Справа №2-4571/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва у складі

головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі: Горупа В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача та просила встановити факт
належності на праві власності ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 року, наступного
майна: 63/100 частин квартири АДРЕСА_1 та 1/8
частини житлового будинку АДРЕСА_2.

Визнати поважними причини пропуску
строку для прийняття спадщини ОСОБА_4
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Встановити факт належності на праві
власності ОСОБА_4, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, наступного майна: 63/100
частин квартири АДРЕСА_1, 1/8 частини
житлового будинку АДРЕСА_2 та 1/8 частини
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_2, кадастровий номер : 85 : 263
: 0030, площею 0,1000 га - в порядку
спадкування за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
63/100 частини квартири АДРЕСА_1, 1/8
частину житлового будинку АДРЕСА_2 та 1/8
частину присадибної земельної ділянки
по АДРЕСА_2 кадастровий номер : 85 :
263 : 0030, площею 0,1000 га - в порядку
спадкування за законом.

В ході розгляду справи позивач змінила
позовні вимоги та просила встановити
факт постійного проживання ОСОБА_4 із
спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
63/100 частини квартири АДРЕСА_1, 1/8
частину житлового будинку АДРЕСА_2 та 1/8
частину присадибної земельної ділянки
по АДРЕСА_2 кадастровий номер : 85 :
263 : 0030, площею 0,1000 га - в порядку
спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3, який за
життя був зареєстрований і проживав у
комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Після його смерті Дев'ятою київською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа № 357/2011 на
підставі заяви ОСОБА_4, який був його
племінником та чоловіком позивача, від
18.04.2011 року.

Маса спадкового майна, яка залишилася
після смерті ОСОБА_3, складалася з: 63/100
частин квартири АДРЕСА_1, 1/8 частини
житлового будинку АДРЕСА_2, 1/8 частина
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_2, кадастровий номер
:85:263:0030, площею 0,1000 га.

Із зазначеного вище майна лише на
земельну ділянку залишилися оригінали
правовстановлюючих документів. На
частину квартири та житлового будинку
оригінали правовстановлюючих
документів не збереглися.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт на
користь свого племінника ОСОБА_4,
згідно якого заповідав йому все своє
майно.

У шестимісячний строк ОСОБА_4 не
звертався до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, так як він постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Лише 18.04.2011 року він звернувся до
нотаріуса за отриманням відповідних
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, однак не встиг
звернутися до суду щодо встановлення
юридичного факту постійного
проживання із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, оскільки помер у 2013
році.

Зазначила, що факт постійного
проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_3
підтверджується наступним.

За життя ОСОБА_4 був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_3, але з 2004 року постійно
проживав разом з рідним дядею ОСОБА_3 за
адресою : АДРЕСА_1, це було викликано
тим, що у квартирі АДРЕСА_3 постійно
проживали і були зареєстровані рідний
брат ОСОБА_4 з дружиною і двома дітьми, а
також у цій квартирі проживали позивач
та її син.

Житлові умови були дуже тяжкими, на
побутовому підґрунті часто виникали
сварки, син був вже повнолітнім і
готувався створювати свою сім'ю.

Заради уникнення конфліктів між
рідними і близькими людьми ОСОБА_4 зі
згоди ОСОБА_3 вирішив переїхати і
постійно проживати разом з дядею, тим
більше, що дядя вже зробив на користь
чоловіка позивача заповіт і всі знали,
що згодом спірна кімната залишиться
йому.

Істотним фактом було й те, що ОСОБА_3 був
одиноким, дружини та дітей в нього
ніколи не було. За характером своєї
роботи ОСОБА_4 часто і тривало
від'їжджав у відрядження, і вони один
одному ніколи не заважали. ОСОБА_3
навіть пропонував зареєструвати
ОСОБА_4 у квартирі, але заради економії
на комунальних витратах вирішили
почекати з реєстрацією.

Коли ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3,
чоловік позивача ОСОБА_4 та позивач
повністю взяли на себе всі витрати по
його похованню, поминкам та
влаштуванню пам'ятника.

Одночасно позивач і син переїхали до
чоловіка в кімнату, де він проживав
разом з ОСОБА_3, зробили ремонт у
кімнаті, місцях загального
користуванні, сплачували комунальні
витрати.

При цьому позивач з чоловіком вирішили,
що будуть намагатися для сина придбати
окрему квартиру, а вони з ним
залишаться проживати в спадковій
квартирі ОСОБА_3

Заради цієї мети чоловік позивача
ОСОБА_4, який станом на 22.08.2008 року
працював у ТОВ «Ф1 Центр» на посаді
інженера з ремонту згідно наказу № 28-к
від 01.06.2010 року, був вимушений регулярно
від'їжджати у відрядження за межі м.
Києва і Київської області, що випливало
з умов та характеру його роботи.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 у віці 56 років
раптово помер від серцевого нападу.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 вважав, що
прийняв спадщину як особа, яка постійно
проживала із спадкодавцем на час
відкриття спадщини і не відмовився від
її прийняття. Саме тому він і не
квапився з оформленням нотаріальних
документів.

Дізнавшись у 2011 році про необхідність
встановлення факту постійного
проживання із спадкодавцем або
визначення додаткового строку для
прийняття спадщини ОСОБА_4 через
відрядження та раптову смерть у віці 56
років не встиг вирішити це питання у
судовому порядку.

При цьому трирічний строк позовної
давності для звернення ОСОБА_4 до суду
на день його смерті не сплинув (заява
про прийняття спадщини подана 18.04.2011
року, а помер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 року).

Встановлення зазначеного вище факту
постійного проживання ОСОБА_4 із
спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 необхідне позивачу для
реалізації нею свого права на
спадкування майна після померлого
чоловіка ОСОБА_4 Це пов'язано з тим, що
позивач має право на спадкування майна
ОСОБА_3 в даному випадку в порядку
спадкової трансмісії.

Після смерті ОСОБА_4 Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа № 28/2014 на
підставі заяви позивача. Всю масу
спадкового майна, яка залишилася після
смерті ОСОБА_4, прийняла позивач, як
його дружина і спадкоємець першої
черги за законом. За життя померлий
чоловік своїм майном не розпорядився і
заповіту не складав.

На частину спадкового майна, яке
позивач набула з чоловіком за час шлюбу
на підставі відповідних договорів,
ОСОБА_1 вже отримала відповідне
свідоцтво про право власності на
спадкове майно за законом. А на решту
спірного майна (63/100 частин квартири
АДРЕСА_1 та 1/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_2 та 1/8 частину присадибної
земельної ділянки за цією ж адресою)
нотаріус видати відповідні
правовстановлюючі документи не змогла,
оскільки ОСОБА_4 пропустив
встановлений законом 6-ти місячний
термін для прийняття спадщини, і факту
прийняття ним спадщини після смерті
ОСОБА_3 немає.

На підставі викладеного просила позов
задовольнити.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла
нотаріально посвідчена заява в якій
він визнав змінені позовні вимоги
частково, зазначив, що покійний ОСОБА_4
з літа 2004 року постійно проживав однією
сім'єю разом з його братом ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1 по день його смерті, а
саме ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Визнає за ОСОБА_1 право на спадкування
на 63/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Щодо визнання за ОСОБА_1 право
власності на 1/8 частину домоволодіння
та земельної ділянки, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, відповідач заперечує,
оскільки він з 2000 року разом зі своєю
родиною постійно проживає в цьому
домоволодінні та несе витрати по його
ремонту і утриманню.

З урахуванням викладеного просив позов
задовольнити частково.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 заперечувала посилаючись
на те, що заява надана ОСОБА_2, яка
посвідчена нотаріально, була оформлена
під диктовку представника позивача, і
ОСОБА_2 цю заяву не читав і не розумів,
що він підписує.

Також зазначила, що право на
спадкування ОСОБА_1 після смерті свого
чоловіка немає, оскільки останній
пропустив встановлений законом
шестимісячний строк для прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 без
поважних причин.

З урахуванням викладеного просила у
задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та її
представника, представника
відповідача, свідків, врахувавши заяву
відповідача, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_3, вданим
Відділом реєстрації смерті у м. Києві
(а.с. 7).

Після його смерті Дев'ятою київською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа №357/2011 на
підставі заяви ОСОБА_4 від 18.04.2011 року
(а.с. 41-51).

Маса спадкового майна, яка залишилася
після смерті ОСОБА_3, складалася з: 63/100
частин квартири АДРЕСА_1, яка належала
померлому на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого
відділом приватизації державного
житла Залізничного району 14.08.2011 року
(а.с. 50); 1/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_2, яка належала померлому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого Дев'ятою Київською
державною нотаріальною конторою 06.09.1956
року (а.с. 50); 1/8 частина присадибної
земельної ділянки по АДРЕСА_2,
кадастровий номер :85:263:0030, площею
0,1000 га, яка належала померлому на
підставі Державного акту про право
власності на земельну ділянку,
виданого 23.08.2007 року (а.с. 49).

Із зазначеного вище майна на земельну
ділянку залишилися оригінали
правовстановлюючих документів. На
частину квартири та житлового будинку
оригінали правовстановлюючих
документів не збереглися, що
підтверджується відповідями КМБТІ №
49347 та № 49341 від 02.11.2013 року (а.с. 10-11).

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 склав
заповіт на користь свого племінника
ОСОБА_4, згідно якого заповідав йому все
своє майно, що підтверджується
матеріалами спадкової справи №357/2001
(а.с. 41-51).

У шестимісячний строк ОСОБА_4 не
звертався до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, так як він постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Пізніше, 18.04.2011 року ОСОБА_4 звернувся до
нотаріуса за отриманням відповідних
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, однак, за життя він не
встиг звернутися до суду щодо
встановлення юридичного факту
постійного проживання із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, оскільки
помер у 2013 році.

Позивач просила встановити факт
постійного проживання ОСОБА_4 із
спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Встановлення зазначеного вище факту
постійного проживання ОСОБА_4 із
спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 необхідне позивачу для
реалізації свого права на спадкування
майна після померлого чоловіка ОСОБА_4,
оскільки вража, що вона має право на
спадкування майна ОСОБА_3 в даному
випадку в порядку спадкової
трансмісії, на що слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме
провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав. Суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про, зокрема,
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України якщо
під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України та п.
1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» у судовому порядку можуть
бути встановлені також інші факти, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення. За наявності зазначених
умов суд може встановити й інші факти,
що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя
був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
що підтверджується довідками виданими
ЖБК «Дарницький-10» №65 від 25.11.2013 року та
№64 від 25.11.2013 року (а.с. 18-19).

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, з 2004 року ОСОБА_4 постійно
проживав разом з рідним дядею ОСОБА_3 за
адресою : АДРЕСА_1, це було викликано
тим, що у квартирі АДРЕСА_3 постійно
проживали і були зареєстровані рідний
брат ОСОБА_4 з дружиною і двома дітьми, а
також у цій квартирі проживали позивач
та її син (а.с. 18).

Житлові умови були дуже тяжкими, на
побутовому підґрунті часто виникали
сварки, син позивача був вже
повнолітнім і готувався створювати
свою сім'ю. Заради уникнення конфліктів
між рідними і близькими людьми ОСОБА_4
зі згоди ОСОБА_3 вирішив переїхати і
постійно проживати разом з останнім,
тим більше, що він вже зробив на користь
ОСОБА_4 заповіт і всі знали, що згодом
спірна кімната залишиться йому.

Істотним фактом було й те, що ОСОБА_3 був
одиноким, дружини та дітей в нього
ніколи не було. За характером своєї
роботи ОСОБА_4 часто і тривало
від'їжджав у відрядження.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_3, у
зв'язку з чим чоловік позивача ОСОБА_4 і
сама позивач повністю взяли на себе всі
витрати по його похованню, поминкам та
влаштуванню пам'ятника. Одночасно
позивач і син переїхали проживати до
чоловіка в кімнату, де він проживав
разом з ОСОБА_3

ОСОБА_4 станом на 22.08.2008 року працював у
ТОВ «Ф1 Центр» на посаді інженера з
ремонту згідно наказу № 28-к від 01.06.2010
року, та був вимушений регулярно
від'їжджати у відрядження за межі м.
Києва і Київської області, що випливало
з умов та характеру його роботи, що
підтверджується повідомленням ТОВ «Ф1
Центр» від 15.04.2014 року за №7 (а.с. 16).

В період з 22.08.2008 року по 16.08.2013 року
ОСОБА_4 не був у відрядженнях лише 134
дні.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4, виданим Відділом
реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 8).

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 вважав, що
прийняв спадщину як особа, яка постійно
проживала із спадкодавцем на час
відкриття спадщини і не відмовилася
від її прийняття. Саме тому він і не
квапився з оформленням нотаріальних
документів. Дізнавшись у 2011 році про
необхідність встановлення факту
постійного проживання із спадкодавцем
або визначення додаткового строку для
прийняття спадщини ОСОБА_4 через
відрядження та раптову смерть у віці 56
років не встиг вирішити це питання у
судовому порядку. При цьому трирічний
строк позовної давності для звернення
ОСОБА_4 до суду на день його смерті не
сплинув (заява про прийняття спадщини
подана 18.04.2011 року, а помер ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_5 року).

Викладені обставини підтвердили у
судовому засіданні допитані в якості
свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх
достовірними і такими, що не викликають
сумніву в їх правдивості, оскільки
свідки не заінтересовані в справі і
підстав для обмови відповідача у них
немає, їх покази не суперечать іншим
матеріалам справи. Тому і підстав для
сумніву у правдивості пояснень
позивача ОСОБА_1 у суду немає.

Факт постійного проживання ОСОБА_4 з
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1,
підтверджується також квитанціями про
сплату житлово-комунальних та інших
послуг (а.с. 85-92).

В матеріалах справи є нотаріально
посвідчена заява відповідача ОСОБА_2
про визнання ним факту постійного
проживання ОСОБА_4 разом зі
спадкодавцем на момент відкриття
спадщини (а.с. 80).

Вказана заява є єдиним документом, який
свідчить про безпосереднє ставлення
конкретно відповідача до заявленого
юридичного факту.

Заперечення на позовну заяву, наданих
представником відповідача, взагалі не
охоплюють змінених позовних вимог і
стосуються лише первісної редакції
позову.

Покази представника відповідача є
показами представника. А тому, в даному
випадку суд має всі підстави покласти в
основу своїх висновків саме
безпосередню думку відповідача про
визнання ним факту постійного
проживання ОСОБА_4 разом зі
спадкодавцем на момент відкриття
спадщини.

Доводи представника відповідача про
те, що відповідач не читав, що
підписував у нотаріуса, є сумнівними.
Так, належність підпису відповідачу
ніким не оспорюється, з'явитися у
судове засідання і висловити свою
безпосередню думку суду ОСОБА_2 бажання
не виявив, у нотаріальному порядку
заяви про спростування заяви від 07.08.2014
року не зробив. Відповідно до ст.ст. 11, 60
ЦПК України відповідач на свій розсуд
обирає яким чином йому розпорядитися
своїми процесуальними правами і яким
чином доводити свої заперечення проти
позову.

Визнання відповідачем вказаного вище
факту відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
звільняє позивача від його доведення.

Слід зазначити, що дана заява не була
відізвана відповідачем у нотаріуса.

Однак, не дивлячись на це, позивач
клопотав про допит свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Вказані свідки зазначили, що добре
знали і ОСОБА_3, і ОСОБА_4, регулярно
бували в квартирі АДРЕСА_1. Вони
категорично стверджували, що ОСОБА_4
постійно проживав з ОСОБА_3 у квартирі
АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_3, а
потім в цій квартирі ОСОБА_4 став
проживати разом з сином і дружиною.

З урахуванням викладеного, суд
критично ставиться до заперечень
представника відповідача і не приймає
їх до уваги.

Також, суд не приймає до уваги покази
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
виходячи з того, що їх свідчення
суперечать поясненням відповідача,
викладеним у нотаріальній заяві від
07.08.2014 року, а також протирічать п.п. 187,
212 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом МЮУ № 20/5 від
03.03.2014 року, з яких вбачається, що місцем
відкриття спадщини визнається останнє
постійне місце проживання спадкодавця;
місце відкриття спадщини
підтверджується: довідкою
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу про його постійне місце
проживання; записом у будинковій книзі
про постійне проживання спадкодавця.

Ніяких інших доказів, які б свідчили
про постійне проживання ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_2, суду не надано.

Також необхідно зазначити, що вказані
свідки з позивачем не знайомі, у
квартирі АДРЕСА_1 ніколи не були.

Участь свідка в судовому засіданні і
дача правдивих показань - обов'язок,
який забезпечується цивільною
процесуальною відповідальністю і
кримінальною відповідальністю.

На об'єктивність і повноту показань
свідків про відомі їм обставини можуть
впливати інші існуючі неправові
зв'язки між свідками і сторонами -
товариські, родинні, громадські,
моральні та психологічні фактори, які
при дослідженні і оцінці показань
свідків судом підлягають урахуванню.

При дослідженні і оцінці показань
свідків підлягають врахуванню
нормативно встановлені умови:
можливість їх використання в
цивільному процесі, відношення їх до
даної справи і стосунки з сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, характер їх заінтересованості
в справі.

Для можливого використання показань
свідків у справі встановлені дві умови:
правильність сприйняття обставин, що
мають значення для справи, і дача про
них правильних показань.

Сприйняття може відбуватися в
безпосередній або в опосередкованій
формі. Особисте сприймання свідком дій
(бездіяльності) чи подій може
відтворюватися по-різному під впливом
об'єктивних умов - відстань, видимість,
стан погоди і часу, суб'єктивних умов -
гострота зору, притуплення слуху тощо.

При опосередкованому сприйнятті
свідок довідується про факти з
повідомлень інших осіб, тому
створюються умови для неправильного їх
сприйняття.

З урахуванням наведеного та зважаючи
на те, що вказані свідки свідчили на
користь сторони у справі, яка заявляла
клопотання про допит даних свідків в
судовому засіданні, суд критично
ставиться до показів свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в даній справі.

Слід зазначити, що відповідач не є
спадкоємцем ОСОБА_3 і ОСОБА_4, разом з
ними на момент відкриття спадщини він
не проживав, заяви про прийняття
спадщини не подавав. На час розгляду
справи в суді з зустрічним позовом або
самостійним позовом про визнання за
ним права на яку-небудь частину
спадкового майна не заявляв.

Встановлення факту постійного
проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, позивачу
ОСОБА_11 необхідне для реалізації свого
права на спадкування майна після
померлого чоловіка ОСОБА_4

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Тобто, вказані принципи щодо
обов'язковості доведення тих чи інших
обставин є обов'язковими при з'ясуванні
обставин справи по суті.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позивач довела ті
обставини на які посилалась як на
підставу своїх позовних вимог, а тому
позовні вимоги про встановлення факту
постійного проживання ОСОБА_4 із
спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини
підлягають задоволенню.

Також, з урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що позивач має
право на спадкування майна ОСОБА_3 в
даному випадку в порядку спадкової
трансмісії.

Як встановлено вище, ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_4 у віці 56 років помер.

Після смерті ОСОБА_4 Дев'ятою київською
державною нотаріальною конторою була
заведена спадкова справа № 28/2014 на
підставі заяви позивача ОСОБА_1 (а.с.
52-78).

Всю масу спадкового майна, яка
залишилася після смерті ОСОБА_4,
прийняла позивач ОСОБА_1, як його
дружина і спадкоємець першої черги за
законом.

За життя померлий чоловік своїм майном
не розпорядився і заповіту не складав.

Встановлено, що на частину спадкового
майна, яке позивач та ОСОБА_4 набули за
час шлюбу на підставі відповідних
договорів, позивач отримала свідоцтво
про право власності на спадкове майно
за законом (а.с. 70, 77).

На решту спірного майна (63/100 частин
квартири АДРЕСА_1, 1/8 частини житлового
будинку АДРЕСА_2 та 1/8 частину
присадибної земельної ділянки за цією
ж адресою) нотаріус видати відповідні
правовстановлюючі документи не змогла.

Державний нотаріус Дев'ятої київської
державної нотаріальної зазначила, що в
нотаріальній конторі заведена
спадкова справа після смерті ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Заяву про прийняття спадщини подала
його дружина, ОСОБА_1. Видати їй
свідоцтва про право на спадщину на
майно, що належить ОСОБА_3, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, спадкова справа
після смерті якого заведена у
нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_4,
немає можливості, оскільки ОСОБА_4
пропустив встановлений законом 6-ти
місячний термін для прийняття
спадщини, і факту прийняття ним
спадщини після смерті ОСОБА_3 немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього кодексу він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за законом
або за заповітом.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо
спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що є всі правові
підстави для встановлення факту
постійного проживання ОСОБА_4 із
спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, а
відповідно й визнання за позивачем
права власності в порядку спадкування
за законом на 63/100 частини квартири
АДРЕСА_1, 1/8 частину житлового будинку
АДРЕСА_2 та 1/8 частину присадибної
земельної ділянки по АДРЕСА_2
кадастровий номер : 85 : 263 : 0030,
площею 0,1000 га.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
понесених нею судових витрат, які
складаються з суми судового збору 3654,00
грн.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування», Постановою Пленуму ВСУ №
5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення», ст.ст. 321, 328,
1217, 1268, 1276 ЦК України, ст. ст. 10, 27, 28, 29, 30,
57-58, 60, 169, 208-209, 212-215, 218, 224, 234, 235, 256 ЦПК
України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності в
порядку спадкування за законом -
задовольнити.

Встановити факт постійного проживання
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року із
спадкодавцем ОСОБА_3, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, за адресою: АДРЕСА_1
на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_2 право власності на 63/100 частини
квартири АДРЕСА_1, 1/8 частину житлового
будинку АДРЕСА_2 та 1/8 частину
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_2 кадастровий номер : 85 : 263 :
0030, площею 0,1000 га - в порядку
спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_5,
який проживає за адресою: АДРЕСА_4 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_2, яка проживає за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_5, судовий збір в сумі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня наступного
після проголошення рішення.

Суддя