У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство «Приватбанк»
(далі по тексту -ПАТ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_6, про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що 30 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_6
був укладений кредитний договір,
згідно з умовами якого останньому
надано кредит в розмірі 4 918,80 грн, зі
сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 12 % річних.

Оскільки боржник ОСОБА_6 належним чином
не виконує свої зобов'язання по
кредитному договору, позивач просив
стягнути з боржника заборгованість за
кредитним договором станом на 30 жовтня
2013 року в розмірі 15 317,40 грн.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про
задоволення позовних вимог. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 30
вересня 2007 року, яка станом на 30
листопада 2013 року становить 15 317,40 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судове рішення апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що оскільки строк дії кредитного
договору закінчився 30 вересня 2009
року, а з позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду 20 листопада 2013 року,
тому ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив
трирічний строк звернення до суду, що є
підставою для відмовив в позові. При
цьому відповідач просив застосувати
наслідки пропуску строку звернення до
суду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що у зв'язку з невиконанням зобов'язань
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов кредитного
договору, заборгованість має бути
стягнута з боржника, як того вимагають
ст.ст. 526, 527, 530, 629, 1054 ЦК України. При
цьому апеляційний суд вважав, що ПАТ КБ
«Приватбанк» не пропустив строк
звернення до суду з даним позовом,
оскільки за домовленістю сторін, за
кредитним договором була збільшена
позовна давність до 5-ти років.

Однак з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30 вересня 2007 року між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір шляхом
підписання заяви позичальника,
відповідно до якого останньому надано
кредит в розмірі 4 918,40 грн строком на 24
місяці зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості по
кредиту.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду
з позовом про стягнення кредитної
заборгованості 20 листопада 2013 року.

ОСОБА_6 просив застосувати наслідки
пропуску строку звернення до суду з
вказаним позовом про що надав
відповідну заяву.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) в розмірі та в строки,
визначені в заяві позичальника та
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог
та стягуючи кредитну заборгованість,
на вказані вимоги закону уваги не
звернув, не встановив фактичні
обставини справи, що мають значення для
правильного вирішення справи, а саме,
коли ОСОБА_6 перестав виконувати умови
кредитного договору, тобто коли банк
дізнався про порушення свого права,
оскільки саме з цієї дати необхідно
обчислювати строк позовної давності по
окремому платежу.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою правильності визначення
обставин справи та оцінки наданих
сторонами доказів, судом з`ясовувались
неналежним чином, чим порушено норми
процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179
ЦПК України) і таке унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, то відповідно до ч. 2
ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук