АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

Іменем України

10 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача -
ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 16 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, 3-тя особа: відділ Державної
міграційної служби Святошинського РВ
ГУДМС України в м. Києві про усунення
перешкод в користуванні власністю,
шляхом визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/4104/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Чала А.П.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Кулікова С.В.В С
Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся з позовом, в якому з
урахуванням уточнених позовних вимог
та на підставі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України,
ст.150 ЖК України, просив усунути йому
перешкоди в користуванні власністю -
квартирою АДРЕСА_1, визнавши
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням в
даній квартирі та зняття її з
реєстраційного обліку за спірною
адресою, обґрунтовуючи позов тим, що на
підставі свідоцтва про придбання майна
з прилюдних торгів і (аукціону) від
29.09.2011 він є власником спірної квартири,
колишнім власником якої є ОСОБА_4, у
зв'язку з чим залишається в ній
зареєстрованою, хоча фактично
виселилась і забрала усі свої речі,
однак в добровільному порядку
відповідач не бажає знятись з
реєстраційного обліку, чим чинить йому
перешкоди як власнику житла.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 16 січня 2014 року
позов задоволено, ОСОБА_4 визнано
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
та ОСОБА_2, що зареєстрований в АДРЕСА_2,
усунуто перешкоди в користуванні його
власністю - квартирою АДРЕСА_1, знявши
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та закрити
провадження у справі.

В скарзі апелянт зазначає, що судом
порушено абзац 5 пункту 1 частини 1
статті 210, абзац 6 пункту 1 частини 1
статті 215 ЦПК, оскільки у вступних
частинах ухвали від 20.12.2013 про
відкриття провадження і рішення від
16.01.2014 р. вказала різний предмет
позовних вимог, що не відповідав
предмету позовної заяви, при цьому в
судовому засіданні на стадії
клопотань, позивач та його представник
жодних клопотань щодо предмету позову
в письмовій формі не заявляли.

Також апелянт зазначає, що суд
безпідставно відмовив в клопотанні про
закриття провадження у справі на
підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК, оскільки
співставляючи позовну заяву ОСОБА_2 від
09.12.2013р. з позовною заявою ОСОБА_2 від
01.03.2012р. і рішенням Святошинського суду
від 19.03.2013р. видно, що між тими ж
сторонами, з тих же підстав та з того ж
предмету позову було ухвалено рішення,
яке набрало законної сили та яким було
відмовлено в позові в частині усунення
перешкод у користуванні спірною
квартирою, після чого було відмовлено і
в задоволенні відводу судді.

Також на думку апелянта, позивач не
навів доказів про наявність перешкод з
боку відповідача у користуванні
квартирою, оскільки відповідач не
перешкоджає йому у користуванні і
розпорядженні квартирою, а реєстрація
місця проживання відповідача не є
фактом підтверджуючим наявність
перешкод, оскільки реєстрація (зняття з
реєстрації) місця проживання є
обов'язком кожної особи покладений
Законом «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», а дотримання вимог цього
закону не вказують про наявність
перешкод.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу, просив суд її задовольнити, з
підстав, викладених у скарзі.

Позивач та його представник
заперечували проти апеляційної скарги
за необґрунтованістю її доводів.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючі позов, суд першої
інстанції виходив з встановлених в
судовому засіданні наступних обставин.

Так, ОСОБА_2 з прилюдних торгів 12.09.2011р.
придбав квартиру АДРЕСА_1, про що
отримав свідоцтво від 29.09.2011р., яке
зареєстровано в КП «Київське міське
БТІ та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна». Відповідач
ОСОБА_4 є колишнім власником спірної
квартири і зареєстрована в ній.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 березня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-ті
особи: ПАТ «Банк «БІГ Енергія», ВГІРФО
Святошинського РУ ГУМВС України в м.
Києві про виселення із житлового
приміщення та зняття з реєстрації
місця проживання задоволені частково,
ОСОБА_4 виселено з квартири АДРЕСА_1, а в
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Встановивши, що в даному випадку право
власності відповідача ОСОБА_4 на спірну
квартиру припинено, у зв'язку із
продажем цієї квартири з прилюдних
торгів, припиненим є і її похідне право
на користування житловим приміщенням в
цій квартирі, а тому,на думку суду
першої інстанції, остання на підставі
ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» підлягає
зняттю з реєстраційного обліку за
спірною адресою.

Проте, колегія суддів не погоджується
із зазначеними в оскаржуваному рішенні
підставами для задоволенні позовних
вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
зняття з реєстраційного обліку, а
оскаржуване рішення ухвалено за
вимогами про усунення перешкод в
користуванні власністю, шляхом
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, при
цьому в оскаржуваному рішенні судом
першої інстанції зазначено про
уточнення позовних вимог, хоча
матеріали справи не містять письмової
заяви про зміну предмету або підстав
позову, що суперечить положенням ч.2 ст.
31 ЦПК України, згідно якої крім прав та
обов'язків, визначених у статті 27 цього
Кодексу, позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову, а відповідач
має право визнати позов повністю або
частково. До початку розгляду судом
справи по суті позивач має право шляхом
подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову, а
відповідач - пред'явити зустрічний
позов.

Таким чином, суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог,
задовольнивши позов, що не заявлявся
позивачем, оскільки усною заявою
процесуальне право щодо зміни предмету
або підстав позову не може бути
реалізоване і така заява не породжує
правових наслідків, тому колегія
суддів вважає, що порушення судом
першої інстанції застосування норм
процесуального права, є підставою для
скасування рішення, оскільки дане
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

На підставі визначеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги в частині зміни предмету позову
судом першої інстанції з власної
ініціативи, знайшли своє підтвердження
під час перегляду рішення судом
апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційна скарга не
підлягає задоволенню в частині
закриття провадження у даній справі,
оскільки підстави звернення позивача
з позовом про зняття відповідача з
реєстраційного обліку в обох випадках
різні, тому колегія суддів не вбачає
підстав для застосування п.2 ч. 1 ст. 205
України.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 16 січня
2014 року таким, що прийнято з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, і
відповідно до повноважень, наданих їй
ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення
суду першої інстанції та ухвалює нове
про відмову у задоволенні
пред'явленого позову, оскільки зняття
особи з реєстрації провадиться на
підставі рішення суду про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, при
цьому не третьою особою у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_4 на рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 16 січня
2014 року задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 16 січня 2014 року
скасувати та постановити нове, яким
відмовити в задоволені позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено протягом 20-ти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: