УХВАЛА

іменем україни

5 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтерсоюз ЛТД», треті особи:
територіальна громада м. Запоріжжя в
особі Запорізької міської ради, міське
комунальне підприємство «Основаніє»,
про відшкодування шкоди, завданої
залиттям приміщення за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Запорізької області від 4 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 (далі -
ФОП ОСОБА_3) звернувся до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
він є фізичною особою-підприємцем та
орендарем приміщень № 1 та № 153,
розташованих на першому поверсі
будинку АДРЕСА_1. Орендарем приміщення,
що знаходиться поверхом вище, є
товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерсоюз ЛТД» (далі
- ТОВ «Інтерсоюз ЛТД»). 16 січня 2013 року
внаслідок аварії системи
водопостачання орендовані ним
нежитлові приміщення були залиті водою
з вини відповідача у зв'язку з проривом
холодної води на фільтрі. Внаслідок
залиття приміщень йому було завдано
майнову шкоду, вартість якої
відповідно до звіту суб'єкту оціночної
діяльності складає 11 650 грн. Також ним
понесені інші витрати, пов'язані з
експертною оцінкою приміщень.
Відповідач відшкодувати завдану шкоду
відмовився.

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути на його користь з відповідача
суму завданої шкоди та кошти за
проведену консультацію та виконанню
робіт з оцінки вартості збитку у
розмірі 800 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 19 червня 2013 року
стягнуто з ТОВ «Інтерсоюз ЛТД» на
користь ФОП ОСОБА_3 завдану майнову
шкоду у розмірі 12 492 грн 72 коп., а також
судовий збір у розмірі 344 грн
12 коп.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 4 березня 2014
року заочне рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення. У
задоволенні позову ФОП ОСОБА_3
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та направити справу
на новий апеляційний розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що залиття
орендованих ОСОБА_3 приміщень сталося
внаслідок зриву холодної води на
фільтрі, який знаходився у приміщенні
ТОВ «Інтерсоюз ЛТД», що
підтверджується актом завідуючої
гуртожитком від 17 січня 2013 року, тому з
відповідача стягнуто доведений
позивачем розмір шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що акт
від 17 січня 2013 року складений без
огляду приміщення, що належить
ТОВ «Інтресоюз ЛТД», без обстеження
фільтру холодної води, без належного
встановлення комісією, тому він є
неналежним доказом у справі, отже,
позивач не довів вину відповідача та
причину залиття приміщень.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
оскільки його суд дійшов із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ФОП ОСОБА_3 є
орендарем приміщень № 1 та № 153,
розташованому на першому поверсі
будинку АДРЕСА_1. Орендарем нежитлового
приміщення другого поверху цього ж
будинку є ТОВ «Інтерсоюз ЛТД».

16 січня 2013 року у період з 22 год. 00 хв. до
23 год. 00 хв. внаслідок аварії системи
водопостачання орендовані ОСОБА_4
приміщення нежитлові приміщення були
залиті водою.

На підтвердження позовних вимог ФОП
ОСОБА_3 надав акт завідуючого
гуртожитком ОСОБА_5 від 17 січня 2013 року,
згідно з яким залиття орендованих
позивачем нежитлових приміщень
сталось з вини відповідача, який
орендує нежитлове приміщення,
розташоване поверхом вище, у зв'язку з
проривом холодної води на фільтрі.

Однак вказаний акт апеляційний судом
не взято уваги, оскільки, на думку суду,
він складений з порушенням Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій,
затвердженими Наказом Державного
комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76 (далі - Правил),
оскільки його складено за участі
однієї заінтересованої сторони, без
огляду приміщення на другому поверсі, в
якому сталась аварія, отже, без
належного з'ясування її причини.

Згідно з п. 2.3.6 Правил у разі залиття
квартири складається відповідний акт.
Типова форма цього акту міститься у
додатку № 4 до Правил.

Апеляційний суд не врахував наведене,
не вказав, яким саме вимогам Правил акт
від 17 січня 2013 року не відповідає і чому
з урахуванням вимог ст.
ст. 57-59 ЦПК України він є неналежним
доказом у цій справі.

Крім того, на замовлення фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на підставі
договору на виконання послуг з оцінки
майна від 24 січня 2013 року суб'єктом
оціночної діяльності - фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 було
складено звіт про оцінку вартості
матеріального збитку, завданого
внаслідок залиття водою з верхнього
поверху нежитлових приміщень № 1 та №
153 першого поверху будинку АДРЕСА_1
(далі - звіт).

Відповідно до цього звіту вартість
прямого матеріального збитку,
завданого ТОВ «Інтерсоюз
ЛТД» внаслідок залиття водою
нежитлових приміщень, орендованих
ОСОБА_3, становить 11 650 грн. Також, згідно
наданої квитанції ФОП ОСОБА_3 сплатив
суб'єкту оціночної діяльності -
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 за
проведену консультацію та виконання
робіт з оцінки вартості збитку,
завданого відповідачем у розмірі 800
грн.

Однак апеляційний суд у порушення ст.
ст. 212-214, 316 ЦПК України не взяв до уваги
даний звіт, посилаючись на те, що оцінка
пошкодженого майна проводилась без
представника відповідача, оскільки
його не було належним чином
повідомлено про проведення такої
оцінки.

Такий висновок суду є передчасним,
оскільки даний звіт підтверджує розмір
завданої шкоди, що відшкодовується
відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України в
повному обсязі особою, що її завдала, і
якщо відповідач її не визнає, він
зобов'язаний його оспорити (ст. 10 ЦПК
України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відповідно до презумпції
завдавача шкоди не позивач доводить
вину відповідача, а відповідач
доводить відсутність своєї вини, на що
апеляційний суд уваги не звернув.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, у порушення зазначених
норм суд апеляційної інстанції прийшов
до передчасного висновку про те, що
позивачем не доведено, що залиття
сталось внаслідок винних дій
відповідача, оскільки без належних
правових підстав не врахував надані
позивачем докази. Крім того,
відповідачем не надано жодних доказів
відсутності його вини у завданні шкоди
позивачу, що є його обов'язком згідно
ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК
України.

Крім того, передчасним є висновки
апеляційного суду про те, що спір не
належить до господарської юрисдикції,
оскільки суд не дав оцінки тому, що
сторони у справі є особи, процесуальний
статус яких відповідає вимогам
ст. ст. 1, 12 ГПК України. Отже, суду
слід з'ясувати, з яких правовідносин
виник спір, оскільки кожна із сторін
спору здійснює господарську
діяльність в орендованих приміщеннях.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухваленого рішення з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 4 березня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко