Справа №487/989/13-ц 28.08.2014 28.08.2014 28.08.2014
Провадження №22-ц/784/2346/14
Головуючий першої інстанції: Корнешова
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

28 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Данилової О.О., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Шпонарській О.Ю.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 16 червня 2014 року у
справі за

позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення
порядку користування квартирою,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до ОСОБА_4 про
визначення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову вказувала,
що вона, відповідач ОСОБА_4 та їх син
ОСОБА_5 є співвласниками вказаної
квартири за договором купівлі -
продажу від 25 січня 2002 року, де
частка кожного із них становить по 1/3.

В зв'язку з тим, що в подальшому їх
сім'я розпалася і відповідач створив
нову, він відокремився шляхом
самочинного переобладнання їх
двокімнатної квартири у трикімнатну,
здійснивши також прибудови до
квартири, яка знаходиться на першому
поверсі одноповерхового
багатоквартирного будинку. Квартира
фактично є трикімнатною з двома
виходами: через парадний під'їзд, а
також окремий - безпосередньо на
вулицю, який самочинно облаштував
відповідач.

Син створив свою сім'ю і також
проживає в квартирі, а вона вимушена
орендувати житло.

Посилаючись на викладені
обставини та уточнюючи позовні вимоги,
позивачка просила визначити порядок
користування квартирою по першому або
другому варіанту, запропонованому
висновком експерта, у тому числі і
виділити їй разом із сином у
відокремлене користування частину
приміщення квартири.

ОСОБА_5 залучений до участі у
справі в якості співвідповідача.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
посилався на те, що позивачка отримала
грошову компенсацію за свою частку у
праві власності на квартиру.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 16 червня 2014 року
позов задоволено частково. Визначено
порядок володіння та користування
спірною квартирою у тому стані, який
вона мала до здійснення самочинного
будівництва (переобладнання), а саме:

- ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_5
виділено житлову кімнату № 5, площею 15,7
кв.м;

- ОСОБА_4 житлову кімнату № 2,
площею 10,5 кв.м;

- у спільне користування усіх
співвласників виділено підсобні
приміщення: № 1 -коридор, площею 6,1 кв.м;
№ 3-кухня, площею 10,9 кв.м; № 4 -
коридор, площею 2,4 кв.м.
Стягнуто з відповідачів на користь
позивачки по 1053,65 грн. судових витрат з
кожного.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на те, що суд безпідставно
не врахував висновки судової
будівельно-технічної експертизи, а
здійснив розподіл квартири, якої
фактично не існує внаслідок
перетворення у іншу нерухому річ, а
тому просила рішення скасувати та
ухвалити нове про поділ квартири по
другому варіанту судової
будівельно-технічної експертизи з
урахуванням уже здійснених самочинних
переобладнань та прибудов та
належних їй разом із сином 2/3 частки
квартири.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника позивачки,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
такого.

Як вбачається із матеріалів
справи, сторонам на праві спільної
часткової власності належить (по 1/3
частці кожному) двокімнатна квартира
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 25 січня 2002 року (а.с.
6).

Згідно із правовстановлюючим
документом та копією технічного
паспорту станом на 20 серпня 2001 року,
загальна площа квартири 45,6 кв. м,
житлова 26,2 кв. м, вона має дві житлові
кімнати № 5, площею 15,7 кв.м та № 2,
площею 10,5 кв. м, № 1 - коридор, площею 6,1
кв. м; № 3-кухня, площею 10,9 кв. м; № 4 -
коридор, площею 2,4 кв.м. Квартира без
зручностей, розташована на першому
поверсі багатоквартирного будинку.

Як вбачається із пояснень
позивачки, довідки МБТІ станом на 22
вересня 2011 року, а також із
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 21 жовтня 2013 року, у
вказаній квартирі здійснено самочинне
будівництво: внутрішні перепланування
зі збільшенням житлової площі, а також
здійснена самочинна прибудова до неї з
одночасним зайняттям частини
прибудинкової території, а саме:
кухня, площею 6 кв.м, ванна, площею 2 кв.м,
туалет, площею 1,6 кв.м, квартира
облаштована зручностями, є
відокремлений вихід на вулицю.

Внаслідок цього утворився новий
об'єкт нерухомості, який не
узаконений.

В розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України
самочинним будівництвом є не тільки
новостворений об'єкт нерухомості, який
виник у результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови вже існуючого об'єкта,
здійснених без одержання дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування,
розробленої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації дозволу на виконання
будівельних робіт, наданого органом
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власником (власниками) отримано право
власності.

Головним наслідком самочинного
будівництва є те, що в особи, яка його
здійснила не виникає права власності
на нього як на об'єкт нерухомості (ч. 2
ст. 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме
майно не є об'єктом права власності, а
тому не може бути предметом поділу
(виділу), встановлення порядку
користування в судовому порядку.

Така правова позиція викладена у
п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва», а також у
постанові Верховного Суду України від
4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс/13,
правові висновки якого є обов'язковими
для застосування у відповідності до
вимог ст. 360-7 ЦПК України.

За такого, висновок суду про
можливість визначення порядку
користування самочинно перебудованою
квартирою є помилковим, як і доводи
апеляційної скарги про можливість
поділу квартири між її співвласниками.

Враховуючи викладене, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 16 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визначення порядку користування
квартирою.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: