Справа № 323/3882/14-ц
№ провадження 2/323/1074/14
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

20.11.2014
м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької
області у складі судді Щербань Л.С., при
секретарі Щербині Л.Г., розглянувши у
судовому засіданні цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому вказує, що з 10 серпня 1999 року
вона постійно проживає в АДРЕСА_1.

Зазначену квартиру купила бабуся
позивачки ОСОБА_3, згідно договору
купівлі-продажу квартири від 28.08.1996
року РН 2-2910. За життя бабуся не провела
державну реєстрацію права власності в
органах БТІ. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3
померла.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року дідусь позивачки
ОСОБА_4, який проживав також у
зазначеній квартирі, помер.

ОСОБА_5 відмовилася від отримання
спадщини після смерті матері, про що
свідчить заява останньої засвідчена
нотаріусом.

Позивачка проживає у вказаній квартирі
без реєстрації та не може
зареєструватися так як не має
правовстановлюючих документів.

Позивачка користується квартирою
більше 10 років, доглядає та утримує її в
належному стані, фактично оплачує всі
рахунки за користування електричною
енергією та інші комунальні платежі.

В даний час БТІ виготовило технічний
паспорт на квартиру, однак
зареєструвати своє право власності на
неї вона не може, оскільки в неї
відсутні правовстановлюючі документи.

Просить визнати за нею право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 49,9 кв.м, житловою
площею 28,4 кв.м, з правом реєстрації у
відповідних органах.

В судовому засіданні позивачка на
позові наполягає.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася. До суду надала заяву, в якій
просить розглянути справу без її
участі. Позовні вимоги визнає в повному
обсязі.

Суд, заслухавши позивачку, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири, ОСОБА_3 28.08.1996 року купила
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану
Оріхівського району Запорізької
області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Після її смерті спадкоємцями були
чоловік- ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_2, ОСОБА_5.

В судовому засіданні встановлено, що на
сьогоднішній день ніхто з спадкоємців
свідоцтво про право на спадщину після
смерті ОСОБА_3 не отримував та до
нотаріальної контори не звертався.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_2, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Оріхівського районного управління
юстиції Запорізької області, ОСОБА_4
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_5 проживає в м. Тобольську
Тюменської області Російської
Федерації та не зверталась до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщин, що підтверджується
її заявою, завіреною нотаріусом
нотаріального округу м. Тобольська та
Тобольського району Тюменської
області та паспортом громадянина
Російської Федерації.

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що вона з 1998 року проживає в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 без
реєстрації, оскільки на квартиру
відсутні правовстановлюючі документи,
але вона фактично сплачує всі
комунальні платежі, робить поточні
ремонти в квартирі, що підтверджується
квитанціями. Зареєструвати своє право
власності на квартиру вона не може,
оскільки за життя її бабуся ОСОБА_3,
після укладення договору
купівлі-продажу квартири не
переоформила її на своє ім'я.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду
заяву, в якій вказує, що не заперечує,
щоб право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 було визнано за
ОСОБА_1.

Відповідно до ст.4 Закону України « Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», об'єкти
нерухомого майна підлягають
обов'язковій державній реєстрації.

Згідно вимог Інструкції про порядок
обліку будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31.01.1966 р.
та Правил державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна, що
знаходиться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджених наказом
Держкомітету по ЖКГ №56 від 13.12.1995р.,
котрі діяли на час набуття у власність
гаражу, облік будинків і домоволодінь,
що належать окремим громадянам і
колгоспним дворам до 2002-го року вівся в
реєстрових (погосподарських) книгах
виконавчих органів відповідних рад.

01 липня 2004 року було прийнято Закон
України №1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (далі - Закон)
згідно з вимогами якого обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права на нерухоме майно
фізичних та юридичних осіб, що
знаходиться на території України.

Державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно здійснюється шляхом
внесення даних до єдиної державної
інформаційної системи, - Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень.

Чинним законодавством України не
визначено порядку та терміну
перенесення даних, що містяться на
паперових носіях (погосподарських,
«шнурових» книгах) до електронного
реєстру.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» підставою для державної
реєстрації прав є рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 344
Цивільного кодексу України особа яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років набуває право власності
на це майно, а частина 4 цієї ж статті
вказує що право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Умовами виникнення права власності
за давністю володіння є:
добросовісність, відкритість,
безперервність, тривалість володіння.

У п. 1 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України вказано, що цей
Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004
року.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності, а відповідно до п. 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, правила статті 344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюється також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено, що позивачка з 1998 року
проживає в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, володіє ним добросовісно,
відкрито та безперервно більше 10 років,
тому суд вважає можливим визнати за
ОСОБА_1 право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 49,9 кв.м, житловою
площею 28,4 кв.м, з правом реєстрації у
відповідних органах.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 57-60, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 328, 344 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності -
задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 49,9 кв.м, житловою
площею 28,4 кв.м, з правом реєстрації у
відповідних органах.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя:
Л.С.Щербань