АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6314/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Демидова С.О. Доповідач - Романюк
М.М. Категорія 30
10 вересня 2014 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі
Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційні скарги заступника
прокурора Дніпропетровської області
та Міністерства регіонального
розвитку та житлово-комунального
господарства України на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 12 червня 2014 року
та додаткове рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
02 липня 2014 року у справі за позовом
заступника прокурора
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Міністерства
регіонального розвитку та
житлово-комунального господарства
України до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Державне
підприємство Дніпропетровський
державний проектний інститут
"Дніпроцивільпроект" про відшкодування
шкоди заподіяної в результаті затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заступник прокурора Дніпропетровської
області звернувся до суду з зазначеним
вище позовом в інтересах держави в
особі Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України у лютому 2014 року. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що рішенням
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 29 квітня 2011 року
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 січня 2012 року та ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 червня 2012 року з ДП
Дніпропетровський державний проектний
інститут "Дніпроцивільпроект" на
користь ОСОБА_7 стягнуто
середньомісячний заробіток за час
невиконання рішення у розмірі 141 904,75
грн., а також моральну шкоду у розмірі
1 000 грн. а всього 142 904,75 грн.

Вказане рішення було виконано в
примусовому порядку ВДВС
Бабушкінського районного управління
юстиції у м.Дніпропетровську, що
підтверджується залученими до справи
копіями платіжних доручень № 1038 від 27
березня 2012 року та № 985 від 22 березня
2012 року.

Даним рішенням встановлено, що рішення
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року
про поновлення на роботі ОСОБА_7 на
посаді заступника директора інституту
по загальним питанням не виконувалось
ДП ДДПІ "Дніпроцивільпроект" у період з
26 грудня 2006 року по 13 вересня 2010 рік.

У зазначений період часу на посаді
директорів ДП ДДПІ
"Дніпроцивільпроект" працювали
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 Просить стягнути з
відповідачів на користь Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України пропорційно відпрацьованому
часу суми, відповідно з: ОСОБА_3 - 10 692,50
грн.; ОСОБА_4 - 85 692,75 грн.; ОСОБА_5 - 2 902,25
грн.; ОСОБА_6 - 9 012,25 грн. та по 200 грн. з
кожного за стягнену моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 27 травня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
02 липня 2014 року вирішено питання
судових витрат.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Дніпропетровської області в
інтересах держави в особі Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням та
додатковим рішенням суду Міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлово - комунального господарства
України просять їх скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
безпідставності та недоведеності
заявлених вимог.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 грудня 2006 року
ОСОБА_7 поновлено на посаді заступника
директора по загальним питанням ДП
ДДПІ "Дніпроцивільпроект".

Рішенням Красногвардійського
районного суду м.Дніпропетровська від
29 квітня 2011 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 січня
2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 червня 2012 року, з ДП
Дніпропетровський державний проектний
інститут "Дніпроцивільпроект" на
користь ОСОБА_7 стягнуто
середньомісячний заробіток за час
невиконання рішення про поновлення на
роботі у розмірі 141 904,75 грн., а також на
відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.
а всього 142 904,75 грн.

Вказане рішення було виконано в
примусовому порядку ВДВС
Бабушкінського районного управління
юстиції у м.Дніпропетровську, що
підтверджується залученими до справи
копіями платіжних доручень № 1038 від 27
березня 2012 року та № 985 від 22 березня
2012 року.

Згідно ч.1, 2 ст.130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України
стягнення з керівників підприємств,
установ, організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

З урахуванням зазначеного вище та
приймаючи до уваги, що рішення суду про
стягнення середнього заробітку за час
невиконання рішення суду про
поновлення на роботі було виконано ДП
Дніпропетровський державний проектний
інститут "Дніпроцивільпроект", тобто
суми було сплачено не Міністерством
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки
Міністерству регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України будь - якої шкоди
завдано не було.

Посилання апелянтів на те, що ч.4 ст.136
КЗпП України передбачено право
вищестоящого в порядку підлеглості
органу або прокурора звертатися до
суду з позовом про стягнення з
керівників підприємств матеріальної
шкоди не може бути прийнято до уваги,
оскільки даною нормою права
передбачено тільки право на звернення
до суду з відповідним позовом, а не
право на вимогу про стягнення завданої
підприємству шкоди на користь
вищестоящого органу.

Посилання апелянта, заступника
прокурора Дніпропетровської області,
на порушення з боку суду першої
інстанції - не застосування ст.1191 ЦК
України, не може бути прийнято до уваги,
оскільки не відповідає вимогам закону.

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

З урахуванням того, що Міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України не відшкодовувало шкоду, то
воно і не має права на вимоги в порядку
регресу.

Щодо завдання шкоди Міністерству
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України виплатою ДП ДДПІ
"Дніпроцивільпроект" ОСОБА_7 суми
середнього заробітку за час
невиконання рішення суду про
поновлення на роботі.

Посилання заступника прокурора
Дніпропетровської області на те, що
Міністерство регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України зазнало шкоди,
оскільки, на думку прокурора, прибуток
отриманий ДП ДДПІ "Дніпроцивільпроект",
останній повинен направлятися державі
і зараховуватися до Державного
бюджету, не може бути прийнято до уваги
з наступного.

Згідно розділу 7 Статуту ДДПІ житлового
і цивільного будівництва (назва якого у
наступному змінена) від1995 року і в
наступних редакціях, прибуток
підприємства, який залишається після
покриття матеріальних та прирівняних
до них витрат, витрат на оплату праці,
…та інших платежів до бюджету,
залишається у повному його
розпорядженні.

Таким чином, до бюджету ДП ДППІ
"Дніпроцивільпроект" сплачує лише
податки та інші обов'язкові платежі, а
прибуток залишається у розпорядженні
підприємства.

Посилання апелянта Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України на неправильне вирішення судом
питання щодо судових витрат не може
бути прийнято до уваги, оскільки
суперечить вимогам закону.

Згідно ч.4 ст.88 ЦПК України у разі
залишення позову без задоволення,
закриття провадження у справі або
залишення без розгляду позову
позивача, звільненого від оплати
судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

Приведені в апеляційних скаргах інші
доводи апелянтів не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтами
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника
прокурора Дніпропетровської області
та Міністерства регіонального
розвитку та житлово-комунального
господарства України на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 12 червня 2014 року
та додаткове рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
02 липня 2014 року - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 12 червня 2014 року
та додаткове рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
02 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.М.Романюк

Судді
І.О.Петренко

С.П.Котушенко