Справа № 464/680/14
Головуючий у 1 інстанції: Мичка
Провадження № 22-ц/783/6161/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Крайник Н.П.

суддів -
Курій Н.М., Мельничук О.Я.

секретаря - Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сихівського районного суду
м. Львова від 25 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 та
зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені
частково.

Визнано автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2005
р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

Визначено, що кожному із співвласників
автомобіля марки «Daewoo Lanos» 2005 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 належить по ? ідеальній частці
автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2005 р.в.,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано 4/15 частини квартири АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

Визначено, що ОСОБА_2 належить 2/15 частки
квартири АДРЕСА_2.

Визначено, що ОСОБА_3 належить 13/15
частки квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 182,
70 грн. судового збору та 400 грн. витрат
на проведення експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог по
первісному та зустрічному відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач по
первісному позову ОСОБА_2

Вважає рішення незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального права з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким її позовні вимоги
задовольнити повністю, у задоволенні
зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що відповідачем не
доведено, що спірну квартиру він купив
виключно за свої кошти, оскільки із
представлених договорів
купівлі-продажу не вбачається про рух
коштів від продажу однієї квартири на
купівлю іншої квартири, а тому
твердження відповідача є лише
припущенням відповідача, яке суд взяв
до уваги.

Поза увагою і належною оцінкою з боку
суду залишились також її доводи щодо
того, що для придбання спірної квартири
нею були вчинені дії, які вказують, що
вона особисто брала участь у
фінансових витратах та вчиняла
конкретні дії, спрямовані на набуття
подружжям права спільної сумісної
власності на спірну квартиру. Так,
03.06.2005 року нею на рахунок у АППБ
«Аваль» були внесені кошти готівкою в
сумі 4 000 дол. США та 07.06.2005 року кошти в
сумі 16 150 дол. США. 08.07.2005 року ОСОБА_2
знято з особистого рахунку в АППБ
«Аваль» кошти в сумі 20 162, 47 дол. США.
Оскільки коштів на купівлю квартири не
вистачало, вона позичила у фізичної
особи 5 000 дол. США, які зобов'язувалась
повернути після придбання квартири. З
метою повернення таких кошті уклала із
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний
договір №014/08-5/3589-Ф від 11 серпня 2005 року
на суму 18 000 грн. З метою забезпечення
договору кредиту уклала договір
іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №
3143 від 11 серпня 2005 року, предметом якого
є спірна квартира. Наведені обставини
свідчать про те, що спірна квартира, що
знаходиться за адресою м. Львів,
АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга не підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони з 26 лютого 1994 року до 14 березня
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно ордера на жиле приміщення № 03283
від 24 березня 1993 року ОСОБА_3 надано
право на зайняття жилого приміщення,
жилою площею 13,3 м.кв., яке складається
із однієї кімнати за адресою по
АДРЕСА_3.

Шляхом приватизації даної квартири
відповідач набув право власності на
квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 7 червня 2005 року ОСОБА_3 продав, а
ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_3 у м.
Львові. Відчужувана квартира належить
продавцю на праві приватної власності
на підставі Свідоцтва №21151 про право
власності на квартиру виданого
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради народних депутатів 28.04.1999
року, згідно розпорядження № 208 та
зареєстрована ЛОДКБТІ та ЕО 07.05.1999 року
про що зроблено запис в електронному
реєстрі права власності на нерухоме
майно за реєстраційним № 10139647. Продаж
вищезгаданої квартири за домовленістю
сторін вчинено за 83 325 грн., що на час
укладення договору за курсом НБУ
становить 16 500 дол. США, які покупець
заплатила готівкою повністю, а
продавець отримав повністю до
підписання даного договору.

8 липня 2005 року відповідачем ОСОБА_3
укладено договір купівлі-продажу
квартири, за умовами якого ОСОБА_6
продала, а ОСОБА_3 купив квартиру
АДРЕСА_1 у м. Львові. Квартира
складається з однієї кімнати житловою
площею 16,1 м.кв. та кухні. Загальна площа
квартири 30, 7 м.кв.

Вирішуючи спір, суд вірно визначився з
характером спірних правовідносин, та
вірно виходив з того, що відповідно до
ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю. Перелік
майна, яке є особистою приватною
власністю дружини, чоловіка, визначено
статтею 57 СК України. Зокрема
відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є: майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто; майно,
набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок
його приватизації відповідно до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду». Відповідно до ч.7 цієї
статті, якщо у придбанні майна
вкладені, крім спільних коштів, кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні відповідно до
розміру їх внеску є його особистою
приватною власністю.

Верховний Суд України в п.п.23, 24
Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 «Про
практику застосування судами
законодавства про розгляді справ право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ спільного
майна подружжя» роз'яснив, що при
вирішенні спорів між подружжям про
майно необхідно з'ясувати джерело і час
його придбання, а також, що не належить
до спільної сумісної власності майно
набуте за час шлюбу, але за кошти, які
належали одному з подружжя особисто.

Згідно положень ч.3 ст. 61 СК України,
якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім»ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграші, які були одержані за цим
договором, також є об'єктом права
спільної сумісної власності.

При розгляді справи в суді першої
інстанції сторони не заперечили, що
квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на
праві приватної власності, набута за
час перебування у шлюбі шляхом її
приватизації ОСОБА_3, а тому кошти від
її продажу в сумі 83 325 грн., що в
еквіваленті на час укладення договору
становило 16 500 дол. США, є особистою
приватною власністю останнього.

Як вбачається із п. 5 Договору
купівлі-продажу від 8 липня 2005 року
продаж спірної квартири вчинено за 22 500
дол. США, що станом на 08.07.2005 року згідно
курсу НБУ становить 113 625 грн., які в
повній мірі сплачено ОСОБА_3 ОСОБА_6 до
підписання цього договору.

Тобто, судом першої інстанції вірно
враховано той факт, що частина коштів
на купівлю квартири в сумі 16 500 дол. США
є особистою власністю ОСОБА_3, а різниця
між загальною вартістю придбаної
квартири і особистими коштами
відповідача є спільною сумісною
власністю подружжя.

Тому, спростованими вважає колегія
суддів доводи апелянта про те, що
спірна квартира в цілому вважається
спільною сумісною власністю подружжя,
з підстав внесення нею 03.06.2005 року на
рахунок у АППБ «Аваль» коштів в сумі 4 000
дол. США та 07.06.2005 року коштів в сумі 16 150
дол. США.

Колегія суддів вважає, що сума коштів в
розмірі 16 150 дол. США, які була внесені
позивачкою на особовий рахунок є
коштами, отриманими відповідачем від
продажу 07.06.2005 року відповідачем
квартири АДРЕСА_3 у м. Львові, яка
належала останньому на праві особистої
власності, а інша частина коштів є
спільною сумісною власністю подружжя.
Доказів протилежного позивач суду не
надала.

Сторони не заперечили того факту, що
частину коштів їм довелось позичити у
фізичної особи і з необхідністю їх
повернення, позивачкою було укладено у
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний
договір №014/08-5/3589-Ф від 11 серпня 2005 року
на загальну суму 18 000 грн.. З метою
забезпечення даного договору в іпотеку
за Договором іпотеки, зареєстрованого
в реєстрі за №3143 від 11 серпня 2005 року
було передано спірну квартиру.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення в означеній
його частині, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що кредитний
договір був укладений ОСОБА_2 в
інтересах сім»ї, а саме для повернення
коштів, отриманих від фізичної особи,
необхідних для придбання спірної
квартири, оскільки ч.3 ст. 61 СК України
чітко передбачено, що якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім»ї, то гроші, інше майно, які були
одержані за цим договором, також є
об'єктом права спільної сумісної
власності.

З наведених мотивів, доводи апелянта
про те, що спірна квартира в цілому є
спільною сумісною власністю, оскільки
у її вартість вкладено особисті кошти
дружини, колегія суддів вважає
безпідставними та такими, що не
підтверджуються матеріалами справи.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що частина
спірної квартири придбана
відповідачем за час перебування у
зареєстрованому шлюбі, але за кошти,
які належали йому особисто, а частина
квартири, за яку вкладені сімейні кошти
подружжя є спільною сумісною власністю
чоловіка та дружини.

Визначаючи частки у спільній сумісні
власності подружжя, судом обґрунтовано
встановлено, що 11/15 частин спірної
квартири є особистою приватною
власністю ОСОБА_3, а 4/15 частин спірної
квартири є спільним майном подружжя,
яке підлягає поділу між подружжям, та
виходячи із рівності часток у праві
спільної сумісної власності вірно
визначив, що ОСОБА_2 належить 2/15 частки
квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 - 13/15 частки
квартири АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги вірних
висновків суду не спростовують,
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 314 , 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 25 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.М.

Мельничук О.Я.