Справа № 658/2464/14-ц
(провадження № 2/658/804/2014)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Каховський
міськрайонний суд Херсонської області
в складі

головуючого судді Марків
Т.А.,

при
секретарі Полтавській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, м. Каховці
Херсонської області, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю, визнання
права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до відповідача з
позовом про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю, визнання
права власності.

Вимоги мотивовано тим, що з 1986 року по
1996 рік сторони перебували в шлюбі, під
час якого придбали будинок з
надвірними та господарськими
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. В 2000 році вказана
нерухомість була поділена між
співвласниками в натурі.

З 1997 року, після розірвання шлюбу, по
травень 2014 року сторони проживали
однією сім'єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу - жили однією сім'єю,
вели спільне господарство, виховували
дітей. В цей період сторонами на
земельній ділянці, на якій розташоване
належне їм нерухоме майно, були
збудовані надвірні літня кухня «Б»,
прибудови «а», «а1» та споруда № 9.
Позивач вказує, що прибудова «а» та
літня кухня «Б» збудована за її
особисті кошти, інші нерухомі речі -
створені разом із відповідачем.

За вказаних обставин позивач просила
встановити факт її та відповідача
спільного проживання без шлюбу в
період з 1997 року по травень 2014 року,
визнати прибудову «а1», споруду № 9
спільною сумісною власністю сторін,
визнати за нею право власності на
прибудову «а», літню кухню «Б», 1/2
частину прибудови «а1», 1/2 частину
споруди № 9 (а.с. 2, 79).

В судовому засіданні позивач, її
представник на задоволенні позову
наполягали у повному обсязі з підстав,
викладених в позовній заяві та заяві
про збільшення позовних вимог.
Пояснили, що ОСОБА_1 після розірвання
шлюбу з відповідачем в інших шлюбах не
перебувала.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав частково. Факт того, що
прибудова «а» та літня кухня «Б»
збудовані сторонами за спільні кошти
визнав та не заперечував щодо визнання
за позивачем права власності на
прибудову «а» та ? частину літньої
кухні «Б». Вказав, що інше спірне майно
збудоване ним особисто. Повідомив, що
після розірвання шлюбу однією сім'єю з
позивачем не проживав, шлюби ні з ким не
реєстрував. Дійсно мешкав за адресою:
АДРЕСА_1, проте в належному йому будинку
«А1».

Вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що сторони
перебували в шлюбі до 06 квітня 1996 року
(а.с. 21).

05 лютого 1990 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4
(продавці) та ОСОБА_2 (покупець)
укладений договір купівлі-продажу, на
підставі якого покупець купив жилий
будинок з надвірними спорудами,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6,
7).

18 серпня 2000 року ухвалою Каховського
міського суду Херсонської області
затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 відносно поділу нерухомого
майна та земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до указаного судового
рішення:

- ОСОБА_1 передано у власність
житловий будинок «А», гараж «И»,
мощення № 2, калитка № 4, огорожа № 5, 19,2
п.м. огорожі № 6, 3,25 п.м. огорожі № 7, 15,5
п.м. водопроводу № 3 та виділено в
користування 251,8 м? земельної ділянки
та 1,7 м? земельної ділянки спільного
користування, яка на плані,
запропонованому експертом, позначена
червоним кольором, з виходом на вул.
Ж.Жигаліної;

- ОСОБА_2 передано у власність
житловий будинок «А1», підвал «під. А1»,
ворота «а3», вбиральня «Г», сарай «К», 25,4
м? мощення № 2, 6,9 п.м. водопроводу № 3, 8,2
п.м. огорожі № 6, 6,7 п.м. огорожі № 7 та
виділено в користування 251,8 м? та 1,7 м?
земельної ділянки, яка на плані,
запропонованому експертом, позначена
синім кольором, з виходом на вул.
Осетрова.

Рішенням Каховського міськрайонного
суду від 25 липня 2008 року (а.с. 8) за ОСОБА_2
визнано право власності на самочинно
збудовані на земельній ділянці,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1,
прибудови «а», «а1», літню кухню «Б».
Указане рішення набрало законної сили,
визнане ним право власності
зареєстроване.

Відповідно до записів у технічному
паспорті (а.с. 80), на частині земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, яка
знаходиться в користуванні ОСОБА_2,
збудовані прибудова «а1», споруда № 9.
Прибудова «а» знаходиться на частині
земельної ділянки, яка надана в
користування позивачу. Літня кухня «Б»
розташована на земельних ділянках
кожної із сторін.

Як встановлено ч. 2 ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представника позивача, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, вбачає, що
про право власності ОСОБА_2 на
прибудову «а» та літню кухню «Б» є
чинний правовстановлюючий документ -
рішення суду, яке набрало законної сили
та підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 292 ЦПК
України, обов'язковість судового
рішення не позбавляє осіб, які не брали
участь в справі, можливості звернутися
до суду, якщо ухваленим судовим
рішенням порушуються їхні права,
свободи чи інтереси.

Право апеляційного оскарження
вищезазначеного рішення суду
позивачем не реалізоване.

З урахуванням викладеного, в межах
розгляду даної справи неможлива оцінка
тверджень ОСОБА_1 щодо створення
прибудови «а» та літньої кухні «Б» нею
за власні кошти.

Відповідно до положень ст.ст. 186, 190 ЦК
України, збудовані на земельній
ділянці, яка знаходиться в
користування ОСОБА_2, прибудова «а1» та
споруда № 9 є приналежністю головної
речі - будинку «А1» (власником якого є
відповідач), призначені для
обслуговування цього будинку та
пов'язані з ним спільним призначенням,
тому не можуть бути самостійним
об'єктом права власності.

Тобто спільна участь сторін, у разі її
доведення, у створенні зазначеного
спірних речей не є підставою для
виникнення на них в ОСОБА_1 права
спільної з ОСОБА_2 власності.

За таких обставин позивач вправі
вимагати не визнання права власності
на указане майно, а відшкодування своїх
затрат на його будівництво, якщо
допомогу забудовнику вона надавали не
безоплатно. Такий спосіб захисту не
суперечить чинному законодавству, про
можливість його застосування роз'яснив
Пленум Верховного Суду України (п. 4
постанови «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7).

Враховуючи наведене суд, не вбачає
підстав для задоволення вимог про
визнання права власності.

Необхідність встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю без
шлюбу позивач пов'язувала тільки з
виникненням права на спільної сумісної
власності на речі, створені за час
спільного проживання.

У зв'язку із відмовою в позові в частині
визнання майна спільною сумісною
власністю, визнання права власності,
суд вбачає, що від встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю без
шлюбу не залежить виникнення, зміна або
припинення речових прав ОСОБА_1

За вказаних обставин суд вважає, що
встановлення даного факту для
позивача не може мати ніяких правових
наслідків.

У зв'язку із відмовою в задоволенні
позову вжиті на підставі ухвали суду
від 27 червня 2014 року заходу
забезпечення позову, відповідно до ч. 6
ст. 154 ЦПК України, повинні бути
скасовані.

Керуючись ст.ст. 8, 21, 22, 24, 55, 124
Конституції України,

ст.ст. ст.ст. 3, 11 - 16, 186, 190, 316, 328, 355, 368 ЦК
України,

ст.ст. 3 - 11, 57 - 61, 174, 213 - 215, 258 ЦПК України,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю, визнання
права власності відмовити.

Заходи забезпечення позову, вижиті на
підставі ухвали Каховського
міськрайонного суду Херсонської
області від 27 червня 2014 року, скасувати.

Апеляційна скарга на рішення подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Херсонської області через Каховський
міськрайонний суд Херсонської області.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.А. Марків