АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/41/К/14
Головуючий в суді
Справа № 214/5455/13-ц
Категорія № 55(1)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі - Васильєвій Є.Л.,
,

за участю - позивача ОСОБА_2
та її представника

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 02 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства «Парковка
та реклама» про стягнення недоплаченої
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
компенсацію моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Комунального
підприємства «Парковка та реклама»
(далі - КП «Парковка та реклама») про
стягнення недоплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та компенсації
моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що з 10
березня 2011 року по 07 березня 2013 року
вона працювала в КП «Парковка та
реклама» на посаді інженера з кадрової
роботи. При нарахуванні заробітної
плати за лютий і березень 2013 року всім
робітникам була виплачена премія за
січень та лютий 2013 року в розмірі 50% від
посадового окладу, однак їй
вищезазначена премія не нарахована та
невиплачена. Після звільнення 07
березня 2013 року їй була нарахована та
виплачена середня заробітна плата за
час затримки розрахунку у сумі 105,32грн.,
оскільки вона звільнилась 07.03.2013 року, а
розрахунок отримала 12 березня 2013 року,
проте премія, на яку вона має право, їй
не нарахована. Тому, уточнивши позовні
вимоги, просила суд стягнути з
відповідача на її користь 2632грн.59коп. в
рахунок виплати заробітної плати в
повному обсязі у вигляді премії за
січень, лютий та березень 2013 року; 25664
грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 08
березня 2013 року по 04 листопада 2013 року;
середній заробіток за час затримки
розрахунку за період з 04 листопада 2013
року по день фактичного остаточного
розрахунку виходячи із розміру 157,13грн.
за кожен робочий день затримки виплати
та 10000грн.моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 02
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового по суті
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його
думку, суд неправомірно дійшов
висновку щодо порушення нею п.п.5,10 та
12-13 Посадової інструкції на підставі
доповідних записок головного
бухгалтера, не звернув увагу на
порушення відповідачем п.4.8 Положення
про умови і порядок та розміри
преміювання, оскільки наказ № 36 від 28
лютого 2013 року та наказ № 46 від 28
березня 2013 року, згідно яких вона була
позбавлена премій за січень та лютий 2013
року, взагалі не існували за час її
роботи, а були винесені вже після її
звернення до суду. Крім того, вважає, що
їй повинна бути нарахована та
виплачена також й премія за березень 2013
року .

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 10 березня
2011 року ОСОБА_2 працювала в КП «Парковка
та реклама» на посаді інженера з
кадрової роботи.

Наказом №16-к від 07 березня 2013 року
позивача звільнено з роботи за згодою
сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_2 посилалась на
безпідставне позбавлення її премій за
січень, лютий, березень 2013 року, у
зв'язку з чим просила стягнути не
донараховані та невиплачені суми
премій, а також середній заробіток за
час затримки розрахунку і моральну
шкоду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив із недоведеності позивачем
факту порушення відповідачем норм
трудового права щодо позбавлення її
премій, у зв'язку з чим відмовив ОСОБА_2
в її позовних вимогах.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
наявним у ній доказам.

Як убачається із матеріалів справи,
головним бухгалтером КП «Парковка та
реклама» складено доповідні від 03
грудня 2012 року та 31 січня 2013 року,
згідно яких під час перевірки
виконання графіку відпусток
встановлено, що інспектор з кадрової
роботи ОСОБА_2 грубо порушує ст.. 2, 6
Закону України «Про відпустки» та п. 5
Посадової інструкції, систематично
порушує п. 10 та п. 11 Посадової
інструкції в частині контролю за
дотриманням співробітниками
підприємства графіків чергових
відпусток та станом трудової
дисципліни, а також систематично
допускає помилки при наданні
інформації про прийнятих та звільнених
працівників підприємства (для
складання щомісячної звітності до
Пенсійного фонду України) (а.с. 41, 42).

Згідно резолюції директора на
доповідній від 31.01.2013р. наказом №36 від 28
лютого 2013 року позивач за
вищезазначені недоліки в роботі була
позбавлена на 100% премії, яка була
нарахована працівникам КП «Паркова та
реклама» з метою матеріального
заохочення за виконання основних
показників господарської діяльності
за січень 2013 року премія (а.с. 42, 57).

Крім того, згідно доповідної головного
бухгалтера від 25 лютого 2013 року під час
перевірки, яка проводилась Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, виявлено
порушення, яке допущено інспектором з
кадрової роботи ОСОБА_2 при складанні
табелю обліку використаного робочого
часу за вересень 2011 року, що призвело до
не донарахування юристу підприємства
ОСОБА_4 заробітної плати та виплат за
листком непрацездатності у зв'язку з
вагітністю та пологами, викривлення
бухгалтерського обліку заробітної
плати, подання недостовірних даних у
звітності до Пенсійного фонду України,
за що передбачена адміністративна
відповідальність.

За ці порушення п.п. 12-13 Посадової
інструкції, виявлені у лютому 2013 року,
за резолюцією директора, накладеною на
даній доповідній, наказом №46 від 28
березня 2012 року ОСОБА_2 була позбавлена
у розмірі 100% премії, якою працівники КП
«Парковка та реклама» були премійовані
за виконання основних показників
господарської діяльності за лютий 2013
року (а.с. 43, 44, 58).

Встановивши зазначені обставини,
з'ясувавши, що на момент розгляду
справи в суді першої інстанції накази
№36 від 28.02.2013р. та №46 від 28.03.2013р. не
скасовані та не оскаржені позивачем,
суд дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_2 не
донарахованих премій за січень і лютий
2013 року.

Врахувавши приписи п. 4.5 діючого
на підприємстві Положення про умови і
порядок та розміри преміювання, суд
першої інстанції також обґрунтовано не
знайшов підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення не
донарахованої премії за березень 2013
року.

Доводи апеляційної скарги
позивача не містять підстав для її
задоволення.

Так, посилання на безпідставне
врахування судом доповідних записок
головного бухгалтера, що, на думку
позивача, призвело не неправильних
висновків суду, не можуть бути взятими
до уваги, оскільки із матеріалів справи
вбачається, що рішення про позбавлення
ОСОБА_2 премій приймалось директором КП
«Парковка та реклама», який був
ознайомлений із доповідними головного
бухгалтера та наклав на них відповідні
резолюції (а.с. 42, 43).

Також безпідставними є посилання
на порушення строків позбавлення
премії, оскільки за порушення, допущені
ОСОБА_2 протягом 2012 року, які було
виявлено у грудні 2012 року, позивач не
була позбавлена премії, про що свідчить
резолюція директора на доповідній
головного бухгалтера від 03.12.2012р. із
приписом «Усунути порушення» (а.с. 41).

Як зазначено вище, наказом №36 від
28.02.2013р. позивач була позбавлена премії
за січень 2013 року за систематичне
порушення п. 10 та п. 11 Посадової
інструкції в частині контролю за
дотриманням співробітниками
підприємства графіків чергових
відпусток та станом трудової
дисципліни, а також систематичне
допущення помилок при наданні
інформації про прийнятих та звільнених
працівників підприємства (для
складання щомісячної звітності до
Пенсійного фонду України), оскільки
саме у зв'язку цими порушеннями,
викладеними у доповідній головного
бухгалтера від 31.01.2013р., директором
підприємства накладена резолюція про
позбавлення позивача премії за січень
2013 року (а.с. 42).

Посилання на недоліки в оформленні
наказів про позбавлення позивача
премій, а також на те, що ці накази було
видано після звернення позивача до
суду, не можуть бути підставою для
скасування рішення, оскільки вони не
спростовують факту не нарахування
позивачці премій за січень, лютий 2013
року у зв'язку з допущенням нею
недоліків в роботі.

Також необґрунтованими є посилання
позивача на неправильне застосування
Положення про умови і порядок та
розміри преміювання та хибність
висновку суду про відсутність у неї
права на отримання премії за березень
2013 року.

Як убачається із матеріалів справи,
згідно п. 4.4 зазначеного Положення
працівникам, що пропрацювали неповний
місяць, премія виплачується за
фактично відпрацьований час.

Проте, п. 4.5 Положення передбачено, що у
випадку звільнення працівника за
власним бажанням (без поважних причин),
або за порушення трудової та
виробничої дисципліни, який не
працював повний календарний місяць,
премія не нараховується.

Зважаючи на те, що в цьому пункті
зазначені не передбачені законом
підстави для звільнення, тобто певні
статті закону, а обставини, за яких
відбувається застосування даного
пункту, суд першої інстанції мав
з'ясувати ці обставини та вирішити
спір.

Оскільки звільнення ОСОБА_2 відбулось,
хоча і за згодою сторін на підставі п. 1
ст. 36 КЗпП України, але не за
ініціативою адміністрації, без
поважних причин з боку позивачки та
безпосередньо після позбавлення її
премій за порушення трудової
дисципліни, суд дійшов правильного
висновку про відсутність підстав для
стягнення з відповідача премії за
березень 2013 року.

Посилання позивача та її представника
ОСОБА_3 на необхідність зупинення
провадження у даній справі у зв'язку з
наявністю рішення Саксаганського
районного суду м. Кривого Рогу від 04
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до КП «Парковка та реклама» про
визнання незаконними та скасування
наказів №36 від 28.02.2013р. та №46 від
28.03.2013р., яке оскаржено позивачем в
апеляційному порядку, на думку колегії
суддів, не можуть бути взятими до уваги,
оскільки відповідно до положень ст.. 303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, а майбутнє рішення
суду у випадку визнання недійсними
наказів про позбавлення позивача
премій може бути підставою для
перегляду рішення суду за
нововиявленими обставинами.

За таких обставин апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу від 02 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
Я.М.Бондар

В.П.Зубакова