Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3100/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого - судді Леньо В.В., при
секретарі - Дорда Д.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду у місті Виноградів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
якого діє по довіреності ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_5, який заповітом все своє
майно заповв позивачу. Заповіт не
змінений і не скасований, що
стверджується відміткою на заповіті та
витягом про реєстрацію у спадковому
реєстрі.

Позивач прийняв спадщину у
відповідності до ч.3, 4 ст.1268 ЦК України,
так як постійно проживав з
спадкодавцем у спадковому будинку та
на момент відкриття спадщини був
неповнолітнім.

Згідно довідки КП «Виноградівського
районне БТІ» № 457 від 22.08.2014 року
житловий будинок в АДРЕСА_1 рахується
за ОСОБА_5 на підставі довідки
Дюлянської сільської ради від 10.07.2014
року №462, правовстановлюючих
документів спадкодавцем не
виготовлено.

З даними документами позивач звернувся
до Виноградівської державної
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, але йому було повідомлено,
що видати свідоцтво про право на
спадщину за заповітом немає
можливості, оскільки не представлено
правовстановлюючого документу щодо
належності майна спадкодавцеві та
запропоновано звернутися до суду.

Відповідачами є дружина спадкодавця та
бабуся позивача - ОСОБА_3, яка
відмовилася від прийняття спадщини та
донька спадкодавця - мати позивача -
ОСОБА_4, яка претензій до спадкового
майна також не ставить.

У зв'язку з цим позивач просить визнати
за ним право власності на вказаний
будинок.

Позивач в судове засідання не з'явився,
однак його представник до суду подав
письмове клопотання про розгляд справи
у його відсутності, позовні вимоги
підтримує повністю та просить суд такі
задовольнити з підстав, наведених в
позовній заяві (а.с.29).

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, однак до суду подали
письмові заяви про розгляд справи за
їх відсутності, проти задоволення
позову не заперечують (а.с.30, 31).

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку,

що позовні вимоги є підставними та
підлягають задоволенню, оскільки в
судовому засіданні встановлені ті
обставини на які посилається позивач в
своїй позовній заяві, відповідачкою
позов визнано повністю, що не
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, тому в
порядку ст.174 ЦПК України визнання
відповідачем позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 (а.с.6), який
заповітом, посвідченим секретарем
Дюлянської сільської ради Вінце М.О.
13.10.2010 року все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося,
заповів позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
Заповіт не змінений і не скасований, що
стверджується відміткою на заповіті та
витягом про реєстрацію у спадковому
реєстрі (а.с.9-9зв., 10).

Позивач прийняв спадщину у
відповідності до ч.3, 4 ст.1268 ЦК України,
так як постійно проживав з
спадкодавцем у спадковому будинку та
на момент відкриття спадщини був
неповнолітнім.

Відповідно до виготовленого
Виноградівським БТІ Технічного
паспорту та Згідно довідки КП
«Виноградівського районне БТІ» № 457
від 22.08.2014 року житловий будинок в
АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5 на
підставі довідки Дюлянської сільської
ради від 10.07.2014 року №462,
правовстановлюючих документів
спадкодавцем не виготовлено (а.с.13, 14,
15-17).

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України (2003 р.).

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1234 ЦК України передбачено, що
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання
права с одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвеціїї про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, а також якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою(ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від
07.02.2014 року пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» з урахуванням положень
частини першої статті 15 статті 392 ЦК
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, до це право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним Документа, який

засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин, суд, розглядаючи
вказану справу в межах заявлених
позивачем вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які оцінені судом в
їх сукупності, вважає, що позивачем на
законних підставах набуто право
власності на спадкове майно, тому
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в цілому на житловий будинок
з надвірними спорудами АДРЕСА_1
загальною корисною площею 101,9 кв.м, в
тому числі житловою - 70,5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо