Справа № 351/673/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1972/2014
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Мелінишин Г.П.

суддів: Ковалюка
Я.Ю., Шалаути Г.І.

секретаря: Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Устянської сільської ради про визнання
права власності на спадкове майно за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Снятинського районного суду від 04
серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд із позовом до Устянської сільської
ради про визнання права власності на
спадкове майно.

Позовні вимоги мотивував тим, що на
праві приватної власності його сестрі
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
належала земельна ділянка площею 1,13 га
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована на території Устянської
сільської ради. Внаслідок смерті
ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне
їй майно, в тому числі і на вказану
ділянку. Він є єдиним спадкоємцем за
законом померлої та у встановленому
законом порядку прийняв спадщину.
Однак, у зв'язку із тим, що Державний акт
на право власності на землю виданий
після смерті сестри, державним
нотаріусом було видано свідоцтво про
право на спадщину за законом тільки на
грошовий вклад, а у видачі свідоцтва
про право на спадщину на земельну
ділянку відмовлено. Зазначав, що спірна
земельна ділянка передана у власність
ОСОБА_3 на підставі сертифіката про
право приватної власності на землю, на
підставі якого було розпочато
виготовлення Державного акту. Однак,
внаслідок зволікань працівників
Держкомзему видача акту відбулась
після смерті сестри. З цих підстав
просив задовольнити позов.

Рішенням Снятинського районного суду
від 04 серпня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, відмовляючи в задоволенні
його позову за безпідставністю суд не
прийняв до уваги та не дав правильної
юридичної оцінки доказам, долученим до
позовної заяви. Зокрема, копії
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданої державним нотаріусом
Першої Снятинської державної
нотаріальної контори, згідно якої
спадкоємцем майна померлої, а саме
грошового вкладу, ОСОБА_3 є її брат
ОСОБА_2, тобто він. Поза увагою суду
залишилась також довідка Устянської
сільської ради №351 від 20.03.2014 року, що
підтверджує вилучення сертифікату на
право приватної власті на землю під час
виготовлення Державного акту на право
приватної власності на землю. За таких
обставин суд не врахував, що ОСОБА_3
набула права власності на спірну
земельну ділянку за життя. Однак, у
зв'язку із тим, що Державний акт на
право приватної власності на землю
виготовлений на її ім'я померла після
смерті, він змушений був звернутись до
суду із даним позовом.

Посилаючись на вказані обставини
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

В засідання апеляційного суду сторони
не з'явилися будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано документів, які б
підтверджували родинний зв'язок з
померлою чи заповіт. Крім того, не
надано сертифікат на право приватної
власності на землю, що не дає
можливості встановити точну дату його
видачі, а Державний акт на право
приватної власності на землю виданий
після смерті ОСОБА_3 Тому підстав для
задоволення позову немає.

Проте погодитися з такими
висновками суду не можна.

Встановлено, що внаслідок смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася
спадщина на належне їй майно.
Спадкоємцем першої черги померлої є
ОСОБА_2, позивач по справі. Інших
спадкоємців немає.

З'ясовано, що у встановленому законом
порядку позивач звернувся до
державного нотаріуса Першої
Снятинської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини та частково оформив свої
спадкові права. Зокрема, на грошовий
вклад з процентами по рахунках НОМЕР_1 у
філії Снятинського ВЛБ №6348/016 с.
Вовчківці Івано-Франківської області,
з усіма видами компенсації та
індексації та подальшим одержанням
компенсаційних сертифікатів. При цьому
у свідоцтві від 23.09.1998 року (додатковому
до № 431 від 18.05.1998 року) зазначено, що
ОСОБА_2 є братом ОСОБА_3 (а.с.8).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_2 зазначав, що померлій на праві
власності належала також земельна
ділянка (пай) площею 1,13 га, для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка розташована на
території Устянської сільської ради.
Відповідне право посвідчувалося
сертифікатом на право на земельну
частку (пай).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

При вирішенні спору про
спадкування права на земельну частку
(пай) основним документом, що посвідчує
таке право, є сертифікат про право на
земельну частку (пай). Земельний пай
відповідно до Указів Президента
України: від 10 листопада 1994 року «Про
невідкладні заходи щодо прискорення
земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва»
та від 08 серпня 1995 року «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» - це умовна частка землі,
визначена у результаті поділу земель,
переданих державою у колективну
власність, серед членів
сільськогосподарського підприємства.

Відповідно до п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», якщо
спадкодавець мав право на земельну
частку (пай), але за життя не одержав
сертифіката на право власності на
земельну частку (пай) або помилково не
був включений (безпідставно
виключений) до списку, доданого до
державного акта про колективну
власність на землю відповідного
сільськогосподарського підприємства,
товариства тощо, при вирішенні спору
про право спадкування на земельну
частку (пай) суд застосовує положення
чинного на час існування відповідних
правовідносин Земельного кодексу
України 1990 року, Указу Президента
України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» та відповідні норми ЦК
УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що
згідно з пунктом 17 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року сертифікати на право на
земельну частку (пай) є дійсними до
виділення власникам таких часток (паїв)
у натурі (на місцевості) земельних
ділянок та видачі їм державних актів на
право власності на землю.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю від 18.02.2003
року, виданого на підставі рішення
сесії Устянської сільської ради від
21.01.2003 року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 462,
спірну земельну ділянку передано
померлій ОСОБА_3 у приватну власність
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с.5).

В той же час, як видно зі змісту довідки
Устянської сільської ради №351 від
20.03.2014 року право на земельну частку
(пай) ОСОБА_3 підтверджувалося
відповідним сертифікатом, взамін якого
і видано Державний акт (а.с.6).

Інших обставин судом не
встановлено.

На думку колегії суддів, за
наявності сертифікату на земельну
частку (пай) ОСОБА_2 згідно наведених
вище положень чинного законодавства
України вправі був би успадкувати цю
ділянку навіть без виділу цієї частки
на місцевості. Однак, оскільки таке
виділення паю з видачею державного
акту відбулось, хоч і після смерті
ОСОБА_3, то об`єктом спадкування є вже не
земельна частка (пай), а земельна
ділянка, зазначена у виданому
державному акті.

Постановляючи рішення в даній
справі, суд першої інстанції зазначені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору, не
врахував.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції всупереч вимог статей 212, 214
ЦПК України не встановив, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; у достатньому обсязі не
визначився щодо характеру спірних
правовідносин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Колегія суддів вважає, що за наведених
обставин позивач як спадкоємець за
законом після смерті сестри ОСОБА_3 має
право на спадкування земельної
ділянки, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Устянської сільської ради
відповідно до Державного акта на право
приватної власності на землю, виданого
сільською радою 18 лютого 2003 року серія
Р1 №189878, зареєстрованого за № 462.

Тому постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення, що призвело до неправильного
вирішення справи, не може залишатися в
силі і підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду
від 04 серпня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до Устянської сільської ради
про визнання права власності на
спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку площею 1,13 га, яка
розташована на території Устянської
сільської ради Снятинського району
Івано-Франківської області, для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута