РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/14301/14-ц

2/643/5147/14

03.12.2014 року Московський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого судді
Поліщук Т.В..,

за участю секретаря
Чорноморець Т.Ю.,

представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання втратившим право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, у
якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - АДРЕСА_1, зобов'язати
Московський РВ ХМУ ГУМВС в Харківській
області, відділ громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
зняти відповідача з реєстраційного
обліку зі спірного житла.

В обґрунтування позову зазначила, що
вона є власником та основним наймачем
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 23.12.2008 року р.№4187.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що відповідач по
справі є колишнім чоловіком, рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 31.05.2012 року шлюб розірвано.
Відповідач в спірній квартирі не
мешкає, добровільно покинув приміщення
у 2011 році.

У зв'язку з тим, що в добровільному
порядку відповідач не знявся з
реєстрації, позивач звернулась з даним
позовом до суду.

Позивач, ОСОБА_2, в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним чином
та вчасно.

Відповідач по справі, ОСОБА_3, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
судом належним чином та вчасно, в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі, просила задовольнити.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши
надані докази у їх сукупності, суд
вважає, позов таким, що не підлягає
задоволенню. При цьому суд виходить з
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 29.10.2014 року у відкритті
провадження у справі за вимогою ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа - Московський РВ
ХМУ ГУМВС в Харківській області, відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб про зобов'язання
Московський РВ ХМУ ГУМВС в Харківській
області зняти відповідача з
реєстраційного обліку спірної
квартири -відмовлено.

Сторони по справі зареєстрували шлюб
23.02.2007 року (а.с. 8).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу, квартира АДРЕСА_1 була
придбана 23.12.2014 року на ім'я ОСОБА_2 (а.с.
6)

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 31.05.2012 року шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 8).

У відповідності до статті 60 Сімейного
Кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Тобто, спірна квартира була придбана
під час шлюбу та є спільною сумісною
власністю подружжя.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України,
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.316 ЦК України).
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном (ст. 317 ЦК України.)

Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України,
обєктом власності особи може бути,
зокрема, житло житловий будинок,
садиба, квартира.

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» №5 від 07.02.2014 року,
оскільки право власності є абсолютним
правом, яке включає право володіння,
користування та розпорядження майном,
якого ніхто не може бути позбавлений,
крім випадків, передбачених законом
(стаття 41 Конституції України, статті 316
- 319 ЦК), то власник на підставі статті 391
ЦК не може бути визнаний таким, що
втратив право користування своїм
майном, зокрема жилим приміщенням або
виселений із нього, оскільки це не
відповідає характеру спірних
правовідносин, й такі вимоги
регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109,
110, 116Житлового кодексу Української РСР
(далі - ЖК УРСР).

Доказів того, що квартира АДРЕСА_1 є
особистою власністю ОСОБА_2, позивачем
суду не надано

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, підстав для
позбавлення відповідача права
користування власністю позивачем суду
не надано.

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215,
218, 224-226 ЦПК України, ст. 391 ЦК України,
ст. ст. 71,72 ЖК України, ст.. 60 СК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання втратившим право
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Московський
районний суд м. Харкова протягом 10 днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення .

Суддя
Поліщук Т.В.