"15" вересня 2014 р.
№ 642/5190/14ц
15 вересня 2014 року Ленінський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді
при секретарі Заяць
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором позикиі,-
Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом до відповідача.
В обгрунтування своїх вимог зазначив,
що 24 грудня 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір про
надання безпроцентної позики,
відповідно до умов якого ОСОБА_1
позичив ОСОБА_2 153 214,00 грн. Відповідач
зобов'язання за вищезазначеним
договором не виконує та станом на 29
травня 2014 року не здійснив жодного
платежу, навіть частково.
Представник позивача до судового
засідання не з'явився, через канцелярію
суду надав заяву про розгляд справи без
його участі, проти ухвалення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про день та час слухання
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

За таких обставин, відповідно до вимог
ст. 224 ЦПК України, та за згодою
представника позивача, суд вважає за
можливе розглянути справу заочно на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено,
що 24 грудня 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено Договір про
надання безпроцентної позики. У
відповідності до п. 1.2 Договору ОСОБА_1
позичив ОСОБА_2 153 214,00 грн. (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як засвідчено в п. 1.4, п. 2.2 Договору, на
підтвердження укладення Договору
позики та його умов Позичальник надає
розписку, яка посвідчує передання йому
Позикодавцем позики. Позичальник
отримав від Позикодавця позику у сумі
153 214,00 грн. 24 грудня 2013 року, що
підтверджується відповідною письмовою
розпискою Позичальника. (а.с. 6).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідач зобов'язався повернути
позивачу суму позики за графіком,
визначеним в п. 2.4 Договору, однак,
станом на 29 травня 2014 року ОСОБА_2 свої
зобов'язання не виконав і не здійснив
жодного платежу, навіть частково.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного
кодексу України якщо договором позики
передбачено обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики. Тобто, у разі прострочення
позичальником сплати чергової суми у
позикодавця виникає вимога вимагати
сплати всієї суми позики, яка
залишилася несплаченою.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі і з
відповідача підлягає стягненню суму
заборгованості за Договором про
надання безпроцентної позики в сумі
153214,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 58, 60, 88, 169, 214, 215, 224-227 ЦПК України, ст.
ст. 526, ч. 1 ст. 530, 625, 629, 1047, 1049, 1050 ЦК
України, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором позики-
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2,
заборгованість за Договором позики від
24.12.2013 року в розмірі 153214 ( сто п'ятдесят
три тисячі двісті чотирнадцять) грн. 00
коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 суму
сплаченого судового збору в розмірі 1534
(одна тисяча п'ятсот тридцять чотири)
грн. 14 коп.

Заочне рішення суду може бути
переглянути судом, що його ухвалив за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана до суду протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Ленінський
районний суд м. Харкова протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г.
Пашнєв