Справа № 640/936/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді
Губської Я.В.

при секретарі
Приблуда І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління МВС
України в Харківській області,
прокуратури Харківської області про
відновлення особистих немайнових прав
та відшкодування моральної шкоди,
судових витрат

ВСТАНОВИВ:

21.01.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Головного управління МВС
України в Харківській області,
прокуратури Харківської області про
відновлення особистих немайнових прав
та відшкодування моральної шкоди,
судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що їй ніколи не
пред'являлось обвинувачення у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 94
КК України (в редакції 1960 року),
кримінальна справа щодо неї за цим
складом злочину не порушувалась. Проте
в інформаційній базі
інформаційно-аналітичного
забезпечення ГУМВС України в
Харківській області наявними є такі
відомості і це спричиняє їй моральну
шкоду. За її письмовими зверненнями з
приводу вказаного питання
відповідачі ніякого рішення не
прийняли.

Остаточно уточнивши позовні вимоги
(а.с. 136) позивач просить: - поновити стан
ОСОБА_1, який існував до порушення її
особистих немайнових прав; -
зобов'язати прокуратуру Харківської
області та Головне управління МВС
України в Харківській області
анулювати недостовірну інформацію
(персональні дані) стосовно ОСОБА_1 у
відомостях УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області у повному обсязі, а
саме: щодо її арешту 11.01.1995 року
Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС
України в Харківській області за ст. 94
КК України; щодо зміни 31.01.1995 року
запобіжного заходу стосовно неї за
постановою прокурора
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 30.01.1995 року на підставі ст. 227 КПК
України; щодо відсутності рішення по
цій справі за ст. 94 КК України стосовно
неї станом на 12.08.2013 року; щодо
припинення 22.08.1996 року кримінальної
справи № 1895030 за ст. 187 ч.1 КК України
стосовно неї на підставі ст. 7 КПК
України, - впродовж одного
календарного місяця з моменту
набрання законної сили рішенням суду
за цим позовом; - стягнути солідарно в
рівних частинах з відповідачів на
користь ОСОБА_1 судові витрати по цій
справі.

В обґрунтування завданої моральної
шкоди позивач посилається на вимоги
ст.ст. 276, 23 ЦК України та ті обставини,
що внаслідок протиправних дій
відповідачів вона зазначала душевних
страждань, що принижувало її честь,
гідність, ділову репутацію, позбавляло
можливості гідним чином
працевлаштуватись, зайняти відповідну
посаду, виїхати за кордон.

В судовому засіданні позивач та її
представники позовні вимоги
підтримали в повному обсязі та просили
їх задовольнити.

Представник Головного управління МВС
України в Харківській області проти
позовних вимог заперечував,
зазначаючи про те, що в діях ГУМВС
України в Харківській області не було
допущено правопорушень, пов*язаних з
діями або бездіяльністю у сфері
публічно-правових відносин та
порушенням немайнового права
позивача.

Представник прокуратури Харківської
області в судовому засіданні просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог, оскільки доводи ОСОБА_1 є
необґрунтованими та недоведеними.

Суд, вислухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Поняття особистих немайнових прав
визначено в ст. 269 ЦК України, де
зазначено, що особисті немайнові права
належать кожній фізичній особі від
народження або за законом. Особисті
немайнові права фізичної особи не
мають економічного змісту. Особисті
немайнові права тісно пов'язані з
фізичною особою. Фізична особа не може
відмовитися від особистих немайнових
прав, а також не може бути позбавлена
цих прав. Особистими немайновими
правами фізична особа володіє довічно.

Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа
має право на життя, право на охорону
здоров'я, право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля, право на свободу та
особисту недоторканність, право на
недоторканність особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканність житла, право
на вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості. Цим Кодексом та
іншим законом можуть бути передбачені
й інші особисті немайнові права
фізичної особи. Перелік особистих
немайнових прав, які встановлені
Конституцією України, цим Кодексом та
іншим законом, не є вичерпним.

Відповідно до ст. 273 ЦК України органи
державної влади, органи влади
Автономної Республіки Крим, органи
місцевого самоврядування у межах своїх
повноважень забезпечують здійснення
фізичною особою особистих немайнових
прав. Юридичні особи, їх працівники,
окремі фізичні особи, професійні
обов'язки яких стосуються особистих
немайнових прав фізичної особи,
зобов'язані утримуватися від дій, якими
ці права можуть бути порушені.
Діяльність фізичних та юридичних осіб
не може порушувати особисті немайнові
права.

Вимогами ст.ст. 275-276 ЦК України
передбачено захист особистого
немайнового права та його поновлення
у разі порушення.

Так, фізична особа має право на захист
свого особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 ЦПК України. Захист особистого
немайнового права може здійснюватися
також іншим способом відповідно до
змісту цього права, способу його
порушення та наслідків, що їх
спричинило це порушення.

Згідно ст. 276 ЦК України орган
державної влади, орган влади
Автономної Республіки Крим, орган
місцевого самоврядування, фізична
особа або юридична особа, рішеннями,
діями або бездіяльністю яких порушено
особисте немайнове право фізичної
особи, зобов'язані вчинити необхідні
дії для його негайного поновлення.
Якщо дії, необхідні для негайного
поновлення порушеного особистого
немайнового права фізичної особи, не
вчиняються, суд може постановити
рішення щодо поновлення порушеного
права, а також відшкодування моральної
шкоди, завданої його порушенням.

Судом під час розгляду справи
встановлено, що станом на 12.08.2013 року в
відомостях УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області відносно ОСОБА_1
було зазначено: 11.01.1995 заарештована
Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС
України в Харківській області за ст. 94
КК України. Згідно постанови прокурора
Орджонікідзевського району м. Харкова
від 30.01.1995 року керуючись ст. 227 КПК
України 31.01.1995 року запобіжний захід
було змінено та із-під варти звільнена.
Станом на 12.08.2013 року рішення по справі
немає. 30.06.1995 притягувалась
прокуратурою Харківської області за
ст. 187 ч.1 КК України, 22.08.1996 року
кримінальна справа № 1895030 припинена
керуючись ст. 7 КПК України. (а.с. 16, 138-139).

Згідно відповіді Управління
інформаційно - аналітичного
забезпечення ГУ МВС України в
Харківській області від 08.08.2014 року
до обліків УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області внесені
відповідні зміни та станом на 08.08.2014
року ОСОБА_1 до кримінальної
відповідальності не притягується, не
знятої чи не погашеної судимості не має
та в розшуку не перебуває. ( а.с. 169).

Таким чином, дослідивши представлені
сторонами докази в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд приходить до
висновку, що станом на теперішній час
особисті немайнові права позивача, які
вона просить поновити в позовній заяві
не порушені і підстав для зобов'язання
прокуратуру Харківської області та ГУ
МВС України в Харківській області
анулювати недостовірну інформацію
(персональні дані) стосовно ОСОБА_1 у
відомостях УІАЗ ГУМВС України в
Харківській області немає.

Стосовно відшкодування моральної
шкоди в розмірі 100000 грн. суд зазначає
наступне.

Цивільний кодекс передбачає загальні
підстави відшкодування заподіяної
особі моральної шкоди. Так, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовуються
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків встановлених
частиною 2 статті 1167.

Юридичною підставою відповідальності,
яка виникає внаслідок заподіяння
шкоди, є склад цивільного
правопорушення. Його елементами є:
протиправна поведінка правопорушника;
вина (винний характер дій)
правопорушника; безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок між
шкодою та протиправною поведінкою
правопорушника; шкода правам чи
охоронюваним законом інтересам осіб,
постраждалих дій правопорушника.

Позивачем не доведено, що заподіяна їй
моральна шкода в розмірі 100000 грн. стала
наслідком саме дій чи бездіяльності
відповідачів та відсутній причинний
зв'язок між діями відповідачів та
збитками, заподіяними позивачу.
Доказів в обґрунтування доводів
позивача про неможливість гідним чином
працевлаштуватись, зайняти відповідну
посаду та виїхати за кордон суду також
не надано.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Для вирішення питання про притягнення
особи до відповідальності на підставі
Цивільного кодексу України,
обов'язково необхідно встановити
наявність всіх вищевказаних елементів
цивільного правопорушення, а в даному
випадку відсутність причинного
зв'язку, вини та недоведеність інших
елементів складу цивільного
правопорушення виключає можливість
притягнення ГУ МВС України в
Харківській області, прокуратури
Харківської області до
відповідальності. Підстав для
відшкодування моральної шкоди згідно
вимог ст. ст. 23, 276 ЦК України судом під
час розгляду даної справи не
встановлено.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог не підлягають
задоволенню і вимоги про
відшкодування судових витрат
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищезазначеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача є необґрунтованими,
недоведеними, безпідставними, у зв'язку
з чим задоволенню не підлягають в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,169,212-215,218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до Головного управління МВС України в
Харківській області, прокуратури
Харківської області про відновлення
особистих немайнових прав шляхом
зобов'язання анулювати недостовірну
інформацію у відомостях УІАЗ ГУМВС
України в Харківській області,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 100000 грн., відшкодування
судових витрат на загальну суму 6435,93
грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя -