У х в а л а

01 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О., суддів:
Завгородньої І. М.,
Остапчука Д. О.,
Карпенко С. О., Юровської Г. В.,
розглянувши заяву ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 липня 2014 року у
справі за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_4 про стягнення коштів
в порядку регресу,

в с т а н о в и л а:

Моторно (транспортне) страхове бюро
України (далі - МТСБ України) звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому
зазначало, що 13 липня 2012 року з
вини відповідача сталася ДТП, в
результаті якої було пошкоджено
належний ОСОБА_5 автомобіль НОМЕР_1.,
вартість матеріального збитку якого
становить 21 348 грн 93 коп.

Позивачем на підставі п. 41.1 ст. 41
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» 04 жовтня 2012 року
було виплачено ОСОБА_5 кошти у розмірі 21
348 грн 93 коп.

Посилаючись на зазначені
обставини, МТСБ України просило
стягнути з ОСОБА_4 у порядку
регресу 21 348 грн 93 коп., 2 тис. грн витрат
на правову допомогу та судовий збір.

Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 14 квітня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь МТСБ України 21 348 грн 93 коп., 2
тис. грн витрат на правову допомогу та
229 грн 40 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 24 червня 2014 року рішення
Печерського районного суду м. Києва від
14 квітня 2014 року в частині стягнення 2
тис. грн витрат на правову допомогу
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. У решті рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 липня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
даній справі за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 14 квітня 2014 року та
рішення апеляційного суду м. Києва від
24 червня 2014 року відмовлено на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

24 жовтня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 липня 2014 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме -
ст. 15, ч. 2 ст. 530 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
здана до поштового відділення 21 жовтня
2014 року, про що свідчить поштовий
штемпель на конверті.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на постанови
Вищого господарського суду України від
28 лютого 2012 року у справі № 7/088-11, від 05
жовтня 2010 року у справі № 18/62, від 06
грудня 2011 року у справі № 23/279 та ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 лютого 2014 року.

Приймаючи постанову 05 жовтня 2010
року у справі № 18/62, Вищий
господарський суд України погодився з
позицією суду апеляційної інстанції
про відмову в задоволенні позову про
стягнення збитків, інфляційних втрат
та пені, завданих за невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
надання послуг, передбачених договором
від 11 серпня 2006 року № 28/06, виходячи з
того, що позивач (замовник) передчасно
звернувся до суду з позовом про
повернення виконавцем суми
попередньої оплати, оскільки на момент
пред'явлення позову строк виконання
відповідачем зобов'язання з надання
послуг зі збору інформації ще не
настав.

Приймаючи постанову 06 грудня 2011
року у справі № 23/279, Вищий
господарський суд України погодився з
позицією суду апеляційної інстанції
про відмову в задоволенні позову у
зв'язку з недоведеністю порушення
відповідачем прав позивача на
відшкодування шкоди в порядку регресу,
оскільки позивач передчасно звернувся
до суду з позовом до іншого страховика
про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу, не
довівши порушення своїх прав на
добровільну виплату відповідачем
страхового відшкодування, оскільки на
момент пред'явлення позову позивач не
звертався до відповідача з регресною
вимогою про відшкодування виплаченої
страхової суми у добровільному
порядку, а останній не відмовляв у її
задоволенні.

Постановляючи ухвалу 05 лютого 2014
року, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ погодився з
позицією суду першої інстанції про
задоволення позову, виходячи з того, що
позивач виконав підрядні роботи, які
відповідач у добровільному порядку
оплачувати відмовився, що є підставою
для стягнення у судовому порядку
заборгованості за виконані підрядні
роботи.

У той же час, постановляючи ухвалу 22
липня 2014 року у справі №
6-30206ск14, про перегляд якої подано заяву,
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погодився з позицією попередніх
судів про задоволення позову, виходячи
з того, що на підставі ст. 1191 ЦК
України, п. 38.2.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» після проведення виплати
ОСОБА_5 у МТСБ України виникло право
зворотної вимоги до ОСОБА_4 про
стягнення суми виплаченого страхового
відшкодування у розмірі 21 348 грн 93 коп.
При цьому, суди вважали, що чинним
законодавством не передбачено
обов'язковості пред'явлення досудової
вимоги про виконання зобов'язання у
правовідносинах, що виникають з не
договірних відносин, тому
непред'явлення досудової вимоги не
свідчить про відсутність у позивача
права звернення до суду та не є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Між тим, посилання заявника як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, на постанову Вищого
господарського суду України від
28 лютого 2012 року у справі № 7/088-11
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
не може здійснюватися, оскільки
зазначеною постановою судові рішення
попередніх судів було скасовано, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції у зв'язку з
порушенням судами норм процесуального
права щодо встановлення фактичних
обставин. Таке не свідчить про
тотожність цих обставин із
встановленими судом фактичними
обставинами справи, у якій
постановлена ухвала, про перегляд якої
подано заяву.

Оскільки наведені заявником доводи
не містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судового рішення, про
перегляд якого заявником подано заяву,
то у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_4 про стягнення
коштів в порядку регресу, за заявою
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 липня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П. О. Гвоздик

Судді
І. М. Завгородня

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

Г. В. Юровська