АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8023/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук Т. А. Доповідач - Повєткін
В.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 15
липня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу та інфляції за
договором позики, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу та інфляції за договором позики,
посилаючись на те, що 30.05.2013 року
відповідач взяв у нього в борг грошову
суму в розмірі 18.000,00 грн. Отриману
позику, відповідач зобов'язався
повернути до 15.06.2013 року, про що вказав у
розписці. Однак відповідач ні до
вказаної дати, ні до цього часу вказану
суму боргу не повернув, чим порушив
майнові права та законні інтереси
позивача. Крім того позивач зазначив,
що має право на повернення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, який
становить 828,00 грн. з липня 2013 року по
01.04.2014 року. На неодноразові спроби
позивача вирішити спір без судового
розгляду не дали позитивних
результатів. Тому позивач просив суд
стягнути на його користь з відповідача
борг у сумі 18.000,00 грн., індекс інфляції у
сумі 828,00 грн. та судові витрати (а.с.2-4).

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 15
липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог - відмовлено (а.с.31-33).

В апеляційній скарзі (а.с.41-42) ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалите нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити, оскільки
суд не врахував, що гроші були надані в
борг сім'ї ОСОБА_3, саме тому, що гроші
були взяті в інтересах сім'ї та
витрачені разом, відповідач взяв на
себе обов'язок сплатити частину боргів
сина.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що за договором позики, укладеному між
сторонами шляхом надання розписки,
відповідач грошових коштів не
отримував, кошти за договором отримані
іншою особою.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як встановлено судом першої інстанції,
вбачається з матеріалів справи та з
пояснень свідка ОСОБА_3 та визнається
сторонами, за укладеним між сторонами
договором позики (а.с.5) відповідач
ОСОБА_3 від позивача ОСОБА_2 грошових
коштів в борг не отримував, розписка
написана відповідачем ОСОБА_3 для
погашення боргу, який перед позивачем
має його син ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Як вбачається зі справи, відповідач з
позовом до позивача про визнання
договору позики недійсним з тих
підстав, що гроші насправді не були
одержані ним як позичальником від
позивача як позикодавця, до суду не
звертався.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Позивач в суді першої інстанції не
заперечував, що відповідач вказаної в
розписці грошової суми від нього в
позику не отримував.

Такі обставини викладені позивачем і в
апеляційній скарзі, яка підтримана
його представником в судовому
засіданні в суді апеляційної
інстанції.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 15
липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: