АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8801/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Рунчева О. В. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

10 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 липня 2014 року, по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Служба у справах дітей
Нікопольської міської ради про
усунення перешкод у спілкуванні та
вихованні з малолітньою онукою, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у липні 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у спілкуванні з онукою ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, та після уточнення
позовних вимог просила суд зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 не чинити їй
перешкоди у спілкуванні та вихованні
малолітньої онуки, а саме надати їй
можливість брати онуку з собою на свято
Нового року, 8 березня, та день
народження онуки з можливістю виїзду
за межі м. Нікополя; щодня розмовляти з
онукою по телефону; забирати онуку зі
школи та гуляти з нею за місцем її
проживання в м. Нікополі, не забороняти
онуці брати від неї подарунки; брати
онуку з собою до місця проживання у м.
Кривий Ріг з п'ятниці з 15 годин до
неділі з поверненням її до місця
проживання в м. Нікополі; надавати їй
інформацію про стан здоров'я та місце
знаходження онуки; брати онуку з собою
з виїздом в м. Кривий Ріг на зимові
канікули строк на сім днів та літні
канікули строком на два місяці з
можливим виїздом для відпочинку на
море /а.с. 1-3, 55-57, 91-93/.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21.07.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 було задоволено частково,
визначено їй спосіб участі у вихованні
онуки щосуботи з 12 год. до 19 год. за
місцем проживання малолітньої ОСОБА_4
за попередньою домовленістю з опікуном
ОСОБА_3 , в іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
судових витрат /а.с. 132-136/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати, та ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
/а.с. 145-147/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 257 СК України баба,
дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми онуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні ними своїх
прав щодо виховання онуків, правнуків.
У разі чинення перешкод вони мають
право на звернення до суду з позовом
про їх усунення.

Відповідно до ст. 263 СК України спори
щодо участі баби та діда у вихованні
дитини вирішуються судом на підставі
ст. 159 СК України.

За змістом ст. 159 СК України судом
визначаються способи участі у
вихованні дитини: періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо,
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки баби та діда, а також
інших обставин, що мають істотне
значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про народження /а.с. 9/.

Батько дитини ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, а мати ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням виконавчого комітету
Нікопольської міської ради № 772/5 від
08.12.2010 року ОСОБА_7 було призначено
опікуном над малолітньою ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_7 є бабусею дитини по лінії
матері. Місцем проживання дитини
визначено фактичне місце проживання та
реєстрації ОСОБА_7, а саме АДРЕСА_1 /а.с.
7/.

ОСОБА_2, є бабусею малолітньої ОСОБА_4 по
лінії батька, постійно проживає у м.
Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 склалися
неприязні стосунки, позивач не хоче
миритися з тим, що саме ОСОБА_7 стала
опікуном над онукою.

Відносини між ОСОБА_2 та онукою не дуже
складаються, дитина відчуває образу та
тривогу відносно позивача, що
підтверджується висновком
психологічного обстеження станом на
12.08.2013 року /а.с. 102/.

При вищенаведених обставинах справи,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2

підлягають частковому задоволенню, що
саме такий спосіб участі позивача у
вихованні сина відповідає нормам
сімейного законодавства та
ґрунтується на обставинах справи.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки
наданих нею доказам не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів,
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції
«Про права дитини» від 20.11.1989 року
(ратифікована постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) та
ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо
дітей та регулювання сімейних відносин
має здійснюватися з урахуванням
інтересів дитини.

З урахуванням складних відносин, які
склалися у цій сім'ї, враховуючи
інтереси дитини, не можна позбавляти
дитину, яка і так не має ні батька ні
матері, спілкування з бабою - родичкою
по лінії батька. Але, таке спілкування,
на даний час, не може мати характер
тривалого, а саме з забиранням дитини
до свого місця проживання на усі
вихідні, як простить позивач, оскільки
вони проживають у різних містах -
Кривий Ріг та Нікополь
Дніпропетровської області, між якими
велика відстань, а враховуючи вік
дитини та позивача, це є фізично дуже
складним.

Крім того, з урахуванням
психологічного стану дитини, та її
відносин з позивачем, неможна також на
цей час вирішити питання щодо
тривалого виїзду на канікули та свята,
так як позивачу необхідно поступово
відновлювати стосунки з онукою.

Так ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, їй майже 9
років, вона ходить до начальної школи і
у позивача є усі можливості
використати встановлений судом час для
спілкування щосуботи з 12 години до 19
години для налагодження стосунків з
онукою, та відновлення її довіри та
любові.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи. Керуючись
ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 21
липня 2014 року - залишити без мін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Лаченкова О.В.