Справа № 357/587/14-ц Головуючий у І
інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/3741/14 Доповідач у 2
інстанції Ігнатченко Н.В.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

9 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Малорода О.І.,
Поліщука М.А.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного підприємства
«Політранстур», третя особа ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що вибула зі
складу засновників приватного
підприємства та зобов'язання провести
державну реєстрацію змін до установчих
документів, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до приватного
підприємства «Політранстур», третя
особа ОСОБА_3 і просила суд визнати
позивачку такою, що вийшла зі складу
засновників Приватного підприємства
«Політтранстур» з 22 липня 2013 року;
зобов'язати ПП «Політтранстур»
провести державну реєстрацію змін до
Статуту ПП «Політтранстур», пов'язаних
з її виходом зі складу засновників
даного підприємства; стягнути з
відповідача судові витрати на користь
позивачки, мотивуючи тим, що вона та
третя особа ОСОБА_3 є співзасновниками
ПП «Політранстур», зареєстрованого
17.12.2008 року, з рівними частками по 50 % в
статутному капіталі підприємства. За
рішенням зборів засновників
підприємства від 5.12.2008 року та згідно з
наказом № 1 від 30.12.2008 року її було
призначено на посаду директора даного
підприємства. 22.07.2013 року позивач
подала заяву та ініціювала скликання
загальних зборів засновників на 22.08.2013
року о 10.00 год. по питанню її виходу зі
складу засновників ПП «Політранстур»
та звільнення її з роботи з посади
директора підприємства за власним
бажанням. Крім цього вона вручила
другому засновнику підприємства
нотаріально посвідчену заяву про вихід
зі складу засновників ПП
«Політранстур» від 19.07.2013 року та заяву
про звільнення з роботи. Посилаючись на
напруженість у відносинах з другим
засновником підприємства, а також, що
повне оголошення вищезазначених заяв
та їх вручення третій особі, як другому
засновнику підприємства, відбулося в
кабінеті старшого слідчого відділення
2-го МВМ Білоцерківського МВ ГУ МВС
України в Київській області Шевченка
І.В. під час одночасного допиту 22.07.2013
року в ході кримінального провадження,
ОСОБА_2 вважає, що про скликання
загальних зборів на 22.08.2013 року та про
її вихід зі складу засновників були
повідомлена належним чином (за три
місяці до виходу) третя особа, як
співзасновник підприємства, і саме
підприємство. Але на збори засновників
ОСОБА_3 не з'явилась, що позбавило
відповідача ПП «Політранстур»
можливості вирішити питання щодо
виходу позивачки зі складу засновників
даної юридичної особи. Позивач вказує,
що з 22.08.2013 року вона не обіймає посаду
директора ПП «Політранстур», адже на
підставі рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 2.10.2013 року було розірвано
відповідний безстроковий трудовий
договір. Оскільки питання виходу зі
складу засновників ПП «Політранстур»
не вирішено, позивач звернулась до суду
з даним позовом.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 25
квітня 2014 року позивач подала
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на те, що суд прийшов до
невірного висновку, що вона просить
захистити порушене право на вихід із
складу засновників підприємства
способом захисту, що не передбачений ч.
2 ст. 16 ЦК України. Вважає, що саме
подання заяви про вихід зі складу
засновників підприємства і є підставою
для вчинення юридичною особою певних
дій по вирішенню питання про внесення
змін до своїх установчих документів та
про державну реєстрацію таких змін.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
заявивши вимогу про визнання її такою,
що вийшла зі складу засновників ПП
«Політранстур» з 22.07.2013 року просить
захистити її порушене право на вихід з
підприємства неналежним способом
захисту.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 17 грудня 2008 року
було проведено державну реєстрацію
приватного підприємства
«Політранстур». Засновниками даного
підприємства є позивач ОСОБА_2 та третя
особа ОСОБА_3 з рівними частками по 50% в
Статутному капіталі підприємства.

Згідно з п. 3.1 Статуту, підприємство є
юридичною особою.

За п. 6.1. 6.2 Статтту вищим органом
управління підприємством є Збори
засновників, які можуть приймати
рішення з будь-яких питань діяльності
підприємства. Виключною компетенцією
зборів засновників є питання прийняття
рішень з наступних питань:

- зміна і доповнення Статуту
підприємства:

- прийняття рішення про припинення
діяльності підприємства, призначення
ліквідаційної комісії і т.д.

Згідно пояснень позивача та її
представника в судовому засіданні,
судом першої інстанції було
встановлено, що відповідно до
протоколу № 1 Зборів Засновників ПП
«Політранстур» від 5.12.2008 року та
наказом № 1 від 30.12.2008 року позивача
було призначено на посаду директора
підприємства, а іншого співзасновника
третю особу ОСОБА_3 на посаду головного
бухгалтера даного підприємства. В 2012
році між засновниками підприємства
виникли негативні відносини у зв'язку
зі звільненням третьої особи з посади
головного бухгалтера за прогули.
Рішенням суду ОСОБА_3 була поновлена на
роботі та з підприємства було стягнуто
кошти за вимушений прогул в розмірі
5092,80 грн. Після цього співзасновник
підприємства ОСОБА_3 на телефонні
дзвінки позивача не відповідає,
поштову кореспонденцію ні від неї, ні
від підприємства не отримує. Третя
особа регулярно звертається зі
скаргами до всіх можливих інстанцій та
ініціює постійні перевірки
підприємства, викликати її на загальні
збори для вирішення питань, пов'язаних
з продовженням роботи підприємства,
неможливо, жодних заяв вона не отримує,
а тому єдиним можливим способом
вручити ОСОБА_3 заяву про скликання
загальних зборів та нотаріально
посвідчену заяву про вихід зі складу
підприємства було надання цих
документів в присутності слідчого під
час слідчої дії за участі як позивача,
так і третьої особи ОСОБА_3 22.07.2013 pоку.
Оригінал нотаріально посвідченої
заяви про вихід позивача зі складу
засновників підприємства офіційно
зареєстровано нею в книзі вхідної
кореспонденції ПП «Політранстур» та
знаходиться серед офіційної
документації підприємства.

Третя особа ОСОБА_3 не заперечувала
факт вручення їй позивачем 22.07.2013 року
заяви про скликання загальних зборів
22.08.2013 року та нотаріально посвідченої
заяви про вихід ОСОБА_2 зі складу
засновників ПП «Політранстур» під час
слідчої дії одночасного допиту, але
послалася на те, що оскаржила дії
старшого слідчого відділення 2-го МВМ
Білоцерківського MB ГУ МВС України в
Київській області Шевченка І.В. до
прокуратури м. Біла Церква, оскільки
вважає, що ним було розголошено
таємницю досудового розслідування та
відмовилась від отримання документів.

Із заяви позивача, посвідченої 19.07.2013
року приватним нотаріусом ОСОБА_5,
вбачається, що ОСОБА_2 повідомляє ПП
«Політранстур» про свій вихід зі
складу засновників зазначеної вище
юридичної особи, та не має ніяких
претензій, в тому числі майнових, до ПП
«Політранстур» і до його засновника
ОСОБА_3

З протоколу одночасного допиту від
22.07.2013 року, проведеного старшим
слідчим слідчого відділення 2-го МВМ
Білоцерківського MB ГУ МВС України в
Київській області Шевченком І.В. між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. убачається, що під час
вказаної слідчої дії позивач ОСОБА_2
заявила клопотання про приєднання до
матеріалів провадження заяви про її
вихід зі складу засновників, заяви про
скликання зборів засновників, заяви
про звільнення її з посади та
зафіксувати факт надання даних
документів ОСОБА_3 під час слідчої дії,
котра проводилась із застосуванням
відеофіксації на цифрову відеокамеру.
ОСОБА_3 відмовилась від отримання даних
документів.

З копії журналу вхідної кореспонденції
ПП «Політранстур» вбачається, що 22.07.2013
року за вхідним номером « 03» на
підприємстві було зареєстровано
нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_2
про її вихід зі складу засновників
цього приватного підприємства.

Відповідно до акту від 22.08.2013 року третя
особа ОСОБА_3 як засновник ПП
«Політранстур» на збори засновників,
ініційовані позивачкою на 22.08.2013 року о
10-00 год., не з'явилась, чого й не
оспорювала в суді першої інстанції.

Крім того, з протоколу Зборів
засновників ПП «Політранстур» № 2 від
22.08.2013 року вбачається, що третім
питанням порядку денного зборів було
питання виходу зі складу засновників
підприємства ОСОБА_2 згідно поданої
нотаріально посвідченої заяви від
19.07.2013 року рішення по якому, як і по
попередніх двох питаннях, прийнято не
було у зв'язку з відсутністю
співзасновника підприємства ОСОБА_3

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 2.10.2013 року, що набрало законної
сили, безстроковий трудовий договір
про виконання обов'язків директора,
укладений 30.12.2008 року між ПП
«Політранстур» та ОСОБА_2 розірвано з 22
серпня 2013 року.

Тому відповідно до опису вкладення до
бандеролі, позивач направила на адресу
третьої особи ОСОБА_3 бандероль з
печаткою, оригіналами статутних
документів та іншою документацією ПП
«Політранстур» серед яких і оригінал
журналу вхідної кореспонденції
підприємства та оригінал заяви про
вихід ОСОБА_2 зі складу засновників ПП
«Політранстур».

За правилами ч. 1 ст. 62 ГК України
підприємство - це самостійний суб'єкт
господарювання, створений
компетентним органом державної влади
або органом місцевого самоврядування,
або іншими суб'єктами для задоволення
суспільних та особистих потреб шляхом
систематичного здійснення виробничої,
науково-дослідної, торговельної чи
іншої господарської діяльності в
порядку, передбаченому ГК України та
іншими законами. Підприємство, якщо
законом не встановлено інше, діє на
основі статуту.

Закон, який би регулював порядок
створення та діяльності приватних
підприємств, на даний час відсутній, а
тому приватні підприємства діють на
загальних підставах відповідно до норм
ЦК та і ГК України за аналогією закону.

У відповідності до ст. 10 Закону України
«Про господарські товариства» та ст. 116
ЦК України учасник товариства має
право, зокрема, вийти в установленому
порядку з товариства.

Частиною 1 ст. 148 ЦК України передбачено,
що учасник товариства з обмеженою
відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не
встановлений статутом. Статутом ПП
«Політранстур» не передбачено іншого
строку для виходу засновника з
підприємства, ніж наведено у ч. 1 ст. 148
ЦК України.

Виходячи із роз'яснень, наведених у п. 28
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.10.2008 року «Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів» при вирішенні
спорів, пов'язаних із виходом учасника
з товариства, господарські суди
повинні керуватися тим, що відповідно
до норм ЦК та Закону України «Про
господарські товариства» учасник ТОВ
чи ТДВ вправі у будь-який час вийти з
товариства незалежно від згоди інших
учасників та самого товариства. Вихід
зі складу учасників товариства не
пов'язується ні з рішенням зборів
учасників, ні з внесенням змін до
установчих документів товариства. У
зв'язку з цим моментом виходу учасника
з товариства є дата подачі ним заяви
про вихід відповідній посадовій особі
товариства або вручення заяви цим
особам органами зв'язку. Положення
установчих документів, які обмежують
чи забороняють право на вихід учасника
товариства, є незаконними.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає вичерпний
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів. Під способами
захисту суб'єктивних цивільних прав
розуміють закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Відповідно до п. 10 постанови № 13
Пленуму Верховного Суду України від
24.10.2008рлку «Про практику розгляду
судами корпоративних спорів» судам при
вирішенні корпоративних спорів
необхідно звернути увагу на
неможливість застосування таких
способів захисту прав та законних
інтересів осіб, які не передбачені
чинним законодавством.

Враховуючи викладене, слід дійти
висновку, що право на вихід є
безумовним правом засновника
приватного підприємства, а тому
засновник має право у будь-який час
вийти з приватного підприємства
незалежно від згоди інших засновників
чи самого підприємства.

Оскільки позивач 22.07.2013 року подала до
ПП «Політранстур» заяву про вихід з
підприємства, про що свідчить запис в
журналі реєстрації вхідної
кореспонденції, вона вважається такою
що вийшла із складу ПП «Політранстур» з
22.07.2013 року.

Таким чином, заявивши вимогу про
визнання себе такою, що вийшла зі
складу засновників ПП «Політранстур» з
22.07.2013 року, ОСОБА_2 обрано неналежний
спосіб захисту порушеного права на
вихід підприємства, так як виключення
учасника з ТОВ чи ТДВ належить до
компетенції зборів ТОВ (ТДВ), а не суду.

Зважаючи на положення ст. 29 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», державна реєстрація
змін до установчих документів, які
пов'язані зі зміною складу засновників
(учасників) юридичної особи,
відбувається на підставі певного
переліку документів, серед яких
обов'язковим є рішення про внесення
змін до установчих документів.

У роз'ясненнях п. 28 постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.10.2008
року «Про практику розгляду судами
корпоративних спорів» вказано про те,
що у разі, якщо товариство не вчиняє дії
у зв'язку з поданням учасником заяви
про вихід з товариства (не вирішується
питання про внесення змін до
установчих документів товариства, про
їх державну реєстрацію), учасник
товариства вправі звернутися до
господарського суду з позовом про
зобов'язання товариства до державної
реєстрації змін в установчих
документах товариства у зв'язку зі
зміною у складі учасників товариства
на підставі ст.7 Закону України «Про
господарські товариства».

Відповідно ж до ст.7 Закону України «Про
господарські товариства» зміни, які
сталися в установчих документах
товариства і які вносяться до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, підлягають
державній реєстрації за тими ж
правилами, що встановлені для
державної реєстрації товариства.
Товариство зобов'язане протягом трьох
робочих днів з дати прийняття рішення
про внесення змін до установчих
документів повідомити орган, що провів
реєстрацію, для внесення необхідних
змін до державного реєстру.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_2 заявляє вимогу про зобов'язання
відповідача провести державну
реєстрацію змін до Статуту ПП
«Політранстур», пов'язаних із її
виходом зі складу засновників даного
підприємства, однак враховуючи
обставини справи та направлення всієї
документації другому співзасновнику в
лютому та повторно в березні 2014 року,
вже після звернення до суду, позивачем
не заявлялись вимоги щодо зобов'язання
відповідача чи третьої особи внести
зміни до Статуту підприємства у зв'язку
зі зміною у складі засновників, і як
встановлено із журналу вхідної
кореспонденції, заяви щодо внесення
таких змін до ПП «Політранстур» також
не подавались.

Тобто, виключно до компетенції зборів
засновників відноситься питання щодо
прийняття рішення про внесення змін і
доповнень до Статуту підприємства, і
дане рішення разом із заявою фізичної
особи про вихід із складу засновників
має подаватися для державної
реєстрації змін до установчих
документів.

Отже, враховуючи, що рішення про
внесення змін до Статуту ПП
«Політранстур» відповідачем не
розглядалось та не приймалось, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що вирішувати
питання щодо проведення державної
реєстрації змін до установчих
документів в даному випадку є
передчасним.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: