Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/866/14-ц

Провадження № 2/300/343/2014

10.12.2014 року
смт. Воловець

Воловецький районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Вотьканича В.А., за
участю секретаря судового засідання
Іванової Н.Я., представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представників відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
недійсною технічної документації із
землеустрою, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку та за зустрічним
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 Синевирської
сільської ради Міжгірського району
закарпатської області про визнання
недійсними і скасування рішень органу
місцевого самоврядування, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, встановив:

06 травня 2014 року позивач ОСОБА_6
звернулася до суду з позовом до
Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області, ОСОБА_8, ОСОБА_3, в якому просила
визнати визнання недійсною технічну
документації із землеустрою,
виготовлену на імя ОСОБА_8 на підставі
рішення Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області від 05 лютого 2009 року № 10. До
початку розгляду справи по суті
позивач доповнила позов вимогою про
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 238138, виданого ОСОБА_8 на
земельну ділянку площею 0,0679 га на
підставі рішення Синевирської
сільської ради Міжгірського району
Закарпатської області від 05 лютого 2009
року № 10, кадастровий номер земельної
ділянки :01:013:0026.

Позов мотивувала тим, що вона як
спадкоємець по закону, після смерті
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
успадкувала належне йому майно за
адресою АДРЕСА_1, до складу якого
ввійшов житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
про що отримала свідоцтво про право на
спадщину.

Позивач зазначала, що до складу
спадщини входить хлів площею 28,6 м.кв,
який розташований на земельній ділянці
площею 0,019 га через дорогу від будинку.
Ця земельна ділянка за рішенням
Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області № 11 від 05 лютого 2009 року була
безоплатно передана у власність
батькові позивачки ОСОБА_3 для
обслуговування господарської будівлі.
Після отримання свідоцтва про право на
спадщину на майно, що належало ОСОБА_3
Синевирська сільська рада прийняла
рішення від 30 серпня 20013 року про
внесення змін до рішення Синевирської
сільської ради № 11 від 05 лютого 2009 року,
яким надала дозвіл на виготовлення
проектно-технічної документації на
земельну ділянку площею 0,019 га за
рахунок земель житлової та громадської
забудови, що знаходиться біля будинку
АДРЕСА_1.

Проте право власності позивачка на цю
земельну ділянку не оформила через те,
що ця земельна ділянка вже
зареєстрована за відповідачами, які
виготовили технічну документацію і
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Позивач вважає, що технічна
документація на земельну ділянку
ОСОБА_8 виготовлена з порушенням
конфігурації, оскільки до земельної
ділянки яка була неправомірно
приватизована відповідачем було
включено частину земельної ділянки
площею 0,019 га, на якій розташований
хлів, що належить їй на праві приватної
власності.

У судовому засіданні представник
позивачки підтримав позов із
доповненими вимогами покликаючись на
обставини викладені в заяві, просив
позов задовольнити.

До початку розгляду справи представник
відповідача ОСОБА_4 пред'явив
зустрічний позов до ОСОБА_6,
Синевирської сільської ради
Міжгірського району в якому просив:
визнати незаконним та скасувати
рішення Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області № 11 від 05 лютого 2009 року про
безоплатну передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,019 га для
обслуговування господарської будівлі;
визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Синевирської сільської ради № 21 від 17
лютого 2009 року про оформлення за ОСОБА_3
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
що видане ОСОБА_3 14 квітня 2009 року
Синевирською сільською радою
Міжгірського району Закарпатської
області на житловий будинок в АДРЕСА_1;
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом виданого 26 липня
2013 року державним нотаріусом
Міжгірської державної нотаріальної
контори ОСОБА_6 на житловий будинок її
батька ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.

Зустрічний позов мотивовано тим, що
земельна ділянка площею 0,019 га на якій
розташований хлів позивачки,
перебувала у користуванні ОСОБА_8, а 26
листопада 1996 року була передана йому у
власність. Відповідач зазначає, що хлів
було збудовано самочинно без
відповідних дозволів і документів.

Оспорюючи законність отримання
позивачкою свідоцтва про права на
спадщину і супутніх документів
відповідач покликається на те, що
рішення виконавчого комітету
Синевирської сільської ради № 21 від 17
лютого 2009 року про оформлення за ОСОБА_3
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1 було видано неправомірно,
оскільки у спадкоємця не було
правовстановлюючих документів на це
майно. З врахуванням викладеного
відповідач вважає, що слід визнати
також недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, що видане
ОСОБА_3 14 квітня 2009 року Синевирською
сільською радою Міжгірського району
Закарпатської області на житловий
будинок в АДРЕСА_1 та свідоцтво про
право на спадщину за законом виданого 26
липня 2013 року державним нотаріусом
Міжгірської державної нотаріальної
контори ОСОБА_6 на житловий будинок її
батька ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.

Представник Синевирської сільської
ради в судовому засіданні позов визнав
повністю, проти зустрічного позову
заперечив. Свою позицію представник
відповідача мотивував тим, що
Синевирська сільська рада допустилася
помилки, коли підписувала технічну
документацію для приватизації
земельної ділянки ОСОБА_8, оскільки
згідно з геодезичною зйомкою цієї
ділянки до неї ввійшла частина
земельної ділянки площею 0,019 га, на якій
розташований хлів позивачки.

Цю обставину підтвердив у судовому
засіданні свідок ОСОБА_10, колишній
сільський голова с. Синевир, який
завіряв технічну документацію.

Представник Міжгірської нотаріальної
контори, залучена судом як третя особа
в судове засідання на виклик суду не
з'явилася, у поданій заяві просила
розглянути справу без її участі,
зустрічний позов не визнала, просила
його відхилити як безпідставний.

Заслухавши представників позивача,
відповідача, дослідивши надані
сторонами письмові докази суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_6 задоволенню
не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_8
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Судом встановлено, що рішенням зборів
колгоспників колгоспу «Червона Зірка»
с. Синевир Міжгірського району від 22
січня 1980 року відповідачу ОСОБА_8,
мешканцю АДРЕСА_2, була виділена
земельна ділянка площею 0,07 га для
будівництва жилого будинку в урочищі
«Потік» на батьківських сотинах біля
сусідів ОСОБА_11, що підтверджено
архівним витягом з протоколу №1 зборів
колгоспників (а.с.49).

За рішенням Синевирської сільської
ради від 26 листопада 1996 року № 85
відповідачу ОСОБА_8, мешканцю АДРЕСА_3,
було передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,17 га біля
хати, яка була у його постійному
користуванні.

Згідно з рішенням Синевирської
сільської ради від 05 лютого 2009 року № 10,
відповідачу ОСОБА_8, мешканцю АДРЕСА_3,
було передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,13 га, яка
знаходиться в межах населеного пункту
с. Синевир, в тому числі земельну
ділянку площею 0,0679 га для
обслуговування житлового будинку, а
земельну ділянку площею 0,0639 га для
особистого селянського господарства.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 23 липня
2013 року, виданим Реєстраційною службою
Міжгірського РУЮ, земельна ділянка
площею 0,0679 га зареєстрована за ОСОБА_8,
кадастровий номер :01:013:0007 (а.с.52).

Таким чином, земельна ділянка площею
0,019 га знаходиться у власності
відповідача ОСОБА_8

Вирішуючи позов щодо визнання
недійсною технічної документації на
земельну ділянку виготовленою
відповідачем ОСОБА_8 суд виходить з
того, що така документація не має
самостійного правового значення для
набуття права на земельну ділянку, а є
додатком до рішення відповідного
органу місцевого самоврядування щодо
затвердження і передачі у приватну
власність земельної ділянки.

У зв'язку з викладеним суд визнав, що
заявлений позивачем спосіб захисту
його прав не передбачений законом, а
тому ця позовна вимога підлягає
відхиленню.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено
підстави й порядок набуття громадянами
і юридичними особами права власності
та права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України (постанова Судової палати
у цивільних справах Верховного суду
України від 25 червня 2014 року у справі №
6-67цс14) державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статей 116, 118 ЗК
України.

В судовому засіданні представник
позивача заявив, що він не ставить під
сумнів жодне рішення Синевирської
сільської ради щодо передачі у
власність ОСОБА_8 земельної ділянки,
оскільки спірна земельна ділянка
заходиться поза межами земельних
ділянок переданих ОСОБА_8

Крім того в судовому засіданні
встановлено, що відповідачу ОСОБА_8
державний акт на право приватної
власності на землю на час розгляду
справи судом не видано, а тому немає
підстав для скасування такого акта.

Враховуючи викладене суд визнав, що
позов щодо визнання недійсним
державного акта на землю та скасування
його державної реєстрації задоволенню
не підлягає.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу
України, держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 статті 153 ЗК України
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених Кодексом та
іншими законами України.

Згідно з ч.1 статті 154 Земельного
кодексу України органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування без рішення суду не
мають права втручатися у здійснення
власником повноважень щодо володіння,
користування і розпорядження належною
йому земельною ділянкою або
встановлювати непередбачені
законодавчими актами додаткові
обов'язки чи обмеження.

Відповідно до ч.1 статті 155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Вирішуючи зустрічний позов суд
виходить з того, що ухваленням
незаконного рішення Синевирської
сільської ради № 11 від 05 лютого 2009 року
про передачу безоплатно у приватну
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,0190 га для обслуговування
господарських будівель, було порушено
право відповідача ОСОБА_8, у
користуванні якого ця земельна ділянка
перебувала, про що свідчать
вищезазначені рішення зборів
колгоспників колгоспу «Червона Зірка»
с. Синевир Міжгірського району від 22
січня 1980 року та рішення Синевирської
сільської ради від 26 листопада 1996 року
№ 85, та від 05 лютого 2009 року № 10.

На час розгляду справи спірна земельна
ділянка перебуває у власності
відповідача ОСОБА_8, що підтверджено
свідоцтвом про реєстрацію цієї
земельної ділянки.

Згідно з рішенням Хустського районного
суду Закарпатської області від 30
травня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя
особа Синевирська сільська рада
Міжгірського району Закарпатської
області про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком та
земельною ділянкою, що набрало
законної сили, позов ОСОБА_8 та ОСОБА_3
задоволено. Рішенням суду зобов'язано
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні позивачами будинком та
земельною ділянкою шляхом знесення
будівлі хліва.

Строк для звернення з позовною вимогою
щодо визнання незаконним та скасування
рішення Синевирської сільської ради
підлягає поновленню, оскільки суд
визнав, що позивач з поважних причин, не
мав відомостей про оскаржуване
рішення, яке стосувалося передачі
земельної ділянки іншій особі, тобто
позивачці.

Перевірені судом докази в сукупності
дають суду підстави для висновку, що
рішення Синевирської сільської ради №
11 від 05 лютого 2009 року є незаконним а
тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 статті 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно з ч.1 статті 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 ЦК України,
він не подав заяву про відмову від неї
(ч.3 статті 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що спадщину за своїм
батьком ОСОБА_3 прийняла позивач
ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги за
законом. Підстав для визнання
свідоцтва про право на спадщину в
справі немає, а тому позовні вимоги про
визнання недійсними та скасування
свідоцтва про права на спадщину,
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно задоволенню не
підлягають.

Суд визнав недоведеними також
обставини щодо незаконності рішення
виконавчого комітету Синевирської
сільської ради № 21 від 17 лютого 2009 року
про оформлення за ОСОБА_3 права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд вирішив:

У позові ОСОБА_12 до Синевирської
сільської ради Міжгірського району
Закарпатської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про:

- визнання недійсною технічної
документації із землеустрою
виготовлену на імя ОСОБА_8 на підставі
рішення Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області від 05 лютого 2009 року № 10,

- визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 238138, виданого ОСОБА_8 на
земельну ділянку площею 0,0679 га на
підставі рішення Синевирської
сільської ради Міжгірського району
Закарпатської області від 05 лютого 2009
року № 10, кадастровий номер земельної
ділянки :01:013:0026,

відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6
Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області, державного нотаріуса
Міжгірської державної нотаріальної
контори про визнання недійсними і
скасування рішень органу місцевого
самоврядування, визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Синевирської сільської ради
Міжгірського району Закарпатської
області № 11 від 05 лютого 2009 року про
безоплатну передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,019 га для
обслуговування господарської будівлі.

У частині зустрічного позову ОСОБА_8 з
вимогами про:

- визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Синевирської сільської ради № 21 від 17
лютого 2009 року про оформлення за ОСОБА_3
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами в
АДРЕСА_1;

- визнання недійсним свідоцтва про
право власності на нерухоме майно, що
видане ОСОБА_3 14 квітня 2009 року
Синевирською сільською радою
Міжгірського району Закарпатської
області на житловий будинок в АДРЕСА_1;

- визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом виданого 26
липня 2013 року державним нотаріусом
Міжгірської державної нотаріальної
контори ОСОБА_6 на житловий будинок її
батька ОСОБА_3 в АДРЕСА_1;

відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Закарпатської області через
Воловецький районний суд, а особами,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - в той же строк з дня
отримання копії рішення суду.

Головуючий
В.А. Вотьканич