АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1278/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2667/14
Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю.Д.
Доповідач Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

02 вересня 2014 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в
складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - КУЗНЄЦОВА О.Ю., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 14 липня 2014 року у справі за
позовом прокурора Полтавського району
в інтересах держави в особі
Новоселівської сільської ради
Полтавського району до ОСОБА_2, третя
особа: Державна інспекція сільського
господарства у Полтавській області,
про відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року прокурор Полтавського
району в інтересах держави в особі
Новоселівської сільської ради
Полтавського району звернувся до суду
з позовом, у якому зазначав, що у
порядку ст. 10 Закону України «Про
прокуратуру» до прокуратури надійшли
матеріали з Державної інспекції
сільського господарства в Полтавській
області щодо відшкодування
громадянами втрат
сільськогосподарського виробництва на
загальну суму 31 836 грн., зумовлених
вилучення земель
сільськогосподарського призначення,
площею 1,2 га на території
Новоселівської сільської ради
Полтавського р-ну, Полтавської області.

Перевіркою матеріалів встановлено, що
розпорядження Голови Полтавської РДА
№770 від 15.08.11 року затверджено проект
землеустрою та передано у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,10 га
(сіножаті) для індивідуального дачного
будівництва за рахунок земель запасу,
ненаданих у власність та користування
за межами населених пунктів та
території Новоселівської сільської
ради, за яку передбачено сплату втрат
сільськогосподарського виробництва.

Проте, при погодження та затвердженні
вказаного проекту землеустрою, ОСОБА_2
не відшкодовувались ці втрати

25.09.13 року Держсільгоспінспекцією в
Полтавській області направлявся лист
ОСОБА_2 з проханням добровільно
сплатити невідшкодовані втрати
сільськогосподарського виробництва.

Станом на 17.02.14 року розмір втрат
сільськогосподарського виробництва
становить 2 653,00 грн., що ОСОБА_2, який
отримав земельну ділянку, не
відшкодовані.

Несплата даних втрат порушує інтереси
держави в особі Новоселівської
сільської ради, як органу,
уповноваженого державною здійснювати
відповідні функції у сфері контролю за
використання та охороною земель,
ефективного використав земельних
ресурсів.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави 2 653,00 грн. втрат
сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 14 липня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
втрати сільськогосподарського
виробництва у сумі 2 653,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі порушено питання
про скасування рішення з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права й постановлення
нового рішення, яким у позові прокурора
відмовити..

Апеляційний суд, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у межах заявлених вимог
та доводів апеляційної скарги, вважає,
що остання задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційної
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається, що
розпорядженням Голови Полтавської РДА
№770 від 15.08.11 року затверджено проект
відведення та передано безоплатно
ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення
індивідуального дачного будівництва,
площею 0,10 га, що знаходиться на
території Новоселівської сільської
ради Полтавського району, Полтавської
області (а.с. 22).

Розрахунок №4 від 26.08.10 року розміру
втрат сільськогосподарського
виробництва, спричинених вилученням
сільськогосподарських угідь для
індивідуального дачного будівництва
на території Новоселівської сільської
ради Полтавського району, Полтавської
області (а.с. 23) у розмірі 2 653,00 грн., був
погоджений з ОСОБА_2 та 26.08.10 року -
затверджений заступником голови
Полтавської РДА.

У листі від 25.09.13 року №01-14/4462,
направленому на адресу відповідача
(а.с. 24), Державна інспекція міського
господарства в Полтавській області
повідомляла, що термін добровільної
сплати втрат сільськогосподарського
виробництва сплинув 15.10.11 року, та
пропонувалось ОСОБА_2 здійснити
протягом 10 днів відшкодування
вищезазначених втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

У статті 23 ЗК України закріплено
пріоритетність земель
сільськогосподарського призначення.

З огляду на положення ч. ч. 1, 2, 4 ст. 207 ЗК
України втрати сільськогосподарського
і лісогосподарського виробництва
включають втрати
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників, а також втрати,
завдані обмеженням у
землекористуванні та погіршенням
якості земель. Відшкодуванню
підлягають втрати
сільськогосподарських угідь (ріллі,
багаторічних насаджень, перелогів,
сінокосів, пасовищ), лісових земель та
чагарників як основного засобу
виробництва в сільському і лісовому
господарстві внаслідок вилучення
(викупу) їх для потреб, не пов'язаних із
сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом.

Втрати сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
компенсуються незалежно від
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам.

Таким чином, чинне законодавство
передбачає обов'язкове відшкодування
збитків та компенсацію втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва.

Порядок визначення втрат, які
розраховуються на основі затверджених
нормативів, урегульовано постановою
Кабінету Міністрів України від 17.11.97
року №1279 «Про розміри та Порядок
визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню».

Розрахунком, проведеним ТОВ «Регіон»
(ліцензія Держкомзему України серії АБ
№ 349497 від 27.07.06 року) підтверджено, що
вартість втрат сільськогосподарського
виробництва, пов'язаних з вилученням
сільськогосподарських угідь (сіножаті)
для індивідуального дачного
будівництва складає 2 653,00 грн.

Відповідачем не заперечується, що
вилучення сільськогосподарських угідь
(сіножаті) Новоселівської сільської
ради та їх передача у приватну
власність ОСОБА_2 для індивідуального
дачного будівництва здійснена без
відшкодування останнім втрат
сільськогосподарського виробництва.

З урахуванням викладеного,
встановивши, що ОСОБА_2 не
відшкодував збитки, заподіяні
вилученням земельної ділянки та її
передачі у власність відповідача,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку щодо задоволення позову.

Твердження апелянта, що при наданні
земельних ділянок для дачного
будівництва сплата втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва чинним
законодавством не передбачена, не
відповідає обставинам справи та
положенням ЗК України, з огляду на
наступне.

За змістом ст. 51 ЗК України до земель
рекреаційного призначення належать,
зокрема, земельні ділянки надані для
дачного будівництва і спорудження
інших об'єктів стаціонарної рекреації.

Статтею 208 ЗК України передбачено
вичерпний перелік випадків, коли особа
звільняється від відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Зокрема, ч. 1 цієї ж статті визначено, що
від відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
звільняються громадяни та юридичні
особи у разі використання земельних
ділянок під будівництво і
обслуговування жилих будинків і
господарських будівель.

Саме на це наголошує представник
ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги.

Між тим, унаслідок зміни цільового
призначення земельної ділянки,
переданої у власність ОСОБА_2, на
земельну ділянку для ведення
індивідуального дачного будівництва,
відбулося фактичне вилучення
сільськогосподарських угідь з
категорії земель
сільськогосподарського призначення до
категорії земель рекреаційного
призначення.

Відповідно до висловленої Верховним
Судом України у постанові від 22 жовтня
2013 року у справі №21-313а13 правової
позиції, обов'язкової для всіх судів
України в силу положень ст. 360-7 ЦПК
України, в разі вилучення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом, крім
викупу земельних ділянок для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності, чинне
законодавство передбачає обов'язкове
відшкодування збитків та компенсацію
втрат сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва.

Статтею 208 ЗК України передбачено
вичерпний перелік випадків, коли особа
звільняється від відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Наведений у цій статті перелік
функціонального використання
земельних ділянок є вичерпним і не
підлягає розширеному тлумаченню.

У свою чергу, вилучення земельної
ділянки для індивідуального дачного
будівництва до цього переліку не
включено.

Встановлені обставини у справі дають
підстави для висновку, що у даному
випадку відбулося саме таке фактичне
вилучення земель для потреб, не
пов'язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом, з
одночасною передачею їх у власність
ОСОБА_2, що і є підставою для
відшкодування втрат
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 не зареєстровано право
власності на земельну ділянку, у
зв'язку з чим, у Державної інспекції
міського господарства в Полтавській
області не виникло право вимоги
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва, а
у відповідача - обов'язку їх сплати, не
ґрунтується на законодавстві.

Так, пунктом 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 17.11.97 року №1279
«Про розміри та Порядок визначення
втрат сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню»
передбачено, що відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
спричинених вилученням
сільськогосподарських і лісових угідь
для цілей, не пов'язаних із веденням
сільського і лісового господарства,
провадиться юридичними і фізичними
особами в двомісячний термін після
затвердження в установленому порядку
проекту відведення їм земельних
ділянок, а у випадках поетапного
освоєння відведених угідь для
добування корисних копалин відкритим
способом - у міру їх фактичного
надання.

Таким чином, правові підстави для
відшкодування ОСОБА_2 втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
виникли вже з моменту затвердження
розпорядженням Голови Полтавської РДА
№770 від 15.08.11 року проекту відведення
йому земельної ділянки для
індивідуального дачного будівництва
за рахунок земель
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників.

Зазначене також узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
Україну, викладеною у постанові від 22
жовтня 2013 року у справі №21-313а13.

Посилання апелянта на сплив
передбаченого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.11.97 року №1279
двомісячного терміну сплати втрат
сільськогосподарського виробництва,
який відраховується з 15.08.11 року, не
впливає на законність ухваленого у
справі рішення, оскільки вказаний
строк стосується добровільної сплати
особами втрат сільськогосподарського
виробництва після затвердження в
установленому порядку проекту
відведення їм земельних ділянок.

У свою чергу, твердження апелянта, що
Держсільгоспінспекція в Полтавській
області не є правонаступником
Державної інспекції з контролю за
використання та охороною земель, яка на
момент відведення ОСОБА_2 земельної
ділянки, була контролюючим органом за
використанням та охороною земель, є
безпідставним, з огляду на положення
ст. 6 Закону України «Про державний
контроль за використання та охороною
земель» та п. 4 Порядку визначення втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, які
підлягають відшкодуванню від 17.11.97 року
№1279, якими встановлено здійснення
державного контролю за додержанням
встановленого законодавством порядку
визначення та відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва саме
за Державною інспекцію сільського
господарства у Полтавської області.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України від 8 квітня 1999
року у справі № 1-1/99, прокурор або його
заступник самостійно визначає і
обґрунтовує в позовній заяві, в чому
саме полягає порушення інтересів
держави чи чому існує загроза
інтересам держави, і ця заява є
підставою для порушення справи в суді.

Встановленими у справі обставинами
спростовують твердження апелянта щодо
недоведеності прокурором порушення
інтересів держави в особі
Новоселівської сільської ради,
оскільки неотримання відшкодування
втрат сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва,
передбаченого ст. 207 ЗК України, є
предметом захисту прокуратурою
інтересів держави, у розумінні ст. ст. 45,
46 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги є
несуттєвими та не спростовують
висновків суду.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що підстави для зміни чи
скасування рішення місцевого суду
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307-308, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 14 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
С.Ю. МАРТЄВ

Судді :
О.Ю. КУЗНЄЦОВА

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя
С.Ю. МАРТЄВ