Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення майнової,
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 03 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 06 серпня 2013 року її сусід
ОСОБА_4 на своїй присадибній ділянці
АДРЕСА_1 в порушення вимог п. 4.1.20 Правил
пожежної безпеки України, а саме на
відстані менш як 15 метрів від
належного їй на праві власності
будинку з господарськими спорудами та
будівлями, розвів багаття та став
спалювати суху траву, відходи та інше.
Внаслідок неправомірних дій
відповідача вогонь перекинувся на
належну їй на праві власності земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2, чим спричинив пожежу, якою
позивачці завдана матеріальна шкода у
розмірі 2976 грн. 39 коп., яка складається
із вартості: знищеного побутового
вібраційно-глибинного електронасосу
марки «Тайфун-2» - 700 грн.; знищених 30
метрів поліетиленового шлангу -
90 грн.; пошкоджених та знищених 27
дерев - 2186 грн. 39 коп.

Крім цього, позивачка просила стягнути
з відповідача у відшкодування
моральної шкоди 10000 грн. та понесених
нею судових витрат 4523 грн.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 03
червня 2014, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
14 липня 2014 року, позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 224 грн. 32 коп.
матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної
шкоди. В решті позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування судових рішень,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права та просить
направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, місцевий
суд мотивував висновки тим, що
позивачем не доведений факт знищення
електронасосу марки «Тайфун-2» та 30
метрів поліетиленового шлангу з вини
відповідача. Крім того, ОСОБА_4
заперечував проти розміру шкоди, яку
просила стягнути ОСОБА_3 у зв'язку з
пошкодженням та знищенням дерев.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що при дослідженні
доказів та встановленні судом першої
інстанції обставин були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Проте погодитись із такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна,
виходячи з наступних підстав.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відповідно
до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Установлено, що 06 серпня 2013 року
внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4
було пошкоджено та знищено належне
позивачці майно, чим завдана ОСОБА_3
матеріальна та моральна шкода.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини. Якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Погоджуючись з висновком місцевого
суду про недоведеність ОСОБА_3 факту
знищення електронасосу марки
«Тайфун-2» та 30 метрів поліетиленового
шлангу саме з вини ОСОБА_4, апеляційний
суд не звернув уваги на те, що обов'язок
доказування відсутності вини у
деліктних правовідносинах
покладається на відповідача, та не
навів докази, якими доведено
відсутність вини ОСОБА_4 в завданні
такої шкоди.

Також суд апеляційної інстанції не
врахував положення ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, згідно з якими доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, не спростувавши докази позивача,
зокрема акт про пожежу від 07
серпня 20013 року, який підтверджує факт
пошкодженого електронасосу марки
«Тайфун-2» під час пожежі, суди без
підтвердження належними та
допустимими доказами дійшли до
висновку, що насос пошкоджено
унаслідок невірного приєднання
поліетиленового шлангу до нього та
безпідставно відмовили в стягненні
шкоди.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення статей 212 - 214 ЦПК України, не
дав належної правової оцінки наявним у
справі доказам, не перевірив усіх
обставин у справі. Зазначаючи у рішенні
про недоведеність позивачем позовних
вимог, фактично переклав на позивача
обов'язок доказування вини відповідача
та не вирішив спір по суті.

Крім того, визнавши правильними
висновки суду першої інстанції в
частині визначення розміру
матеріальної шкоди, завданої знищенням
лише чотирьох плодових дерев, суд
апеляційної інстанції не перевірив
доводи апеляційної скарги та не навів
мотивів, з яких він приймає одні докази
та відхиляє інші, зокрема акт про
пожежу, акт обстеження та
обґрунтування розрахунку розміру
шкоди, складений державним інспектором
з охорони навколишнього середовища (ас.
18, 29 - 30, 32), показання свідка
ОСОБА_5

Відповідно до вимог частини другої ст.
303 ЦПК України апеляційний суд
досліджує, зокрема, нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 зверталась із заявою про
оголошення перерви у зв'язку з
необхідністю подання нових доказів -
акту перевірки факту порушення вимог
природоохоронного законодавства
Державною екологічною інспекцією в
Одеській області для підтвердження
розміру вартості пошкоджених дерев
(а.с. 155 - 158).

Однак суд апеляційної інстанції, не
врахувавши наявність суперечливих
доказів в матеріалах справи,
зазначивши про недоведеність розміру
завданих збитків, відхилив таке
клопотання та не прийняв заходів щодо
встановлення дійсного розміру шкоди,
завданої пошкодженням та знищенням
дерев.

Ураховуючи викладене, судом
апеляційної інстанції не з'ясовано всі
обставини у справі, не досліджено
докази та не надано їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 14 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська