У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про припинення права на частку у
спільному майні, за касаційною скаргою
ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_6, на
рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 18 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 27 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28
жовтня 2006 року між нею та ОСОБА_5 було
укладено договір про сумісну
діяльність, відповідно до умов якого
сторони прийняли на себе зобов'язання
об'єднати свої внески і спільно діяти
для досягнення загальної мети −?
будівництво та експлуатація
ветеринарної аптеки з продажу ліків та
зоотехнічних засобів.

15 лютого 2007 року державною приймальною
комісією, утвореною рішенням
Виконавчого комітету Ізюмської
міської ради Харківської області від 07
лютого 2007 року, було прийнято в
експлуатацію ветеринарну аптеку з
продажу ліків та зоотехнічних
препаратів, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

19 березня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
отримали свідоцтво про право власності
на вказане нерухоме майно. Відповідно
до висновку судово-економічної
експертизи від 12 квітня 2013 року № 2783
обсяг витрат ОСОБА_4 на створення
нерухомого майна в межах виконання
договору про сумісну діяльність від 28
жовтня 2006 року склав

82 010 грн 61 коп., що становить 361/400 його
частини, а обсяг витрат

ОСОБА_5 склав 8 864 грн 59 коп., що становить
39/400 частини будівлі.

Посилаючись на те, що частка ОСОБА_5 у
спільному майні є незначною, у зв'язку з
чим не може бути виділена в натурі,
спільне володіння і користування
майном є неможливим, ОСОБА_7 просила суд
припинити право ОСОБА_5 на 39/400 частини
вказаного нерухомого майна, визнати за
нею право власності на нежитлову
будівлю, загальною площею 43,3 кв. м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
стягнути з неї на користь ОСОБА_5
компенсацію вартості цієї частки у
розмірі 18 227 грн, які знаходяться на
депозитному рахунку ТУ ДСА України в
Харківській області.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області

від 18 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 27 серпня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено.

Виділено частку із майна, що є у
спільній сумісній власності, шляхом
визнання за ОСОБА_4 права власності на
361/400 частки нежитлової будівлі, літера
«А-1Н», ветеринарної аптеки з продажу
ліків та зоотехнічних препаратів,
загальною площею 43,3 кв. м, що
розташована за адресою:

АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_5 на
39/400 часток нежитлової будівлі, літера
«А-1Н», ветеринарної аптеки з продажу
ліків та зоотехнічних препаратів,
загальною площею 43,3 кв. м, що
розташована за адресою:

АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
нежитлову будівлю −? ветеринарну
аптеку з продажу ліків та зоотехнічних
препаратів, загальною площею 43,3 кв. м,
що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 18 227
грн, які знаходяться в ГУ ДКС у
Харківській області.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах
якої діє ОСОБА_6, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції з висновком якого
погодився і апеляційний суд,
задовольнивши позовні вимоги,
керуючись положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК
України, обґрунтовано виходив із того,
що частка ОСОБА_4 у спільному
нерухомому (неподільному) майні
становить 361/400, а ОСОБА_5 відповідно 39/400
або 4,22 кв. м від загальної площі спірної
ветеринарної аптеки, загальна площа
якої складає 43,3 кв. м, спільне володіння
і користування майном є неможливим,
позивачкою внесено на депозитний
рахунок вартість частки відповідача, а
тому суд дійшов правильного висновку
про наявність підстав передбачених ст.
365 ЦК України для припинення права
ОСОБА_5 на частку у спірній нежитловій
будівлі.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області

від 18 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області

від 27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська В.А. Нагорняк Т.О.
Писана