РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 15.12.2014
року)

12.12.2014 року Деснянський районний суд
міста Києва у складі:

головуючого - судді Грегуль О.В.

при секретарі - Фідрі Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» про
відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернувшись до суду з
вищевказаним позовом, вимоги якого
неодноразово збільшувались у процесі
розгляду справи і посилаючись на
заподіяння їм шкоди внаслідок ДТП, яка
як вважають позивачі сталася з вини
відповідача - ОСОБА_3, просили стягнути
з останнього відшкодування
матеріальної і моральної шкоди та
судові витрати.

Зокрема, остаточно визначившись із
позовними вимогами 02.12.2014 року,
позивачка - ОСОБА_4 просила стягнути з
відповідача - ОСОБА_3: 109709 грн. 03 коп. - у
відшкодування матеріальної шкоди, яка
складається із вартості
відновлювального ремонту автомобіля
без урахування фізичного зносу
деталей; 280 грн. - у відшкодування витрат
за перевірку розвалу сходження; 1800 грн.
- у відшкодування витрат за стоянку
автомобіля після ДТП; 200 грн. - у
відшкодування витрат за нотаріальні
послуги при оформленні довіреностей на
своїх представників; 4000 грн. - у
відшкодування витрат на правову
допомогу; 68000 грн. - у відшкодування
моральної шкоди, яка виражається в
незручностях, порушенні життєвих
планів і перспектив із-за пошкодження
автомобіля і неможливості ним
користуватись, незручностях із-за
необхідності користуватись
громадським транспортом, необхідності
докладати зусиль для організації
перевезення дітей, втраті можливості
виїжджати на відпочинок, зниженні
іміджу, рейтингу та престижу, емоційних
стражданнях, моральних стражданнях
із-за ухилення відповідача від
відповідальності, депресивному стані,
приниженості і безпомічності,
необхідності витрачати час для
збирання, підготовки і подачі
матеріалів до суду. Також позивачка
просила стягнути: 579 грн. 79 коп. - у
відшкодування витрат по оплаті
судового збору.

Позивач - ОСОБА_2, остаточно
визначившись із своїми позовними
вимогами 02.12.2014 року, просив стягнути з
відповідача - ОСОБА_3: 850 грн. - у
відшкодування витрат за звіт № 2401/4 з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу, складений 19.04.2013
року; 200 грн. - у відшкодування витрат,
пов'язаних з оглядом доказів для
проведення автотоварознавчої
експертизи; 200 грн. - у відшкодування
витрат за нотаріальні послуги при
оформленні довіреностей на своїх
представників; 4000 грн. - у відшкодування
витрат на правову допомогу; 24000 грн. - у
відшкодування моральної шкоди, яка
виражається в психічних і
психологічних стражданнях, порушенні
психічних функцій, зміні нормального
життя, порушенні сну, погіршенні стану
здоров'я, необхідності витрачати час на
підготовку матеріалів до суду,
завданні тривоги, позбавленні
можливості поїхати на відпочинок,
спричиненні душевного болю. Також
позивач просив стягнути: 229 грн. 40 коп. -
у відшкодування витрат по оплаті
судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 01.10.2013 року, позовні вимоги
позивачки про стягнення 20 грн. - у
відшкодування витрат за оплату комісії
банку та позовні вимоги позивача про
стягнення 10 грн. - у відшкодування
витрат за оплату комісії банку,
залишено без розгляду за заявою
представника позивачів.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_2,
який діяв від свого і від імені
позивачки, як представник останньої за
довіреністю, позов підтримав і просив
про його задоволення.

Представник відповідача - ОСОБА_3
позовні вимоги визнав лише в частині
стягнення з відповідача - ОСОБА_3: 55728
грн. 43 коп. - у відшкодування
матеріальної шкоди, а в іншій частині
позовні вимоги не визнав і просив у їх
задоволенні відмовити.

У процесі розгляду справи, представник
відповідача - ОСОБА_3 повідомляв, що на
момент ДТП, цивільно-правова
відповідальність відповідача - ОСОБА_3,
була застрахована відповідачем - ПрАТ
«УОСК».

У якості співвідповідача до участі у
справі, було залучене ПрАТ «УОСК».

Відповідач - ПрАТ «УОСК» свого
представника в судове засідання не
направив, надіславши клопотання про
розгляд справи без участі свого
представника.

Позивач, який одночасно є і
представником позивачки та
представник відповідача - ОСОБА_3, не
заперечували проти розгляду справи по
суті за відсутності представника
відповідача - ПрАТ «УОСК».

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК
України та з метою уникнення
затягування розгляду справи, суд
вважає, що в матеріалах справи, є
достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін по справі, для
її розгляду по суті за відсутності
представника відповідача - ПрАТ «УОСК».

Перед початком судових дебатів у
судове засідання з'явився представник
обох позивачів - ОСОБА_5, яких також,
позов підтримав і просив про його
задоволення.

Вислухавши пояснення позивача, його
представника, двох представників
позивачки та представника відповідача
- ОСОБА_3, показання свідка ОСОБА_6,,
спеціаліста ОСОБА_7, експерта-оцінювача
ОСОБА_8, судового експерта ОСОБА_9,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд у судовому засіданні
встановив наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 15.09.2007 року,
ОСОБА_1 є власником автомобіля NISSAN TIIDA р.
н. НОМЕР_7.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії свідоцтва про шлюб від
11.09.2009 року, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_11 і після реєстрації шлюбу, їй
присвоєно прізвище ОСОБА_11.

05.04.2013 року біля 13-45 год., відповідач -
ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Крайслер
300С» р. н. НОМЕР_8 по вул. Кіквідзе в м.
Києві, не дотримався безпечної
дистанції до автомобіля «Ніссан Тііда»
р. н. НОМЕР_7, яким на момент ДТП, керував
позивач - ОСОБА_2, що призвело до
зіткнення та механічних пошкоджень
вказаних транспортних засобів.

Постановою судді Печерського
районного суду м. Києва від 31.05.2013 року,
відповідача - ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що саме відповідач - ОСОБА_3, є винним у
скоєнні ДТП та заподіянні шкоди
внаслідок цієї ДТП.

Згідно з ч. 1 ст. 1167, ч. 2 ст. 1187, п. 3 ч. 1 ст.
1188 ЦК України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

У процесі розгляду справи, судом було
достовірно встановлено, що на момент
ДТП цивільно-правова відповідальність
відповідача - ОСОБА_3, не була
застрахована ПрАТ «УОСК», проти чого не
заперечували ні відповідач - ОСОБА_3, ні
його представник, ні відповідач - ПрАТ
«УОСК», ні позивачі зі своїми
представниками.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що саме відповідач - ОСОБА_3, має нести
цивільно-правову відповідальність
перед позивачами.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи, звіту № 2401/4 з визначення
вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу, складеного 19.04.2013 року, який
відповідачами та їхніми
представниками, правовими доказами не
спростований, вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
NISSAN TIIDA р. н. НОМЕР_7 в результаті його
пошкодження в ДТП, складає: 44709 грн. 10
коп..

У заперечення проти позовних вимог,
відповідач - ОСОБА_3 зі своїм
представником посилались на те, що
визначений позивачами розмір майнової
шкоди, є завищеним. У обґрунтування
своїх заперечень відповідач - ОСОБА_3 зі
своїм представником надали рецензію на
звіт № 2401/4 з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу,
складений 19.04.2013 року, в якій оцінювач
посилався на те, що в зазначеному звіті
не повно викладено вихідні дані, з яких
виходив оцінювач при визначенні
розміру майнової шкоди, що в свою чергу
позбавляє можливості перевірити
правильність визначення розміру
матеріальної шкоди.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 20.12.2013 року по справі було
призначено автотоварознавчу
експертизу, проведення якої, було
доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

21.03.2014 року матеріали справи, були
повернуті до суду, без проведення
експертизи і як було зазначено у
повідомленні експерта ОСОБА_9 про
неможливість надання висновку,
експертиза не була проведена із-за
ненадання для проведення експертизи -
об'єкта дослідження, а провести
експертизу по наявним у матеріалах
справи доказах, неможливо.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києві від 24.03.2014 року, було відновлено
провадження у справі.

Після відновлення провадження у справі
та в ході її розгляду, зокрема, дачі
пояснень позивачем ОСОБА_2 та показань
допитаного судом експерта ОСОБА_9,
судом було встановлено, що позивач -
ОСОБА_2 відмовився надати автомобіль
експерту ОСОБА_9, який прибув для огляду
автомобіля, оскільки експерт ОСОБА_9 не
мав при собі відповідного документа,
який би посвічував його, як експерта.

У зв'язку з тим, що сторони: ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхні представники, не
дійшли єдиного висновку з приводу
визначення розміру майнової шкоди,
ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 18.04.2014 року по справі було
призначено автотоварознавчу
експертизу, проведення якої, було
доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Відповідно до висновку експертів за
результатами проведення комісійної
судової автотоварознавчої експертизи
від 14.10.2014 року, вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
NISSAN TIIDA р. н. НОМЕР_7, 2007 року випуску,
внаслідок ДТП, яка мала місце 05.04.2013
року, на момент ДТП складала: 55728 грн. 43
коп., а вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля NISSAN TIIDA
р. н. НОМЕР_7, 2007 року випуску, внаслідок
ДТП, яка мала місце 05.04.2013 року, на
момент проведення даної експертизи,
складає: 67992 грн. 64 коп..

Будь-яких конкретних правових доказів
у спростування висновку експертів за
результатами проведення комісійної
судової автотоварознавчої експертизи
від 14.10.2014 року, відповідач - ОСОБА_3 зі
своїм представником, суду не надали і
судом таких доказів не здобуто.

На час розгляду справи позивачці не
відшкодовано матеріальної шкоди,
пов'язаної із пошкодженням її
автомобіля.

Тому, позовні вимоги позивачки в
частині стягнення: 67992 грн. 64 коп.. - у
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної пошкодженням автомобіля,
суд вважає обґрунтованими.

Доводи про те, що відповідно до
висновку експертів за результатами
проведення комісійної судової
автотоварознавчої експертизи від
14.10.2014 року, вартість відновлювального
ремонту автомобіля «Ніссан Тііда»,
становить: 109709 грн. 03 коп., а тому, саме
ця сума має бути стягнута у
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної пошкодженням автомобіля,
суд вважає безпідставними, оскільки
вартість зазначеного відновлювального
ремонту автомобіля, визначена без
урахування фізичного зносу складових
автомобіля «Ніссан Тііда».

Відповідно до положень п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» від 27 березня 1992 року № 6,
зношеність пошкодженого майна
враховується у випадках стягнення на
користь потерпілого його вартості (при
відшкодуванні збитків).

Відповідно до наявного в матеріалах
справи оригіналу квитанції до
прибуткового касового ордера № П-017 від
17.09.2013 року, яка відповідачами та їхніми
представниками, правовими доказами не
спростована, позивачкою - ОСОБА_4
(дошлюбне прізвище ОСОБА_2) сплачено: 1800
грн. - за стоянку на якій знаходився її
пошкоджений внаслідок вищезазначеної
ДТП автомобіль.

Тому, обґрунтованими суд вважає і
позовні вимоги про стягнення: 1800 грн. - у
відшкодування витрат за стоянку.

Доводи представника відповідача -
ОСОБА_3 про те, що позивачка зберігала
свій автомобіль на неналежній стоянці,
не підтверджені конкретними правовими
доказами.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи акта виконаних робіт від 22.04.2013
року, позивачкою сплачено: 280 грн. 01 коп.
- за перевірку розвалу сходження.

При цьому, позивачка фактично за
вказані послуги сплатила: 280 грн. 01 коп.,
а просить відшкодувати їй лише: 280 грн. -
вартості цих послуг.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивачки - ОСОБА_2
перевірку розвалу сходження він
проводив з власної ініціативи з метою
з'ясування технічного стану автомобіля
після ДТП.

Суду не надано конкретних правових
доказів про наявність потреби у
здійсненні перевірки розвалу
сходження для правильного вирішення
даної справи, а тому, в цій частині, суд
вважає позовні вимоги позивачки
безпідставними і такими, що
задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що пошкодженням
автомобіля позивачки внаслідок ДТП, їй
заподіяно моральну шкоду. Наявність
вини відповідача - ОСОБА_3 у скоєнні ДТП,
судом встановлена. Що ж стосується
розміру цього відшкодування, то з
урахуванням ступеня вини відповідача -
ОСОБА_3, обставин ДТП, тривалості
страждань та негативних наслідків, які
настали для позивачки у зв'язку із ДТП,
суд вважає, що 5000 грн., є достатнім
розміром для відшкодування заподіяної
їй моральної шкоди.

Також суд вважає, що внаслідок ДТП,
позивачу - ОСОБА_2 заподіяно моральну
шкоду. Наявність вини відповідача -
ОСОБА_3 в скоєнні ДТП, судом
встановлена. Що ж стосується розміру
цього відшкодування, то з урахуванням
ступеня вини відповідача - ОСОБА_3,
обставин ДТП, тривалості страждань та
негативних наслідків, які настали для
позивача у зв'язку із ДТП, суд вважає, що
5000 грн., є достатнім розміром для
відшкодування заподіяної йому
моральної шкоди.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи, оригіналу квитанції до
прибуткового касового ордера від 15.08.2014
року, позивач - ОСОБА_2 додатково
сплатив: 200 грн. за складання висновку
експертів за результатами проведення
комісійної судової автотоварознавчої
експертизи від 14.10.2014 року, тому, вимоги
про стягнення цієї суми, суд вважає
обґрунтованими.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи оригіналу квитанції до
прибуткового касового ордера № 2401/4 від
22.04.2013 року, позивач - ОСОБА_2 сплатив: 850
грн. за складання звіту № 2401/4 з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу, складеного 19.04.2013
року.

02.12.2014 року, позивачі остаточно
визначившись із своїми позовними
вимогами, не обґрунтовують свої
позовні вимоги звітом № 2401/4 з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу, складеним 19.04.2013
року.

У зв'язку з цим, вирішуючи спір у межах
заявлених позовних вимог, суд при
вирішенні не враховує розмір
матеріальної шкоди, визначений звітом
№ 2401/4 з визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу,
складеним 19.04.2013 року, а тому, позовні
вимоги про стягнення: 850 грн. - у
відшкодування витрат за звіт № 2401/4 з
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу, складений 19.04.2013
року, суд вважає безпідставними і
такими, що задоволенню не підлягають.

Що ж стосується позовних вимог обох
позивачів про відшкодування їм витрат
за нотаріальні послуги при посвідченні
довіреностей, виданих позивачами своїм
представникам, які представляли
інтереси позивачів у процесі розгляду
даної справи судом, то ці вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки із
самих довіреностей не вбачається, що ці
довіреності видавались на ведення
представниками сторін, саме даної
справи.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення
на користь кожного окремо із позивачів:
4000 грн. - витрат на правову допомогу, суд
виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 84 ЦПК України,
витрати пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Відповідно до наявного у матеріалах
справи, тристороннього договору про
надання юридичної допомоги від 24.05.2013
року, укладеного між позивачами і
ОСОБА_12, позивачі, як замовники, за
надання юридичної допомоги в рівних
частинах сплачують виконавцю - ОСОБА_12
винагороду в загальній сумі: 8000 грн..

При цьому, в самому договорі про
надання юридичної допомоги від 24.05.2013
року, ОСОБА_12 вказана, як фізична особа,
а не адвокат або фахівець у галузі
права, як це передбачено положеннями
ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до наявної у матеріалах
справи, копії свідоцтва про зміну
прізвища від 23.05.2007 року, ОСОБА_12,
змінила своє прізвище на ОСОБА_5.

У процесі всього розгляду справи
представник - ОСОБА_13, діяла від імені
позивачів, лише на підставі
нотаріально посвідчених довіреностей.

Інший представник позивачів - ОСОБА_14,
хоча і є адвокатом, однак, у процесі
розгляду справи, останній представляв
інтереси позивачів, не як адвокат, а як
представник, який діяв на підставі
нотаріально посвідчених довіреностей.

З урахуванням викладеного, правові
підстави для задоволення позовних
вимог про відшкодування витрат на
правову допомогу, відсутні.

За таких обставин, позов підлягає
задоволенню частково.

Оскільки позов частково
задовольняється, то відповідно до ст. 88
ЦПК України, з відповідача - ОСОБА_3 на
користь позивачів підлягають
стягненню понесені ними судові витрати
по справі, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

При цьому, розмір судового збору, суд
визначає з розміру стягуваної сум у
відшкодування матеріальної шкоди,
витрат за стоянку та із сум задоволених
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Крім того, вирішуючи питання про суми
судового збору, які підлягають
відшкодуванню, суд враховує наступне.

Ставки судового збору на час
пред'явлення позову та ставки судового
збору на час вирішення справи судом,
були різними.

Позивачка ОСОБА_1 має право на
відшкодування судового збору за
позовні вимоги майнового і немайнового
характеру в сумі: 67992 грн. 64 коп. + 1800 грн.
: 100 % = 697,93 + 114,7 = 812 грн. 63 коп. (з
урахуванням математичних округлень).

02.12.2014 року, позивачка остаточно
визначившись із своїми позовними
вимогами, просить про відшкодування їй
судового збору в сумі: 579 грн. 79 коп..

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги.

Тому, питання щодо відшкодування
позивачці витрат по оплаті судового
збору, суд вирішує з урахування
зазначених положень ч. 1 і ч. 2 ст. 11 ЦПК
України.

Що ж стосується позивача - ОСОБА_2, то у
зв'язку із частковим задоволенням
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди, він має право на
відшкодування: 114 грн. 70 коп. - судового
збору, який він сплатив при подачі
позову.

200 грн. за складання висновку експертів
за результатами проведення комісійної
судової автотоварознавчої експертизи
від 14.10.2014 року, відносяться до витрат
пов'язаних з розглядом судової справи і
не включаються до ціни позову, з якої
визначається розмір судового збору.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_5): 67992
грн. 64 коп. - у відшкодування
матеріальної шкоди, 1800 грн. - у
відшкодування витрат за стоянку, 5000
грн. - у відшкодування моральної шкоди,
579 грн. 79 коп. - судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер: НОМЕР_6): 5000
грн. - у відшкодування моральної шкоди,
200 грн. - у відшкодування витрат за
складання висновку експертів за
результатами проведення комісійної
судової автотоварознавчої експертизи,
114 грн. 70 коп. - судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

СУДДЯ: