БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 21-202
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
Справа
№730/1024/2014-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2014 р.

м.Борзна

Борзнянський районний суд
Чернігівської області в складі -

головуючого судді
Тіслюка І.І.

секретар
Циліцька Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Борзни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Великозагорівської
сільської ради Борзнянського району
Чернігівської області про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, та про визнання права
власності в порядку спадкування на
житловий будинок, а також зустрічного
позову ОСОБА_3 про визнання права
власності на будинок, на який заявлена
аналогічна вимога позивачів у
первісному позові, -

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом
до Великозагорівської сільської ради
Борзнянського району Чернігівської
області, в якому просять суд винести
рішення, яким визнати факт, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 є рідними сестрами, а також і те,
що після смерті ОСОБА_4 її спадщина була
прийнята ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Водночас позивачі просять постановити
рішення, яким визнати за кожним право
власності в порядку спадкування на ?
частини житлового будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 в зустрічному позові до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 просить суд винести рішення,
яким визнати за ним право власності на
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою
обґрунтування своїх вимог посилаються
на такі факти.

Згідно довідки виконкому
Великозагорівської сільської ради
станом на 30.06.1990 року у домоволодінні по
АДРЕСА_1 були прописані і проживали
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які доводились одна
одній рідними сестрами.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 її
сестра ОСОБА_4 прийняла спадщину з
підстав, передбачених ст.549 п.1 ЦК УРСР (
ред.1963 р.). Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла
ОСОБА_4

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, згідно
з яким все належне їй майно вона
заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках.

ОСОБА_2 подав до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Крім того
він, як і спадкоємець ОСОБА_1, фактично
вступили в управління спадковим
майном, і, зокрема, будинком АДРЕСА_1.

Факт вступу обома спадкоємцями в
управління майном померлої
підтверджується їх участю в похованні
спадкодавця, а також тим, що після її
смерті вони доглядали за будинком.

В 2001 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продали
успадкований будинок ОСОБА_3 за 1000 грн.

Позивачі стверджують, що право
власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на будинок
АДРЕСА_1 визнано рішенням виконкому
Великозагорівської сільської ради з
оформленням свідоцтва 06.02.2001 року.

Водночас, позивачі вважають, що
оскільки рішення виконкому і видача
свідоцтва відбулись після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, це суперечить
положенням ст.25 ЦК України, оскільки
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті,
то свідоцтво не можна вважати дійсним.
Крім цього, зазначене свідоцтво було
загублено, а видача дубліката
унеможливлена відсутністю фізичної
особи, власника будинку, з раніше
зазначених причин.

З огляду на вказані обставини визнання
права власності є можливим лише в
судовому порядку.

Оскільки актові записи про народження
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутні, як це
вбачається з витягів з Державного
реєстру актів цивільного стану №
1 та № 4 від 04 вересня 2014 року,
лише в судовому засіданні можливо
встановити факт їх спорідненості, а
також і факт прийняття спадщини ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Факт родинних відносин ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 підтверджується довідкою
сільської ради про те, що вони
проживали в одному господарстві, а
також витягом № 0 про те, що 05.08.1971
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7
зареєстровано шлюб. Крім того, факт
родинних відносин можуть підтвердити
односельчани, які весь час проживали
поряд з сестрами.

Факт прийняття спадщини та
розпорядження спадковим майном може
підтвердити ОСОБА_3, який також
проживав по сусідству, та якому ОСОБА_1
і ОСОБА_2 продали за 1000 грн. спадкове
майно - житловий будинок по АДРЕСА_1, що
підтверджується розпискою.

Проте, незважаючи на те, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 підтримали вимоги, заявлені
ними у позові, вони подали заяву про
визнання зустрічного позову ОСОБА_3

В зустрічному позові до позивачів
первісного позову ОСОБА_3 в
обґрунтування своїх вимог вказує, що
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
встановлення факту родинних відносин
та факту прийняття спадщини ним
визнаються.

Проте позовні вимоги в частині
визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування ним не
визнаються з таких підстав.

В 2001 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продали йому
будинок по АДРЕСА_1 за 1000 грн., що
підтверджується розпискою. При цьому
письмового договору купівлі-продажу
будинку сторони не укладали з причини
відсутності правовстановлюючих
документів щодо їх прав на
успадкований будинок.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР ( ред.1963 року),
що діяв на час укладення договору,
нотаріальне посвідчення угод
вважалось обов'язковим лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в цих
випадках нотаріальної форми
призводило до недійсності угоди з
наслідками, передбаченими ст.48 ч.2 ЦК
УРСР, а саме, якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
мав право за вимогою сторони, яка
виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Згідно з ст.128 ЦК УРСР (ред. 1963 року)
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Враховуючи, що з незалежних від нього
причин не було належним чином
оформлено договір купівлі-продажу,
проте сторони повністю виконали його
умови, а саме: він сплатив ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 кошти за будинок, а вони
передали йому будинок в користування,
тому в силу ст.128 ЦК УРСР (ред.1963 р.) він
вже у 2001 році став власником будинку по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України
«Про власність» (який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин)
громадянин набував права власності на
доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Оскільки у нього (ОСОБА_3) були відсутні
правовстановлюючі документи на
спірний будинок, то він, фактично
користуючись майном більше 10 років, не
мав змоги оформити належним чином своє
право власності на нього.

У випадку ж задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними
права власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування буде
порушене його право власності на
будинок, набуте законним шляхом.

Тому він просив винести рішення, яким
визнати за ним право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1.

Представник відповідача у первісному
позові в судове засідання не з`явився, в
своїй заяві він, надавши пояснення
стосовно відомих йому фактів щодо
прийняття спадщини обома позивачами
після смерті ОСОБА_4 та щодо передачі
успадкованого ними за заповітом
останньої будинку по АДРЕСА_1 в
користування ОСОБА_3, просив провести
розгляд справи без його участі.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 дали аналогічні
за змістом показання, в яких засвідчили
той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
доводяться одна одній рідними
сестрами, і що вони до їх смерті
проживали АДРЕСА_1. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
мають із спадкодвцями віддалений
родинний зв`язок, і після смерті ОСОБА_4
вони виконували роботу по утриманню
будинку в належному стані, а потім
передали його по розписці в
користування сусіду - ОСОБА_3

Дослідивши надані суду сторонами
документи, з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
такі фактичні обставини та відповідні
їм правовідносини.

Право власності на спірне
будинковолодіння належало ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого виконкомом
Великозагорівської сільської ради
06.02.2001 року.

Проте рішення виконкому і видача
свідоцтва відбулось після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що суперечить
положенням ст.9 ЦК України в редакції 1963
року ст.25 ЦК України, оскільки цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється у момент її смерті. Крім
того, оригінал зазначеного свідоцтва
на даний час відсутній, а смерть
власника майна, з врахуванням
викладеного, унеможливлює отримання
спадкоємцями дубліката свідоцтва, за
відсутності якого унеможливлюється й
видача нотаріусом спадкоємцям
правоустановлючого документа, а тому
спір підлягає вирішенню судом.

Оскільки визнання права власності
можливе лише в судовому порядку, то при
вирішенні такого спору не виключається
можливість вирішення
цивільно-правового спору про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Як вбачається із змісту витягів з
Державного реєстру актів цивільного
стану № 1 та № 4 від 04.09.2014
року актові записи про народження
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутні, що спонукало
сторони у справі просити суд
встановити факт їх родинних відносин, а
також і факт прийняття спадщини ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Згідно з витягом з Державного реєстру
актів цивільного стану № 0 від
05.08.1971 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був
зареєстрований шлюб, в зв'язку з чим
остання обрала прізвище ОСОБА_4.

Крім того факт перебування у родинному
зв`язку ОСОБА_5 та ОСОБА_4
підтверджується довідкою сільської
ради про те, що вони проживали в одному
домоволодінні, показаннями допитаних в
судовому засіданні свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно з даними свідоцтва про смерть
ОСОБА_5, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3.
Проте, в силу п.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року
ОСОБА_4 успадкувала частку померлої
після її смерті, оскільки була рідною
сестрою пормерлої і проживала разом з
нею. В матеріалах справи відсутні дані
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_5 іншими особами.

Хоча ОСОБА_4 і перебувала в
зареєстрованому шлюбі, але ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_5., що підтверджується
свідоцтвом про його смерть, а тому на
день смерті ОСОБА_4 він не належав до
кола спадкоємців.

Згідно з копією дубліката заповіту
ОСОБА_4 заповідала все своє майно
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року
особами, які прийняли спадщину,
вважаються спадкоємці, якщо вони
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном або якщо вони подали державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Відповідно до даних довідки, виданої
Борзнянською районною державною
нотаріальною конторою ОСОБА_2 подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

В судовому засіданні останній не
заперечував також і факту прийняття
спадщини ОСОБА_1

Статею 550 ч.1 ЦК України (ред.1963 року)
передбачено, що наявність згоди
спадкоємців, які прийняли спадщину, є
підставою для прийняття спадщини й
іншими спадкоємцями і поза межами
визначеного законом строку.

В судовому засіданні факт прийняття
спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили
також і свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

З огляду на положення ст.548 ч.2 ЦК
України прийнята спадщина вважається
належною спадкоємцям з дня відкриття
спадщини.

За таких обставин, за доведеності факту
родинних стосунків ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та
факту прийняття спадщини ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, є доведеним факт набуття ними у
власність в порядку спадкування
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Проте, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
до Великозагорівської сільської ради
Борзнянського району про визнання за
ними права власності на вказане
домоволодіння в порядку спадкування не
можуть бути задоволенні судом,
оскільки орган місцевого
самоврядування за наявності інших
спадкоємців та особи, яка оспорює право
власності спадкоємців, не є належним
відповідачем у справі.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали
позов ОСОБА_3 про визнання за ним права
власності на вказане домоволодіння.

Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України
визнання позову відповідачем є
підставою для його задоволення судом.

При цьому судом не встановлено підстав
для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про визнання ними позову
ОСОБА_3, оскільки ще в 2001 році ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 продали ОСОБА_3 будинок по
АДРЕСА_1 за 1000 грн., що підтверджується
розпискою. При цьому письмового
договору купівлі-продажу будинку
сторони не укладали, оскільки у
відчужувачів були відсутні
правовстановлюючі документи на
спірний будинок.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (ред.1963 року),
що був чинний на час укладення
договору, нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч.2 ст.48 ЦК УРСР (ред.1963
року).

Якщо одна з сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Право власності у набувача майна за
договором, відповідно до ст.128 ЦК УРСР
виникало з моменту передачі речі, якщо
інше не передбачалось законом або
договором.

Враховуючи, що сторони повністю
виконали умови договору, а саме: ОСОБА_3
сплатив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти за
будинок, а вони передали його в
користування покупцю, що не
заперечується відповідачами, а тому з
підстав ст.128 ЦК УРСР ще у 2001 році до
ОСОБА_3 перейшло право володіння і
користування будинком по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України
«Про власність», чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
громадянин набуває права власності,
зокрема на майно, одержане внаслідок
укладення угод, не заборонених законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 344 ч.1 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено ЦК
України.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, правила ст.344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності ЦК України
останньої редакції. Оскільки ЦК
України набрав чинності з 1 січня 2004 р.,
норми ст.344 ЦК України поширюються на
правовідносини, що виникли з 01.01.2001 р.

Таким чином, за наявності
безтитульного фактичного володіння і
користування спірним
будинковолодінням більше 10 років,
неможливості реалізувати своє право
на набуте майно в зв'язку з відсутністю
належно оформленого права власності у
попередніх власників цього майна, які
його фактично відчужили, зазначене
порушене право ОСОБА_3 підлягає захисту
судом.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.12
Закону України «Про власність», ст.ст.
47, 48, 128, 392, 524 - 527, 529, 533, 548, 549 ЦК України
(1963р.), суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Великозагорівської сільської ради
Борзнянського району про встановлення
факту родинних відносин та факту
прийняття ними спадщини, та щодо
визнання права на успадковане
домоволодіння в рівних частинах -
задовольнити частково.

Вважати встановленим той факт, що
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, а
також ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
доводились одна одній рідними
сестрами.

Вважати встановленим той факт, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 згідно з її
заповітом спадщина була прийнята
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
задоволенні позовної вимоги до
Великозагорівської сільської ради
Борзнянського району щодо визнання за
ними права власності в порядку
спадкування на домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі
заявлених вимог.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя

Борзнянського районного суду
І.І. Тіслюк