Справа № 462/1111/14
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/6422/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Залізничного районного суду
м. Львова від 16 травня 2014 року у справі
за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до ОСОБА_3 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах смуги
відведення залізниці шляхом демонтажу
гаражу та огорожі, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 16 травня 2014
року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
яка знаходиться в межах смуги
відведення залізниці, шляхом демонтажу
самовільно збудованого гаражу та
паркану на перегоні Рудно-Мшана 10
кв.м.+100м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» 243,60
грн. судових витрат.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
порушив не тільки норми матеріального
і процесуального права, а й
проігнорував засадничий принцип
захисту прав, при якому захисту
підлягають набуті і належним чином
оформлені права. Суд проігнорував
принцип забезпечення рівності права
власності на землю громадян, юридичних
осіб, територіальних громад та держави,
обумовлений пп. «Б» ст.5 Земельного
кодексу України. Вказує, що суд
відхилив клопотання представника
відповідача про залучення до участі у
справі Рудненську селищну раду, як
третю особу, оскільки вирішенням спору
можуть зачіпати її інтереси.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у позові
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
підтримання апеляційної скарги,
заперечення ОСОБА_2, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки в межах смуги
відведення залізниці шляхом демонтажу
гаражу та паркану. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що
29.04.2013 р. під час обстеження земельної
ділянки Залізниці в межах території
Рудно-Мшана виявлено, що на 10 км. +100 м. з
лівої сторони за ходом кілометрів, при
ширині смуги відведення залізниця 28,5 м.
від осі непарної колії, ОСОБА_3
самовільно встановлено металевий
гараж та паркан. За результатами
перевірки, проведеної 29.04.2013 р. ДТГО
«Львівська залізниця» складено акт
комісійного обстеження земель, яким
встановлено факт самовільного
будівництва ОСОБА_3 гаражу та огорожі
на відстані 10,1 м. від правого кута
загорожі та 10,6 м. до лівого кута
загорожі від осі непарної колії на
вищезазначеному км. Станом на 20.01.2014 р.
вказані порушення земельного
законодавства залишаються не є
усунутими, а відповідач продовжує
самовільно користуватись земельною
ділянкою. У зв'язку з цим просив
зобов'зати відповідача звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку в
межах смуги відведення залізниці
шляхом демонтажу гаражу та огорожі.

Судом встановлено, що у користуванні
ДТГО «Львівська залізниця» перебуває
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1,
площею 154640 кв.м.

З плану встановлення меж Залізничного
району м.Львів на ділянці
Львів-Мостиська-2, км. 6/5-84/2 судом
встановлено, що відповідач самовільно
у межах смуги відведення нормальної
експлуатації залізничних колій - у
межах охоронюваної зони спорудив гараж
та огорожу, що також стверджується
актом від 29.04.2013 р.

З врахуванням встановленого суд
прийшов до вірного висновку, що
заявлений позов є підставним та
відповідає фактичним обставинам
справи, а тому підлягає до задоволення.

Судова колегія погоджуєтьсяз
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 68 ЗК України, ст. 11
Закону України "Про транспорт" та ст. 6
Закону України "Про залізничний
транспорт" до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням,
станціями з усіма будівлями і
спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту. Такі землі призначені для
виконання покладених на підприємства і
організації залізничного транспорту
завдань щодо експлуатації, ремонту,
вдосконалення і розвитку об'єктів
залізничного транспорту.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У п.12 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" роз'яснено, що, вирішуючи
справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушенні будівельні норми та
правила істотними.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Згідно п. 3.9.3 Правил благоустрою і
утримання території м. Львова
(територіально до якого відноситься і
смт. Рудно), затверджених ухвалою
Львівської міської ради від 26.10.2000 року
№ 816, забороняється самовільно
встановлювати тимчасові та постійні
огорожі і відгородження.

Порядок влаштування огорож у м.
Львові регламентується Положенням про
порядок влаштування огорож земельних
ділянок у м. Львові, затвердженим
рішенням Львівського міськвиконкому
від 07.05.2004 року № 412 „Про затвердження
Положення про порядок влаштування
огорож у м. Львові", п. 5.2 якого
встановлено (зокрема), що дозвіл на
влаштування огорожі надається
рішенням виконкому.

Встановлено, що відповідачем не
подано доказів того, що Львівським
міськвиконкомом (чи будь-яким іншим
органом місцевого самоврядування)
надавався йому (чи будь-кому іншому)
дозвіл на встановлення гаражу та
огорожі, так само, як і доказів про його
права на земельну ділянку на якій вони
встановлені.

Не знайшли свого підтвердження і
посилання апелянта на те, що спірна
земельна ділянка не належить позивачу,
оскільки з довідки управління
Держкомзему у м.Львові виданої на
звернення ОСОБА_3 від 18.04.2011 року за
№4001-14-Б-3058 вбачається, що дана земельна
ділянка відноситься до земель
транспорту (а.с.84).

В той же час представник позивача
представила в апеляційний суд довідку
ДТГО «Львівська залізниця» №827 від
18.11.2014 року про те, що прибудинкова
територія для будинку відповідача не
надавалась.

При таких обставинах не заслуговують
на увагу посилання апелянта на те, що до
участі в справі слід було притягнути
Рудненську селищну раду.

Не спростовує висновків суду і те, що на
даний час будинок належить відповідачу
та його членам сім'ї на праві власності.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дав
належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому доходить висновку, що підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржуване
рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 16 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.