Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Ясинівський
коксохімічний завод» про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної смертю за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Ясинівський коксохімічний
завод» на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 14 травня

2014 року та рішення апеляційного суду
Донецької області від 19 червня 2014 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Ясинівський
коксохімічний завод» (далі - ПАТ
«Ясинівський коксохімічний завод») про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної смертю батька у розмірі 500
000 грн.

В обґрунтування позову посилалась на
те, що 29 травня 1997 року при виконанні
своїх трудових обов'язків був
смертельно уражений електричним током
її батько ОСОБА_4, що підтверджується
актом про нещасний випадок на
виробництва та свідоцтвом про смерть.

Зазначала, що трагічна смерть батька
заподіяла їй фізичні та моральні
страждання, оскільки вона у ранньому
віці залишилася без батька, перенесла
та продовжує переносити моральні
страждання. Через смерть батька вона не
має можливості вести повноцінне життя,
мусить застосовувати додаткові
зусилля для організації свого життя.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 14 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Ясинівський
коксохімічний завод» на користь ОСОБА_3
на відшкодування моральної шкоди 20 000
грн. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 19 червня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині розміру моральної шкоди
змінено.

Стягнуто з ПАТ «Ясинівський
коксохімічний завод» на користь ОСОБА_3
на відшкодування моральної шкоди 50 000
грн. У іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Ясинівський
коксохімічний завод» просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачка має право на отримання
компенсації моральної шкоди, а
визначаючи її розмір, посилався на
норму закону 1963 року, а саме, що на час
виникненні правовідносин розмір
моральної шкоди дорівнював п'яти
мінімальним заробітним платам.

Збільшуючи розмір стягнутої
компенсації, апеляційний суд посилався
на засади розумності та
справедливості.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що згідно свідоцтва про
народження батьком

позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4

Відповідно до акта про нещасний
випадок на виробництві, складеного за
формою Н-1, встановлено, що під час
виконання ОСОБА_4 своїх трудових
обов'язків 29 травня 1997 року стався
нещасний випадок (ураження
електричним током), внаслідок чого
наступила смерть останнього.

На час смерті загиблого членами його
сім'ї були дружина -

ОСОБА_5 та дочка - ОСОБА_3

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові від

31 березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», спори
про відшкодування заподіяної фізичній
чи юридичній особі моральної
(немайнової) шкоди розглядаються,
зокрема: коли право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції України або випливає з її
положень, у випадках, передбачених
ст.ст. 7, 440-1 Цивільного кодексу
Української РСР та іншим
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди (наприклад: ст. 49 Закону
«Про інформацію», ст. 44 Закону «Про
авторське право і суміжні права»), про
порушення зобов'язань, які підпадають
під дію Закону «Про захист прав
споживачів» чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Згідно п. 11 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків ,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрі України від 23 червня 1993 року №
472, які діяли на момент виникнення
правовідносин, моральна шкода
відшкодовується за заявою потерпілого
про характер моральної втрати чи
висновком медичних органів у вигляді
одноразової грошової виплати або в
іншій матеріальній формі, розмір якої
визначається в кожному конкретному
випадку на підставі: домовленості
сторін (власника, профспілкового
органу і потерпілого або уповноваженої
ним особи); рішення комісії по трудових
спорах; рішення суду.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР (1963 року)
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла моральну шкоду, якщо вона не
доведе, що моральна шкода заподіяна не
з її вини. Розмір відшкодування
визначається судом з урахуванням суті
позовних вимог, характеру діяння особи,
яка заподіяла шкоду, фізичних чи
моральних страждань потерпілого, а
також інших негативних наслідків, але
не менше п'яти мінімальних розмірів
заробітної плати.

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України зазначених вимог
закону не врахували, що на підставі ст.
440-1 ЦК України 1963 року заподіяна
моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльністю) інших осіб.

Норма ст. 237-1КЗпП України, на яку
посилалася позивачка в позові,
застосуванню до виниклих
правовідносин не підлягає, оскільки
зазначена норма передбачає право на
відшкодування моральної шкоди особі,
яка знаходиться в трудових відносинах
з роботодавцем в разі порушення
трудових прав, а не право на
відшкодування членам його сім'ї.

Коло осіб, які мають право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої смертю фізичної особи
встановлено ч. 2 ст. 1168 ЦК України

2003 року. Законодавець відносить до них:
чоловіка, дружину, батьків, дітей, а
також осіб, які проживали з померлою
особою однією сім'єю.

Проте зазначена норма не може бути
застосована, оскільки правовідносини
сторін виникли в 1997 році, а Цивільний
кодекс 2003 року набрав чинності 1 січня
2004 року.

Таким чином, положення Закону, який
діяв на час виникнення правовідносин
сторін, не регулюють правовідносини
щодо відшкодування моральної шкоди,
завданої загибеллю працівника
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, членам його сім'ї.

Зазначене свідчить про те, що суди у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, не звернули
уваги на вищевказані вимоги закону,
дійшли передчасного висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Ураховуючи викладене, судові рішення
не відповідають вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» від 12 серпня 2014 року та
розпорядження Голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ територіальну підсудність даної
справи слід визначити
Костянтинівському міськрайонному суду
Донецької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Ясинівський
коксохімічний завод» задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
14 травня 2014 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 19 червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К.
Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова