотивує тим,
що суд застосував норми матеріального
права - ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, які
регулюють відшкодування матеріальної
та моральної шкоди при відсутності
договірних відносин між сторонами. В
даному випадку суд мав керуватись
умовами договору, укладеного між
ОСОБА_5 та ПП «Полісервіс-Тур» та
нормами ЦК України, що регулюють дані
відносини. При цьому суд зіслався на ст.
32 ЗУ «Про туризм», яка передбачає
майнову та іншу відповідальність,
передбачену законом та договором,
туроператора та турагента, інших
суб'єктів туристичної діяльності.

Зазначає, що по перше, ПП
«Полісервіс-Тур» взагалі не може
відповідати по вимогам позивача,
оскільки діє на підставі агентського
договору №11188618 від 02.01.2013 року, як
посередник від туроператора ТзОВ
«Аккорд-Тур», яке і надає туристичні
послуги.

Крім того, при вирішенні спору
суд не звернув уваги на те, що вина у
виникненні ситуації, при якій ОСОБА_5
була позбавлена можливості вдруге
перетнути кордон Болгарії, лежить на
самій позивачці, тому вимоги позивача
взагалі є безпідставні. Зазначає, що
позивач надала ПП «Полісервіс-Тур»
паспорт із даними про наявність 2-х віз
для перетину кордону країн членів
Шенгенської угоди.

Згідно Агентського договору
№11188618 між Туроператором «Аккорд-Тур»
та ПП «Полісервіс-Тур» туроператор
відповідає за візову підтримку та
підготовку документів туристів для
перетину кордону - п.2.1.3. «…інформувати
Турагента про всі вимоги, умови та
обмеження, що пред'являються туристами
з боку українських та іноземних
туристичних агентств, перевізниками,
консульськими, митними та іншими
органами і установами України та інших
держав, посольствами іноземних держав
в Україні». Згідно цієї угоди, копії віз
ОСОБА_5 було скеровано до туроператора
«Аккорд-Тур» по електронній почті, для
того, щоб з»ясувати, чи дійсно турист із
такою візою може відвідувати зазначені
у туристичній програмі країни. 03.05.2013
року по електронній почті
Туроператором було надано відповідь
Турагенту про те, що така віза
відповідає зазначеним у законодавстві
вимогам і підходить до такого туру.

Вже після надання на перевірку
паспорта з візами Турагенту,
заключивши договір, придбавши
турпутівку, ОСОБА_5 не узгодивши свої
дії ні з Турагентом, ні з Туроператором
поїхала до Польщі, таким чином
використала одну із 2-ох наданих віз.
Таким чином, з вини самої позивачки у
неї виникли проблеми в процесі туру.

Одразу після того, як ПП
«Полісервіс-Тур» стало відомо, що у
ОСОБА_5 виникли проблеми із візою, а
саме 05.06.2013 року, для неї було придбано
за кошти відповідача квиток для
перельоту із Стамбула до Львова
авіарейсом.

Крім того, суд стягнув на користь
позивача повну суму вартості туру, що
не відповідає ні умовам договору про
надання послуг (п.7.3 Договору), ні
обставинам, які були встановлені у
судових засіданнях по справі. ОСОБА_5
відбула практично весь тур за винятком
останнього дня, оскільки не виїжджала
із Туреччини автобусом, а вилетіла на
передодні літаком.

Оскільки передбачені договором
між сторонами послуги були надані не
повному обсязі не з вини відповідача, у
суду не було правових підстав
задовольняти позовні вимоги позивача
ні в частині стягнення матеріальної
шкоди, ні в частині моральної шкоди.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою апелянт та його
представник доводи апеляційної скарги
підтримали. Додатково просять
врахувати, що заявляючи вимоги про
відшкодування майнової шкоди, позивач
не надала доказів понесення будь-який
витрат, які узгоджуються з поняттям
майнової шкоди, котра може бути
стягнута при наявності вини
відповідача.

Представник третьої особи
висловився в підтримання апеляційної
скарги апелянта. Позивач повідомила
Турагента про наявність у неї візи,
виданої консульством Польщі, а тур,
запропонований відповідачем не
передбачав відвідання Польщі, то з
врахуванням положення ст. 12 Конвенції
про застосування Шенгенського
договору від 14 липня 1985 року,- першою
країною, яку позивач мала відвідати,
повинна була бути Польща, відвідування
якої запропонований позивачу тур - не
передбачав. Республіка Болгарія є
членом Європейського Союзу, але не є
учасником Шенгенського договору. Тому
наявність у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон за
шенгенською візою, не обмежує в
можливості громадянина отримати
додатково болгарську візу. Оскільки
позивач вирішила скористатись
наявною візою і така була прийнятною
для використання при запропонованій
відповідачу подорожі, то
туроператором відповідно і було
підтверджено належність документів
позивача за якими остання може
відвідувати запропоновані у турі
країни згідно маршруту. Про
використання візи позивачем в період
після надання документів для
оформлення поїздки і до самої поїздки -
позивач не повідомила ні тур агента, ні
туроператора, що обумовило її
попередження під час подорожі та
перетині болгаро-турецького кордону
про неможливість його повторного
перетину наземним транспортом. Щодо
мотивів апеляційної скарги про
заявлення позивачем вимог до
неналежного відповідача, то просить
врахувати, що туроператором виконано
усі умови договору, укладеного з
відповідачем як турагентом, на якого і
покладається обов»язок інформувати
туриста про екологічний,
епідеміологічний, та політичний стан в
країні призначення, митні,
прикордонні,еміграційні, санітарні та
інші правила, тому особу відповідача,
вважають визначена позивачем вірно.

Позивач в письмових запереченнях на
апеляційну скаргу просить рішення
суду першої інстанції залиши ти без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Вважає, що відповідачем не
в повній мірі виконано умови договору,
внаслідок чого не в повній мірі
отримала туристичні послуги. Жодних
договірних стосунків із третьою особою
не мала, тому вважає підставними
заявлення вимог саме до відповідача.
Суд дав належну оцінку спірним
правовідносинам, всебічно з»ясував
обставини справи та ухвалив законне
рішення. Просить справу за апеляційною
скаргою розглянути в її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така підлягає до
задоволення з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
03.05.2013 року між ОСОБА_5 та Приватним
підприємством «Полісервіс-Тур»
укладено договір на туристичне
обслуговування. № 03/05 від 03.05.2013
року./а.с.8/.

Відповідно до п. 1.1 договору, Турагент,
який діє відповідно до агенської угоди
№ 7717 від 16.07.2012 року та за дорученням
Туроператора -«Аккорд-Тур», за
встановлену договором плату за
замовленням Туриста, зобов'язується
забезпечити надання туристу комплекс
посередницьких послуг з реалізації
туристичного продукту, передбаченого
додатком № 1 до договору, попередньо
сформованого Туроператором, з
організації туристичної поїздки.

Відповідно до умов договору: п.2.1
Турагент зобов'язувався надати туристу
посередницькі послуги з організації
туристичної поїздки на умовах
передбачених в листі бронювання, який є
невід'ємною частиною договору; за умови
повної сплати вартості туру Туристом
до початку туру видати останньому
проїзні та інші, необхідні для
здійснення туру документи; надавати
Туристу необхідну і достовірну
інформацію про комплекс туристичних
послуг, сформованих туроператором,
обов'язки та правила поведінки Туриста,
умови страхування, порядок
відшкодування завданих збитків, умови
відмови від послуг, правила візового
митного режиму, перетинання державного
кордону та іншу необхідну інформацію;
відшкодовувати в установленому
законом прядку збитки завдані Туристу,
іншими особами та довкіллю, які виникли
виключно та в наслідок неналежного
надання посередницьких послуг з
реалізації туристичного продукту.

Відповідно до п. 2.2 договору ОСОБА_5
зобов'язалась надати Турагенту
необхідні для організації туру
відомості, передбачені в листі
бронювання та документи - для
оформлення туру, а саме: закордонний
паспорт, фотографії, заповнені анкетні
дані; сплатити вартість послуг
Турагента в терміни, передбачені
договором; не порушувати права та
інтереси інших осіб, вимоги законів,
які діють на території країни
перебування; виконувати митні,
прикордонні, санітарні, та інші
правила; поважати політичний та
соціальний устрій, традиції звичаї,
релігійні вірування країни (місця
Перебування; зберігати довкілля,
дбайливо ставитись до об'єктів природи
та культурної спадщини країни (місця)
перебування; дотримуватись умов і
правил, передбачених договором про
надання туристичних послуг; надавати
персональну інформацію в обсязі
необхідному для реалізації
туристичного продукту; дотримуватись
під час подорожі правил особистої
безпеки; відшкодувати тур агенту
збитки, завдані йому власними
неправомірними діями; виконувати інші
обов'язки, передбачені законодавством
України та законодавствам країни
тимчасового перебування. Нести витрати
у випадку порушень візового,
прикордонного, митного режимів, або
витрат пов'язаних з депортацією.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами під час
оформлення туристичної подорожі,
позивач повідомила Тур-агента про
наявність у неї візи виданої
консульством Польщі, та надала
турагенту закордонний паспорт з
відповідною візою. Згідно відомостей
зазначених в візі - віза видана
терміном на 20 днів, термін дії візи з
17.04.2013 року по 16.06.2013 року, кількість
в'їздів два.

Відповідно до умов туру, автобусний тур
розпочався 30.05.2013 року та мав тривати до
11.06.2013 року. Під час перетину
болгаро-турецького кордону її було
повідомлено, що вона не зможе
повернутись разом з групою додому,
оскільки мала одноразову візу. За таких
обставин, керівником групи вказана
інформація була передана турагенту,
внаслідок чого за кошти останнього
придбано виписаний 05.06.2013 року
авіаквиток, за яким 09.06.2013 року позивач
здійснила переліт по маршруту
Стамбул-Львів. Таким чином не
відвідала Стамбул та Велико Тирново
/Болгарія/ - передбачені туром міста.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування майнової шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до положень ч.2 ст.12
Конвенції про застосування
Шенгенського договору від 14 липня 1985
року, між урядами держав економічного
союзу БЕНІЛЮКС, Федеративної
республіки Німеччини та Французької
республіки «Про поступове скасування
перевірок на спільних кордонах» - в
якості Договірної Сторони, в
компетенції якої знаходиться видача
візи, за загальним правилом, виступає
та, яка є основним місцем призначення.
Якщо останнє не може бути однозначно
визначене, то видача візи, як правило,
покладається на дипломатичну чи
консульську установу тієї Договірної
Сторони, яка є першим місцем в'їзду.

Враховуючи те, що у ОСОБА_5 була наявна
віза, видана консульством Польщі, а тур,
запропонований турагентом
«Полісервіс-Тур», не передбачав
відвідання Польщі, то враховуючи
положення ст.12 Конвенції про
застосування Шенгенського договору
від 14 липня 1985 року, - першою країною,
яку позивач мала відвідати, повинна
була бути Республіка Польща.

Судом першої інстанції враховано, що
Візовий кодекс ЄС не передбачає
можливості оформлення іншої
шенгенської візи на той самий період,
протягом якого триває дія існуючої
візи. Для короткострокових поїздок
існує лише віза категорії «С». При
цьому, двох одночасно діючих віз
категорії «С» в одному паспорті не може
бути - навіть якщо особа здійснює
короткострокові поїздки з різними
цілями.

Врахувавши положення ст. 1 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в»їзду в Україну громадян України»,
яким передбачено, що громадянин
України має право виїхати з України,
крім випадків, передбачених цим
Законом, та в'їхати в Україну, на
громадян України, які звернулися з
клопотанням про виїзд з України,
поширюються усі положення чинного
законодавства, вони користуються всіма
правами і несуть встановлені законом
обов'язки, порядок в'їзду до іноземної
держави регулюється законодавством
відповідної держави, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
відповідачем не належним чином
виконано умови договору на туристичне
обслуговування № 03/05 від 03.05.2013 року.

Поза увагою суду залишилась та
обставина, що інформуючи відповідача
про наявність шенгенської візи при
подачі документів для оформлення
турпоїздки, запропонованої
відповідачем, позивач визначилась з
можливістю її використання. Виходячи
із змісту позовної заяви та матеріалів
справи, позивач усвідомлювала, що з
врахуванням відкритої у неї
шенгенської візи може відвідувати
країни з візовим режимом, перелічені у
турі і підтвердження цьому було
отримано турагентом від туроператора.

Використання до поїздки по туру візи
та відвідуванням Польщі, що не
заперечила позивач, безперечно
вплинуло на зміну обставин, які не були
відомі ні відповідачу ні третій особі,
при обізнаності з якими, останні
повинні були отримати підтвердження
можливості позивача відвідування
країн згідно запропонованого туру, що
передбачено умовами договору між
сторонами. Однак позивач до вибуття в
поїзду про такі свої дії турагента не
повідомила, що і обумовило
попередження відповідних служб
Туреччини при перетині позивачем
болгаро-турецького кордону про
неможливість повернення у Болгарію
автобусом.

Згідно ст.. 901 ЦК України договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 906 ЦК України передбачено, що
збитки, завдані замовнику невиконанням
або неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Саттею 1 Закону України «Про туризм»
визначено, що туристичний продукт - це
попередньо розроблений комплекс
туристичних послуг, який поєднує не
менше ніж дві такі послуги, що
реалізується або пропонується для
реалізації за визначеною ціною, до
складу якого входять послуги
перевезення, послуги розміщення та
інші туристичні послуги, не пов'язані з
перевезенням і розміщенням (послуги з
організації відвідувань об'єктів
культури, відпочинку та розваг,
реалізації сувенірної продукції тощо).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 19-1 Закону
України «Про туризм» до укладення
договору на туристичне
обслуговування споживачеві
туристичного продукту надається
інформація про основні вимоги до
оформлення в'їзних/виїзних документів
(паспорт, дозвіл (віза) на
в'їзд/виїзд до країни тимчасового
перебування), у тому числі строк їх
оформлення.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про
туризм» якість туристичних послуг
повинна відповідати умовам договору,
порядок і способи захисту порушених
прав туристів визначаються
законодавством про захист прав
споживачів.

Пунктом 1 ч.4 ст. 19-1, ч.2 ст. 24, п.2 ч.1 ст. 25
Закону України «Про туризм» визначено,
що до укладення договору на
туристичне обслуговування
споживачеві туристичного продукту
надається інформація про: основні
вимоги до оформлення в'їзних/виїзних
документів (паспорт, дозвіл (віза) на
в'їзд/виїзд до країни тимчасового
перебування), у тому числі строк їх
оформлення. Суб'єкти туристичної
діяльності зобов'язані надавати
туристам необхідну і достовірну
інформацію про туристичні послуги,
права, обов'язки та правила поведінки
туристів (екскурсантів), умови
страхування, порядок відшкодування
завданих збитків, умови відмови від
послуг, правила візового
митногорежиму, перетинання
державного кордону та іншу
інформацію, передбачену цим Законом.
Туристи і екскурсанти мають право на
необхідну і достовірну інформацію
про правила в'їзду до країни (місця)
тимчасового перебування, а також
виїзду з країни (місця) тимчасового
перебування і перебування там, про
звичаї місцевого населення, пам'ятки
природи, історії, культури та інші
об'єкти туристичного показу, що
знаходяться під особливою охороною,
стан навколишнього середовища.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про туризм» суб'єкт
туристичної діяльності, який порушив
законодавство в галузі туристичної
діяльності при наданні туристичної
послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний
відшкодувати туристу збитки у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про порушення відповідачем
означених вимог закону не ґрунтується
на матеріалах справи.

Дії відповідача пов»язані із
забезпеченням позивачу перельоту за
рахунок відповідача 09.06.2013 року із
Стамбула у Львів, свідчать про
понесення саме відповідачем майнових
втрат за відсутності доказів вчинення
винних дій по відношенню до позивача.
Оплата повної вартості туру в сумі 3 874
гр., як спричиненої позивачу майнової
шкоди з мотивів отримання туристичних
послуг не в повному обсязі, що полягало
у не відвідуванні Стамбулу та Велико
Тирново з наведених вище причин - не
може бути покладена на відповідача у
справі за відсутності доказів його
вини.

Враховуючи такі обставини, суд
першої інстанції дійшов
необґрунтованого висновку про
спричинення з вини відповідача
позивачу моральної шкоди внаслідок
настання обставин, про які зазначено
вище. Оскільки відповідно до Постанови
Пленуму Верховного суд України № 4
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" від 31.03.95 року, із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного суду №5 від 25.05.2001 року, під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення, рішення суду першої
інстанції необхідно скасувати та
ухвалити у справі нове рішення про
відмову у позові.

Керуючись ст. 303 , 304 ,п. 2 ч. 1 ст. 307, п.3 ч.1
ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317 ЦПК України
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А
:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Полісервіс-Тур»
задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення, яким в позові ОСОБА_5 до
Приватного підприємства
«Полісервіс-Тур» третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аккорд -Тур» про
відшкодування майнової та моральної
шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПП
«Полісервіс-Тур» 121 гр. 80 коп. судового
збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді