АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3079/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вініченко Б. Б. РІШЕННЯ
11 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоВініченка Б.
Б.суддівНовікова О. М. , Дмитренка М. І.
при секретаріВосколович Ж.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 23 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8, треті особи: орган опіки і
піклування Чорнобаївської районної
державної адміністрації,
Чорнобаївський районний сектор
управління Державної міграційної
служби України в Черкаській області
про надання дозволу на виготовлення
дитині проїзного документу для
тимчасового виїзду за кордон та на
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди батька, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що вона перебувала у шлюбі з
відповідачем з 02 березня 2002 року по 02
квітня 2014 року, від якого мають сина
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час дитина
проживає з позивачкою у АДРЕСА_1 та
знаходиться на її утриманні.

Позивачка зазначила, що нещодавно
отримала запрошення на весілля до
родини з Росії, де також проживає її
теперішній законний чоловік ОСОБА_11

В зв'язку з такими обставинами, вона має
намір в грудні 2014 року разом із сином
відвідати своїх рідних в Росії та
відпочити, що сприятиме духовному та
фізичному розвитку дитини, оскільки
завдяки значній фінансовій допомозі,
яку надає родина позивачки та чоловік,
вона матиме можливість оздоровити
сина.

Однак, колишній чоловік позивачки
ОСОБА_8 безпідставно не надає згоди на
виїзд дитини за межі України, що і стало
підставою для звернення до суду із
позовними вимогами про визнання
відмови ОСОБА_8 на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітнього ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставною та надання
дозволу ОСОБА_6 без згоди батька,
ОСОБА_8, оформити документи для
тимчасового виїзду неповнолітнього
ОСОБА_9 за межі України та на його виїзд
до Росії.

Після доповнення позовних вимог ОСОБА_6
просила дозволити їй без згоди батька,
ОСОБА_8, оформити документи для
тимчасового виїзду неповнолітнього
ОСОБА_9 за межі України та на в'їзд до
Росії на період з 27 листопада 2014 року по
27 лютого 2015 року.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 23 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 ОСОБА_7, посилаючись на те, що
ухвалене рішення суду першої інстанції
не відповідає нормам матеріального та
процесуального права, просила вказане
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_6
задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено позовні вимоги належними
та допустимими доказами, а також не
спростовані заперечення відповідача
щодо строковості поїздки, безпеки
перебування дитини у даній країні,
забезпеченні належними умовами
проживання та матеріального утримання.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами виникли правовідносини щодо
надання одним із батьків згоди на виїзд
неповнолітньої дитини ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в
супроводі матері.

Згідно ст.141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону
дитинства», ст. 59 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я» на кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників у
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними (част.3).

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України, п. 18 Правил
оформлення і видачі паспортів
громадянам України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМ України №231
від 31 березня 1995 року, у випадку
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього за кордон може
бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010
року «Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України» виїзд за межі
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі, без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків можливий за рішенням суду про
надання дозволу на виїзд з України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Таким чином, діючим законодавством не
встановлено обмеження щодо виїзду
неповнолітньої дитини за кордон, а лише
встановлено певний порядок її виїзду
за кордон за згодою батьків або дозволу
суду при відсутності згоди одного з
батьків.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (після
укладення шлюбу - ОСОБА_6) є батьками
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження в матеріалах справи (а.с.6).

Старша дочка сторін по справі ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом з батьком
та знаходиться на його утриманні.

На даний час, малолітній ОСОБА_9,
проживає з матір'ю ОСОБА_6 та
знаходиться на її утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду з вказаним позовом
ОСОБА_6 діє в інтересах малолітнього
сина ОСОБА_9, і те, що виїзд дитини за
межі України носить тимчасовий та
короткостроковий характер, не
пов'язаний з визначенням місця
проживання дитини чи її еміграцією і
має на меті фізичний, духовний та
інтелектуальний розвиток дитини,
сприятиме розширенню світогляду
дитини та оздоровленню.

Крім того, в Росії також проживає
теперішній чоловік позивачки та інші
родичі, а тому необхідність
тимчасового виїзду дитини також
полягає в спілкуванні сина з родиною,
теперішнім чоловіком позивачки, який
надає матері та дитині матеріальну
підтримку.

Жодних обмежень чи заборон, які
унеможливлюють виїзд малолітнього
Артьома за межі України для
тимчасового перебування в Росію не
встановлено.

В той же час, на думку колегії суддів,
відповідач необґрунтовано обмежує
права позивача на виховання дитини та
обмежує її можливість як матері надати
дитині достойні умови життя.

Разом з ти, матеріалами справи
підтверджено, що у літній період часу
син відповідача ОСОБА_9 протягом майже
двох місяців перебував на утриманні
ОСОБА_8 та відвідував дитячий садок, що
свідчить про надання можливості
позивачем відповідачу займатися
вихованням дитини, його оздоровленням
та розвитком зі сторони батька дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
надання ОСОБА_6 дозволу на тимчасовий
виїзд малолітнього ОСОБА_9 за кордон до
Росії без згоди батька ОСОБА_8 в її
супроводі, відповідатиме інтересам
дитини та сприятиме зміцненню її
здоров'я, розвитку дитини. Такий виїзд
дитини носить тимчасовий характер, має
на меті відпочинок та оздоровлення,
спілкування спілкування з близькими та
рідними, і не пов'язаний з визначенням
місця проживання дитини чи її
еміграцію.

Крім того, слід зауважити, що
перебування неповнолітнього сина
відповідача за межами України певний
період до 27 лютого 2015 року, враховуючи
короткостроковість поїздки та окреме
проживання дитини з ОСОБА_8, не може
негативно позначитися на відносинах
батька із сином.

Необхідно врахувати, що при відмові у
позові ОСОБА_6 судом першої інстанції
не взято до уваги, що позивачка
зазначила термін її перебування за
кордоном і конкретну країну, до якої
дитини буде вивезена, проживання на
території Росії нинішнього чоловіка
позивачки громадянина Росії ОСОБА_11 та
родичів дитини, що свідчить про
матеріально-побутове забезпечення
перебування дитини разом із матір'ю на
території іншої країни.

Що стосується позовної вимоги позивача
про визнання відмови відповідача на
тимчасовий виїзд сина за кордон
безпідставною, слід зауважити, що такий
спосіб захисту порушеного права по
даних категоріях справ законодавством
не передбачений.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції у силу ст. 309 ЦПК України
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст. 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 23 жовтня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_6 без згоди батька
ОСОБА_8 на оформлення документів для
тимчасового виїзду або супроводу
неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за межі України, а саме, до Російської
Федерації на період з дня набрання
рішенням законної сили по 27 лютого 2015
року.

Надати дозвіл ОСОБА_6 без згоди батька
ОСОБА_8 виїзд за кордон до Російської
Федерації неповнолітнього ОСОБА_9 на
період з дня набрання рішенням
законної сили по 27 лютого 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :