АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/315/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3524/14
Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В.
Доповідач Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк"

на рішення Оржицького районного суду
Полтавської області від 10 жовтня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, стягнення
моральної шкоди та збитків, -

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом та, остаточно
визначившись у позовних вимогах з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 5 вересня 2014 року
(а.с.66-68) та заяви про залишення частини
позовних вимог без розгляду від 10
жовтня 2014 року (а.с. 100), просив стягнути
з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь
збитки (упущену вигоду) у розмірі 150 000
грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн;
зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
повернути йому правовстановлюючі
документи на нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_1; зобов'язати ПАТ КБ
«ПриватБанк» усунути перешкоди у
користуванні нерухомим майном за
адресою АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог
вказував, що 6 лютого 2006 року ним було
укладено кредитний договір №PLGWGA00000013 з
ПАТ КБ «ПриватБанк» на отримання
кредиту. Разом з укладенням вказаного
договору було передано в іпотеку
нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1, як
забезпечення виконання зобов'язання по
вказаному кредитному договору, що
підтверджується договором іпотеки від
6 лютого 2006 року.

Вказував, що при укладенні договору
іпотеки відповідно до п.17.11 вказаного
договору, банківській установі як
невід'ємну від будинку частину ним
передано правовстановлюючі документи
на вказане нерухоме майно, при цьому
відповідачеві надано право утримувати
документи до повного погашення
заборгованості за крелитним договором.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ним виконані у повному
обсязі, що підтверджується довідкою
банку від 15 серпня 2013 року, проте
всупереч цьому, ПАТ КБ «ПриватБанк»
правовстановлюючі документи йому не
повернув.

Внаслідок неправомірних дій
відповідача, йому завдано моральні
страждання, які потягли погіршення
здоров'я та взаємовідносин у сім'ї.

Окрім того, зазначав, що рішенням
Оржицького районного суду Полтавської
області від 12 серпня 2014 року з нього
стягнуто на користь ОСОБА_2 кошти у
розмірі 300 000 грн. в зв'язку з тим, що 13
серпня 2013 року ним було отримано від
останнього кошти у розмірі 150 000 грн. як
завдаток за продаж житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1.

Вважав, що заявлена ним сумма 150 000 грн. є
упущеною вигодою, так як внаслідок
неправомірних дій відповідача по
утриманню правовстановлюючих
документів на будинок йому завдана
матеріальна шкода у вказаній сумі,
оскільки саме цю суму коштів йому
довелось сплатити ОСОБА_2, так як з його
вини договір купівлі-продажу не був
укладений.

Рішенням Оржицького районного суду від
10 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк»
повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі
документи на нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_1, а саме свідоцтво про право
власності БН від 25 грудня 2002 року.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_1 150 000 грн. збитків
(упущеної вигоди) та 10 000 грн. моральної
шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк» та
просило скасувати його та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а саме відсутність у справі доказів
передання ПАТ КБ «ПриватБанк»
правовстановлюючих документів на
нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1, а
також неврахування судом відсутності
вини відповідача у невиконанні ОСОБА_1
своїх зобов'язань перед ОСОБА_2 по
продажу будинку.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішеня, заслухавши
пояснення учасників процесу та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 06 лютого 2006 року між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитний договір №PLGWGA00000013,
відповідно до умов якого ОСОБА_1
отримав кредитні кошти в сумі 73 304,00 грн.

На забезпечення виконання умов
договору між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» 06 лютого 2006 року було
укладено договір іпотеки, відповідно
до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку
нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1.

06 лютого 2006 року ОСОБА_1 уклав кредитний
договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
отримання кредиту. Разом з укладенням
вказаного договору було передано в
іпотеку нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_1, як забезпечення виконання
зобов'язання по вказаному кредитному
договору, що підтверджується договором
іпотеки від 6 лютого 2006 року.

Відповідно до п. 17.11 договору іпотеки
від 06 лютого 2006 року ОСОБА_1
зобов'язується передати
правовстановлюючі документи на
предмет іпотеки на зберігання ПАТ КБ
«ПриватБанк» до дати остаточного
погашення заборгованості за кредитом.

Довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк»
№08.1.0.0.0/56 від 15 серпня 2013 року
встановлено, що позичкової
заборгованості по кредитному договору
№PLGWGA00000013 від 6 лютого 2006 року у ОСОБА_1
немає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
повернення належних йому
правовстановлюючих документів, суд
першої інстанції виходив з доведеності
передання правовстановлюючих
документів відповідачеві.

Колегія суддів не може погодитись за
таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано належних доказів
того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало
правовстановлюючі документи на
нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 під
час укладення договору іпотеки від
ОСОБА_1

П. 17.11 договору іпотеки передбачає, що
ОСОБА_1 зобов'язується передати
правовстановлюючі документи на
предмет іпотеки на зберігання ПАТ КБ
«ПриватБанк» до дати остаточного
погашення заборгованості за кредитом.

Вищевикладене свідчить про
зобов'язання ОСОБА_1 передати
правоввстановлюючі документи, а не
підтверджує сам факт їх передання
бакну.

Окрім того, суду апеляційної інстанції
було надано висновок службового
розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо
пошуку документів ОСОБА_3, відповідно
до якого оригінали документів на
нерухоме майно за договором іпотеки
від 06 лютого 2006 року в порушення умов
договору не були передані банку.
Відповідно до вказаного висновку,
встановлено, що на виконання умов
вказаного договору ПАТ КБ «ПриватБанк»
було отримано копії спірних документі.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку щодо
передання ОСОБА_3 спірних документів
відповідачеві.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
стягнення на його користь упущеної
вигоди в сумі 150 000 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що вказану
суму міг би одержати позивач, якщо його
права небули б порушені ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком місцевого суду.

З обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вбачається, що з вини відповідача йому
довелося сплатити подвійний розмір
завдатку, через неукладення договору
купівлі-продажу з ОСОБА_2, що вважає
упущеною вигодою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, 150 000 грн, що прохає
стягнути позивач не можна вважати
упущеною вигодою, адже вказана сума
фактично є сумою цивільно-правової
відповідальності, яку поніс позивач за
порушення зобов'язання забезпеченого
завдатком.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення на його користь упущеної
вигоди у розмірі 150 000 грн. не підлягають
задоволенню.

Окрім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду про
необхідінсть стягнення з ПАТ КБ
«ПриватБанк» моральної шкоди на
користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

З урахуванням вищевикладеного,
колегією суддів встановлена
відсутність вини ПАТ КБ «ПриватБанк» у
ненаданні документів, що належать
ОСОБА_1, а також у завданні шкоди
(упущеної вигоди).

Окрім того, всупереч ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60
ЦПК України позивачем не було надано
доказів наявності моральних страждань,
пов'язаних з діями відповідача, а також
наявності причинного зв'язку між діями
ПАТ КБ «ПриватБанк» та його душевними
стражданнями, хвилюваннями чи
погіршенням стану здоров'я.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню за їх
необгрунтованістю.

Виходячи з викладеного, у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом ухвалено
помилкове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, яке відповідно
до ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду
Полтавської області від 10 жовтня 2014
року - скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, стягнення
моральної шкоди та збитків - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді:
Л.М. Хіль

О.Ю. Кузнєцова

Т.В. Одринська

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: