Справа № 490/4863/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року

м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -

судді Подзігун Г.В.

при секретарі

Голубашенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної Казначейської служби
України, Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Миколаївській області, третя особа
слідчий Заводського РВ УМВС України в
Миколаївській області, про стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
до відповідачів про стягнення
моральної шкоди в розмірі 6000
грн. В обґрунтування позовних
вимог посилалася на те, що 26.12.2012 року
вона, діючи в інтересах ОСОБА_2,
звернулася до прокуратури Заводського
району м.Миколаєва із заявою про
відкриття кримінального провадження
щодо перевищення службових
повноважень державним виконавцем
Заводського ВДВС ММУЮ Ковальчука А.М.
за ознаками злочину передбаченого ч.1
ст.365 КК України. 04.01.2013 року їй було
повідомлено, що вказана заява
направлена до Заводського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області для
внесення в ЄРДР та організації
досудового розслідування. Відомості
про злочин 12.01.2013 року були внесені до
ЄРДР за № 0000181. Постановою
слідчого Волошко Т.М. від 06.02.2013 року
вищевказане кримінальне провадження
було закрито у зв'язку з відсутністю
складу кримінального правопорушення
за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказана
постанова неоднаразово скасувавалась
прокуратурою та судом. Останнє
скасування постанови - 07.04.2014 року
слідчім суддею Заводського районного
суду м.Миколаєва. У зв'язку із
скасуванням постанови позивач вважає,
що йому спричинено моральну шкоду, яку
він на підставі положень ст. 16,20 ЗУ "Про
міліцію" та ст. 8,56 Конституції України
оцінює в 6000 грн.

У судове засідання позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи у його
відсутність, просив про задоволення
позову.

Представники відповідачів до суду не
з'явились, надали заяви про розгляд
справи за їх відсутності, проти
задоволення позову заперечували.

Прокурор в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи, за його відсутності, вимоги
позову не визнав.

Вивчивши матеріали справи,
судом встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії. Звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Згідно ст. 56 Конституції кожен має
право на відшкодування за рахунок
держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст.3,15,16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів, може бути, зокрема
відшкодування моральної ( немайнової)
шкоди.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України,
суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи. Пункт 4 частини другої статті 23 в
редакції Закону N 3261-IV від

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5
постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» обов'язковому
з'ясуванню при вирішені спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діями заподіювача та вини останнього в
її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, що її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, в разі відсутності
преюдиційного доказу наявності вини
відповідача, обставини щодо наявності
правових підстав для
відшкодування моральної шкоди
підлягають встановленню та
перевірці судом під час розгляду
цивільної справи.

При цьому, моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

В силу положень ст.1176 ЦК України,
передбачений спеціальний перелік
підстав виникнення права на
відшкодування шкоди, що завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

З огляду на викладене, встановлене
спеціальне законодавче врегулювання
порядку відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями, рішеннями суду
(суддів) з урахуванням особливостей
здійснення правосуддя. Наявність
такого законодавчого врегулювання
відповідає вимогам ст.ст. 6,13 Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод, ст.ст. 55,64 Конституції України.

При цьому позивачем не надано доказів
незаконності дій слідчого СВ
Заводського РВ УМВС України в
Миколаївській області Волошко Т.М., які
вплинули б на прийняття рішення про
закриття провадження у справі, а також
доказів завдання ОСОБА_1
моральної шкоди, що спричинена
протиправністю дій відповідачів та
причинного зв'язку між ними.

Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові

незаконними діями органів
дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» (далі -
Закон) в редакції 1994 року, яка діяла на
час виникнення спірнихправовідносин,
ст. 1 передбачено, що підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок:

1)незаконного засудження,
незаконного притягнення
як обвинуваченого,
незаконного взяття і
тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового
розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади)
та інших процесуальних дій, що
обмежують права громадян;

2)незаконного застосування
адміністративного арешту
чи виправних робіт,
незаконної конфіскації
майна, незаконного
накладення штрафу.

У випадках, зазначених у частині
першій цієї статті, завдана
шкода відшкодовується в
повному обсязі незалежно
від вини посадових
осіб органів
дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду.

Статтею 2 цього Закону
встановлено, що право на
відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках:

1) постановлення виправдувального
вироку суду;

2) закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину;

3) відмови в порушенні
кримінальної справи або
закриття кримінальної справи з
підстав, зазначених у
пункті 2 частини першої цієї
статті;

4) закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Статтями 3, 4 цього Закону встановлено,
що у наведених в статті 1 випадках
громадянинові відшкодовуються
(повертаються), в тому числі і
моральна шкода. Відшкодування
шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної
шкоди провадиться у
разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду
завдали моральної втрати
громадянинові, призвели
до порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.
Моральною шкодою
визнаються
страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного
впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин
з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Нормами ж Закону передбачений
вичерпний перелік дій органів
дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду, внаслідок
яких заподіяна шкода громадянинові
підлягає відшкодуванню за рахунок
держави.

Оскарження потанови слідчого
райвідділу до прокуратури є
процесуальною дією учасника
кримінального провадженняпроцесу, що
не передбачає автоматичного і
беззаперечного визнання дій слідчого
незаконними у разі її скасування
прокурором чи судом.

При цьому прокуратурою м.Миколаєва
постанову про закриття кримінального
провадження №0000181 було скасовано
та провадження направлено до СВ
Заводського РВ ММУ УМВС для
організації досудового розслідування.
17.07.2013 року до матеріалів провадження
долучені клопотання ОСОБА_1 від 25.06.2013,
16.07.2013 про проведення слідчих дій.

До матеріалів кримінального
провадження долучено довіреність від
16.09.2008 року строком на 5 років до 16.09.2013
року від ОСОБА_2 згідно якої ОСОБА_1 є
законним представником потерпілого.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1,
яка є заявником у кримінальному
провадженні, про стягнення на її
користь моральної шкоди у розмірі 6000
грн. є безпідставними та
необґрунтованими, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 не є потерпілою від злочину, по
кримінальному провадженню їй не було
надано статусу потерпілого та не було
вручено пам'ятку про права та обов'язки
потерпілого, крім того вона навпаки
була допитана в якості свідка. Отже
ніякі її права порушені не були, та в
неї взагалі відсутні правові підстави
на відшкодування моральної шкоди. При
цьому неповнота проведення
розслідування у кримінальному
провадженні №0000181, на яку
посилається позивач, ніяким чином не
відноситься до переліку обставин, з
яким законом пов'язує право на
відшкодування моральної шкоди.

Тим більше, наведені положення
законодавства передбачають
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові певними діями державних
суб'єктів, безпосередньо
громадянинові, стосовно якого
виконувалися чи не виконувалися
зазначені дії.

За такого, не має підстав і для
задоволення позовних вимог на підставі
ст. 56 Конституції України .

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає за
безпідставністю його вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, судові
витрати слід віднести за рахунок
держави.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Подзігун Г.В.