Справа № 569/1297/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
Рівненський міський
суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що не мали і не
мають права на спадкування, усунення
від права на спадкування,
відшкодування судових витрат, -

в с т а н о в
и в :

В Рівненський міський суд з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що не мали і не мають права на
спадкування, усунення від права на
спадкування звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 заявлені позовні
вимоги підтримав, просить суд їх
задоволити та визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3
такими, що не мали і не мають права на
спадкування майна від спадкодавця -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року;
усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на
спадкування обов'язкової частки усього
майна відумерлого ОСОБА_5 який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року з підстав, викладених
у позовній заяві та вважає, що є усі
підстави застосувати судом до
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ч.1 ст.1224
ЦК України, якою передбачено, що не
мають права на спадкування особи, які
умисно позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя та ч.5 ст.1224
ЦК України, якою передбачено, що за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

В судовому засіданні представник
відповідачів та відповідач ОСОБА_3
заявлені позовні вимоги не визнали та
просять суд відмовити у їх задоволенні
з підстав, викладених у письмових
запереченнях на позов.

Заслухавши учасників судового
процесу, свідків дослідивши матеріали
справи та подані сторонами письмові
докази по справі, суд прийшов до
висновку, що заявлені позовні вимоги не
підлягають до задоволення виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
року у м.Рівне, Рівненської області
помер ОСОБА_5 у віці 95 років, що
стверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, що видане 03 жовтня
2009 року відділом державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Рівненського міського
управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на спадкове майно.

Статтею 1216 ЦК України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України
у першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України,
право на обов'язкову частку у спадщині
мають малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Отже, у першу чергу право на
спадкування по закону після смерті
ОСОБА_5 мали б сторони по справі -
ОСОБА_1 - син, ОСОБА_3- дочка, ОСОБА_2 -
дружина.

За життя ОСОБА_5 17 вересня 2001
року на випадок своєї смерті зробив
таке розпорядження: все його майно, де
б воно не знаходилось і з чого б не
складалось і все те, що буде йому
належати на день смерті і на що він за
законом матиме право а також належну
йому на праві приватної власності
частину квартири АДРЕСА_2 в м.Львові
заповідає своїй дочці ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є відповідачем по
справі.

Даний заповіт посвідчено державним
нотаріусом Першої Львівської
державної нотаріальної контори Чорній
С.Б., підписано ОСОБА_5 у її присутності,
його дієздатність нею перевірено.
Даний заповіт зареєстровано в реєстрі
за № 4 - 2906, заповідач ОСОБА_5 особисто
поставив свій підпис про одержання
нотаріально оформленого документа у
вказаному реєстрі, цей заповіт на час
розгляду даної справи не змінений і не
скасований.

Як було встановлено в судовому
засіданні і даної обставини не
заперечив представник позивача, що
відповідач ОСОБА_2 постійно проживала
разом зі своїм покійним чоловіком
ОСОБА_5 до 2006 року за адресою АДРЕСА_2, а
з 2006 року за адресою АДРЕСА_1, яка за
віком та станом свого здоров'я
відповідно до ст.1241 ЦК України мала б
право на обов'язкову частку у спадщині,
однак ОСОБА_2 08.10.2009 року подала
приватному нотаріусу Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
заяву про те, що вона відмовляється від
своєї належної їй обов'язкової частки,
яка залишилася після смерті її
чоловіка ОСОБА_5

08 жовтня 2009 року відповідач по справі
ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 заяву про прийняття
спадщини усього майна по заповіту від 19
вересня 2001 року, яке залишилося після
смерті її батька ОСОБА_5

Отже спадщину усього майна по
заповіту від 19 вересня 2001 року після
смерті ОСОБА_5 прийняла його дочка -
відповідач по справі ОСОБА_3

Позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтується з
посиланням на ч.1 та ч.5 ст.1224 ЦК України.

Частиною 1 ст.1224 ЦК України
передбачено, що не мають права на
спадкування особи, які умисно
позбавили життя спадкодавця чи
будь-кого з можливих спадкоємців або
вчинили замах на їхнє життя.

Оскільки такі діяння є
кримінально-караними, то вони повинні
бути підтверджені обвинувальним
вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції
України, особа вважається невинуватою
у вчиненні злочину і не може бути
піддана кримінальному покаранню, доки
її вину не буде доведено в законному
порядку і встановлено обвинувальним
вироком суду.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції
України, ніхто не зобов'язаний доводити
свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції
України, обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Відповідно до п.2 ч.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен, кого обвинувачено у
вчиненні кримінального
правопорушення, вважається
невинуватим доти, доки його вину не
буде доведено в законному порядку.

Як вбачається з роз'яснення
науково-практичного коментаря ЦК
України, під редакцією Дзері О.В.,
Кузнецової Н.С., Луця В.В. (т.2 Київ
хрінком інтер 2008 рік сторінки 972 - 974)
лише обвинувальні вироки суду можуть
бути легітимною підставою для
встановлення факту їх умисного
вчинення і як наслідок - усунення від
права на спадкування.

Ні обвинувальних вироків відносно
ОСОБА_3 чи ОСОБА_2, ні інших доказів щодо
умисних дій чи бездіяльності ОСОБА_3,
ОСОБА_2 щодо ненадання покійному
ОСОБА_11 медичної допомоги не надано.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України, особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
буде встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст.1224 ЦК України
передбачено, що положення цієї статті
поширюються на всіх спадкоємців, у тому
числі й на тих, хто має право на
обов'язкову частку у спадщині, а також
на осіб, на користь яких зроблено
заповідальний відказ.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК
України та з урахуванням роз'яснень у
п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» правило ч.5 ст.1224 ЦК
України стосується всіх спадкоємців
за законом, зокрема й тих, які
відповідно до СК України не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про
усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який потребує
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Стаття 51 Конституції України
закріплює обов'язок повнолітніх дітей
піклуватися про своїх непрацездатних
батьків.

Таке піклування, турбота може
знаходити свій вияв у особистому
догляді, наданні матеріальної
допомоги, представництві, захисті прав
та інтересів батьків у різних
установах тощо.

Згідно з Сімейним кодексом
України повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги (частина 1 статті
202).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторонам зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

В позовній заяві позивач посилається
на те, що відповідачі не надавали
хворому відповідної психіатричної
допомоги і просто медичної допомоги в
серпні - вересні 2009 року, як наслідок
настала смерть ОСОБА_5

Суд вважає, що такі твердження
позивача ґрунтуються на припущеннях,
оскільки належних доказів про умисне
ухилення відповідачів від надання
психіатричної та медичної допомоги в
суді не здобуто, а позивачем не надано.

Цивільне судочинства здійснюється на
засадах змагальності сторін. Належними
доказами про те, що смерть ОСОБА_5
настала в результаті умисних дій
відповідачів належним чином в судовому
засіданні не доведена.

В 2004 році ОСОБА_5 пройшов належне
лікування в умовах стаціонару
Львівської обласної психіатричної
клінічної лікарні.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач, як під час перебування батька
в лікарні його не навідував, ходом
лікування не цікавився, з лікарями не
спілкувався. На чому, на яких даних
грунтує він свої висновки про те, що
його мати і сестра ухиляються від
надання психіатричної допомоги ОСОБА_5
і що саме ці дані (повідомлення) змусили
його перебрати на себе надання
допомоги батьку або пред'явлення
позову про це позивач не вказує.

Відповідно до ст.6 Закону України
«Про психіатричну допомогу»
постановка на облік психічно хворого в
лікарню та видача на руки епікризу з
рекомендаціями щодо лікування
вказаним законом не передбачено і
навіть документація повинна
зберігатися з додержанням умов, що
гарантують конфедеційність в усіх
відомостей.

Враховуючи вище наведене, суд
приходить до висновку, твердження
позивача про умисне ухилення ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 від надання психіатричної
допомоги ОСОБА_5 є безпідставними.

Не доведено в суді і умисне ухилення
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від надання будь-якої
допомоги спадкодавцеві (зокрема, в
лікуванні від запалення легень за
півтора - два місяці до смерті), який її
потребував, уникнення від обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою осіб, які
усвідомлювали свій обов'язок і не
вчиняли необхідних дій.

В судовому засіданні представник
позивача не спростував того, що ОСОБА_3
усвідомлюючи необхідність надання
батьку і матері допомоги, перевезла їх
в м.Рівне і доглядала за ними; готувала
їсти, кормила, прала, викликала лікарів
для надання допомоги, купляла ліки та
робила все, щоб не залишити їх без
нагляду і опіки.

Вказані обставини підтверджуються
показаннями допитаних в судовому
засіданні свідків: ОСОБА_12, ОСОБА_13
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23

Письмовими доказами про виклики
швидкої допомоги, мед картками про
виклик дільничного терапевта про
проходження курсу лікування згідно їх
призначення, яка була досліджена в
судовому засіданні.

Що стосується відповідача ОСОБА_2, то
вона є у похилому віці, вона сама є
немічною і не мала ні матеріальної ні
юридичної можливості надавати будь-яку
допомогу покійному ОСОБА_5 Окрім того,
їй було достеменно відомо про те що всю
необхідну допомогу по утриманню та
догляду за ОСОБА_5 він отримує від дочки
- ОСОБА_3 та членів її сім'ї.

Враховуючи вищевикладені обставини у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що відповідачі не
ухилялись від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував їх
допомоги та вважає, що заявлені позовні
вимоги не знайшли своє підтвердження, є
не обґрунтованими, не доведеними та
такими, що не підлягають до
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Оскільки у задоволенні позовних
вимог позивачу відмовлено, тому і
позовні вимоги в частині стягнення
судових витрат не підлягають до
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,88,212,213,215,293,294 ЦПК України,
ст.ст.1216,1217,1224,1241,1261,1268 ЦК України, ст.202
СК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб
такими, що не мали і не мають права на
спадкування майна від спадкодавця -
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на
спадкування обов'язкової частки усього
майна відумерлого ОСОБА_5 який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відшкодування
судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий :