Справа № 465/2061/14
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/7158/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

та його представника -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Франківського районного суду м. Львова
30 вересня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова 30 вересня 2014 року задоволено
частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третьої особи Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування», про відшкодування
франшизи та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1000
грн. франшизи, 300 грн. моральної шкоди та
243,6 грн. судових витрат, а всього 1543
(тисячу п'ятсот сорок три) грн.60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскаржене рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи. Вважає, що позивач не надав
суду належних і допустимих доказів, які
б підтверджували розмір заподіяної їй
внаслідок ДТП шкоди. Крім того вказує,
що суд безпідставно стягнув з нього
моральну шкоду, так як ОСОБА_2 не
доведено заподіяння їй такої та її
розміру.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, що 05.04.2011
року на вул. Стрийській, 84 у м. Львові
ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Мазда»
д.н.з 0001-28 ТН, порушив п.п.1.5, 13.1 Правил
дорожнього руху, в результаті чого
здійснив зіткнення з автомобілем
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2

Вказане стверджено матеріалами
адміністративної справи Франківського
районного суду м. Львова №3-1450/11, з якої
вбачається, що постановою
Франківського районного суду м. Львова
від 08.06.2011 року ОСОБА_3 визнано винним за
ст.124 КпАП України та оштрафовано на 425
грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом.

Згідно із ст.979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

За змістом ч.1 ст.16, п.3 ч.1 ст.20 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, за якою
страховик бере на себе зобов'язання у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній у договорі страхування
страхувальником, на користь якої
укладено договір страхування, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Відповідно до ст.980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2)володінням, користуванням і
розпорядженням майном(майнове
страхування);

3)відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником(страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" страхування може бути
добровільним або обов'язковим.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії № АА/2652034
від 03.03.2011 року транспортний засіб -
автомобіль НОМЕР_2 на момент ДТП був
застрахований у ПАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування».

Згідно ст.5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно - правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 6 цього ж Закону визначено, що
страховим випадком є подія, внаслідок
якої заподіяна шкода третім особам під
час дорожньо - транспортної пригоди,
яка сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно - правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно із ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до чч.1,2 ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі,
якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно
-правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті дорожньо -
транспортної пригоди життю, здоров'ю,
майну третьої особи.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що франшиза -
це частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування.

Внаслідок ДТП автомобілю позивачки
заподіяно технічні ушкодження на суму
1296,68 грн., що вбачається з рахунку №201
від 11.03.2014 року ТзОВ «Ніко-Захід».

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 в період ДТП
була застрахована в ПАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування», то
страхова компанія 14.03.2014 року визнала
дану подію страховим випадком та на
підставі розрахунку розміру
страхового відшкодування від 14.03.2014
року виплатила позивачці страхове
відшкодування в сумі 296,68 грн. за
винятком встановленого договором
розміру франшизи в сумі 1000 грн.

Як вбачається з полісу АА/2652034
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, франшиза страхувальника
ОСОБА_3 визначена у розмірі 1000 грн.

Відтак, колегія суддів вважає
правильним висновок районного суду про
обов'язок відповідача відшкодувати
позивачу цю частину майнової шкоди.

Твердження апелянта про те, що
позивачем не доведено розміру
заподіяної їй майнової шкоди, колегія
суддів вважає безпідставними, так як
ним належними та допустимими доказами
не спростовано розміру майнової шкоди.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта про
те, що ОСОБА_2 не доведено заподіяння їй
моральної шкоди та її розміру.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовуються
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Із змісту п.22.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вбачається, що потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо -
транспортної пригоди.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст.ст. 23,1167 ЦК України,
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової ) шкоди», колегія
судів вважає, що висновки суду щодо
заподіяння позивачу моральної шкоди
та її розміру не відповідають
обставинам справи, а тому у частині
задоволення позову про стягнення
моральної шкоди оскаржуване рішення
слід скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314
ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова 30 вересня 2014 року у частині
стягнення моральної шкоди скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третьої особи Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування», про відшкодування
моральної шкоди.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: