Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

Головуючого - судді Трояновської
Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької
Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа,
яка не заявляє самостійних вимог -
приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання недійсним заповіту,
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 04 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з названим позовом. В
обгрунтування вимог зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4 13.01.2009
року нею було вчинено заповіт, яким
належне їй нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_1 вона заповіла йому.
Звернувшись із відповідною заявою до
нотаріуса, йому стало відомо, що 27.11.2009
року ОСОБА_4 вчинено ще один заповіт на
зазначене майно на ім»я ОСОБА_2
Вважаючи, що на час складання заповіту
у ОСОБА_4 спостерігалися значні
проблеми зі здоров»ям, почастішали
випадки несприйняття дійсних подій,
просив винести рішення, яким визнати
недійсним заповіт ОСОБА_4, вчинений
27.11.2009 року на користь ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та внести до спадкового
реєстру відповідні записи про
недійсність заповіту.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 04 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Визнано недійсним
заповіт ОСОБА_4 вчинений 27.11.2009 року на
користь ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 У решті
позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в
сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.
Посилається на те, що викликаний в
судове засідання експерт ОСОБА_6
пояснив, що померла не могла
усвідомлювати значення своїх дій,
починаючи з квітня 2009 року, коли вона
звернулася до лікаря-психіатра за
медичною допомогою, також він пояснив,
що хвороба не була постійною, а лише у
вечірній час, абсолютної впевненості у
висновку він не надав. В судовому
засіданні експертом визнано, що ним
самостійно були отримані матеріали для
проведення експертизи, клопотання
експерта про витребування медичної
картки ОСОБА_4 до суду не надходило,
зазначена медична картка судом не
витребовувалась. Вважає висновки
експертизи безпідставними, надуманими
та такими, що суперечать законодавству,
тому не можуть бути допустимим доказом
у справі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції на підставі оцінки
ним в сукупності висновку експертної
установи, пояснень експерта та свідків,
пояснень сторін дійшов висновку, що
ОСОБА_4 в момент вчинення спірного
заповіту не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи 13 січня 2009 року приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_7
посвідчено заповіт, яким ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіла належну їй
частину будинку за АДРЕСА_1 ОСОБА_1
/а.с.5/.

27 листопада 2009 року ОСОБА_4
зробила ще одне розпорядження на
випадок своєї смерті, а саме все
належне їй на день смерті майно, де б
воно не знаходилось та з чого б воно не
складалось заповіла ОСОБА_2. Заповіт
посвідчено приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 /а.с.67/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла
/а.с.5 зворот/.

Актом судово-психіатричного
експерта № 120-2014 від 17.03.2014 року
встановлено, що ОСОБА_4 в день вчинення
заповіту 27.11.2009 року страждала на
маячний розлад змішаного органічного
ґенезу з наростаючою деменцією
(слабоумством). Діагноз відповідає
критеріям шифру F 02.844 міжнародної
класифікації хвороб 10 перегляду.
ОСОБА_4 в силу наявних у неї психічних
розладів в день вчинення заповіту
27.11.2009 року не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними
/а.с.127-130/.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою ст. 203 цього
Кодексу.

Перелік вказаних норм включає в себе
вимоги про те, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3
ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила в момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а у разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

За ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
правила ст. 225 ЦК України поширюються на
ті випадки, коли фізичну особу не
визнано недієздатною, однак у момент
вчинення правочину особа перебувала в
такому стані, коли вона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними (тимчасовий
психічний розлад, нервове потрясіння
тощо).

При розгляді справ за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України за
клопотанням хоча б однієї зі сторін
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Частиною 6 ст. 147 ЦПК України
передбачено, що висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими ст. 212
цього Кодексу, яка передбачає, що жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Ухвалюючи рішення про визнання
недійсним заповіту, вчиненого ОСОБА_4
27.11.2009 року, суд першої інстанції оцінив
висновок експерта як такий, що є
обов»язковим для суду та не врахував
інших доказів та обставин справи.

Так, відповідно до п.2.3 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 08.01.1998 року № 53/5 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України 26.12.2012 року №1950/5 експерту
забороняється самостійно збирати
матеріали, які підлягають дослідженню,
а також вибирати вихідні дані для
проведення експертизи, якщо вони
відображені в наданих йому матеріалах
неоднозначно.

Пунктом 3.1. цієї Інструкції визначено,
що експертиза проводиться після
подання органом (особою), який (яка) її
призначив(ла) (залучив(ла) експерта),
матеріалів, оформлених згідно з
вимогами процесуального законодавства
та цієї Інструкції.

Натомість, експертом, який має 18 років
експертної роботи, про що зазначено в
акті судово-психіатричного експерта
№120-2014 від 17.03.2014 року, самостійно
витребувано для проведення експертизи
медичну картку амбулаторного хворого
ОСОБА_4 із Житомирської обласної
психіатричної лікарні. Вказана
обставина встановлена судом першої
інстанції за клопотаннями сторони
відповідача та не заперечувалась самим
експертом.

Вказане процесуальне порушення має
значення для оцінки висновку експерта
з огляду на таке.

Так, ухвалою суду першої інстанції від
21.01.2014 року забезпечено докази у справі
та, зокрема, зобов»язано Житомирську
обласну психіатричну лікарню надати
медичну карту ОСОБА_4, за наявності
такої /а.с.28/.

25.01.2014 року Житомирською обласною
психіатричною лікарнею на виконання
ухвали суду направлено медичну карту
стаціонарного хворого №2500/4213 на
ОСОБА_4, 1932 р.н., жительку АДРЕСА_1 /а.с.44/.
Історія хвороби стосувалась періоду з
26.07. по 06.08. 1966 року. Інших медичних
документів на запит суду психіатрична
лікарня не направляла.

Водночас, експерт самостійно
витребував із Житомирської обласної
психіатричної лікарні іншу медичну
документацію, а саме - медичну картку
амбулаторного хворого ОСОБА_4 на 6-ти
листах , заведену 21.04.2009 року. Титульна
сторінка медичної картки не містить
номера, за яким картка зберігається в
картотеці і за яким здійснюється її
пошук, на ній відсутній штамп
лікувального закладу. Окремі дати в
картці містять виправлення /а.с.3,5 мед.
картки/. Перший запис датовано 21.04.2009
року, в якому зазначено, що звернулася
вперше, без направлення, у супроводі
знайомої. Після цього зазначена картка
містить ще чотири записи лікаря,
останній -18.12.12р., у яких вказано, що
хвора зверталась на прийом у супроводі
сусідки. Прізвище сусідки судом не
встановлено. Однак, саме на підставі
зазначеної медичної картки експертна
комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4
з квітня 2009 року страждала на маячний
розлад змішаного органічного ґенезу з
наростаючою деменцією (слабоумством).
Діагноз відповідає критеріям шифру F
02.844 міжнародної класифікації хвороб 10
перегляду, цим же захворюванням ОСОБА_4
страждала і станом на 27.11.2009 року (на час
підписання заповіту)/а.с.130/.

Із медичної картки ОСОБА_4, яка також
направлена на вимогу ухвали суду від
21.01.2014 року для проведення
судово-психіатричної експертизи і яка
знаходилась в Центральній міській
лікарні №2 за місцем її проживання,
відсутні записи лікаря-психіатра. За
період з 2009 року по 2013 роки міститься
один запис терапевта та декілька
записів сімейного лікаря, які не
пов»язані з психічними
захворюваннями.

Натомість показання свідків про
поведінку ОСОБА_4, які є сусідами
останньої, свідчать про її
адекватність, відсутність будь-яких
проявів психіатричних відхилень та
звичайний спосіб життя /а.с.102-113/.

Приватний нотаріус Житомирського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
як в суді першої так і апеляційної
інстанції пояснив, що загальною
практикою при вчиненні таких
нотаріальних дій є усне спілкування з
клієнтом, в ході якого звертається
увага на його психічний стан,
волевиявлення до вчинення
нотаріальної дії. Заповіт було
посвідчено, оскільки поведінка ОСОБА_4
не викликала жодних підозр, вона вела
себе адекватно, будь- яких відхилень у
її психіці помічено не було.

В ході розгляду даної справи
апеляційним судом дотримано вимоги ч.4
ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. За умов
суперечливості доказової бази для
правильного вирішення спору
обговорювалось питання щодо
витребування додаткових доказів,
призначення по справі повторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи.

У суді апеляційної інстанції сторони
відмовились від призначення повторної
експертизи. За клопотанням сторони
відповідача було направлено запити до
Житомирської обласної психіатричної
лікарні щодо перебування на посаді
лікаря ОСОБА_8, яка одноособово вела
медкартку ОСОБА_4 з 21.04.2009 року та табелі
виходу її на роботу. Вказана інформація
суду була надана. Натомість,
психіатричною лікарнею не направлено
на вимогу суду копію журналу
реєстрації медичних карток із
зазначенням медичної амбулаторної
картки хворого ОСОБА_4, а також
повідомлено, що реєстрація звернень
пацієнтів до лікаря ведеться по
статистичних талонах, які зберігаються
протягом 1 року, на диспансерному
обліку в диспансерному відділенні
Житомирської обласної психіатричної
лікарні №1 ОСОБА_4 не перебуває/а.с.210/.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
того, що ОСОБА_4 в момент вчинення
заповіту 27.11.2009 року не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, а тому в задоволенні
позову необхідно відмовити, скасувавши
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 04 вересня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог - приватний нотаріус
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання недійсним
заповіту, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді