Справа № 375/1193/14-ц
Провадження № 2/375/370/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2014 року Рокитнянський районний суд
Київської області у складі:
головуючого судді Нечепоренка Л.М., при
секретарі Киричок В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в смт. Рокитне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики, -

УСТАНОВИВ :

Позивач звернувся із вказаним
позовом посилаючись на те, що 20.03.2009
року між ним та відповідачкою ОСОБА_2,
поручителем якої виступила ОСОБА_3, був
укладений нотаріально завірений
договір поруки. Згідно вказаного
договору позивач передав, а
відповідачка прийняла 20 тис. грн. із
сплатою 10% від цієї суми щомісячно
терміном 9 місяців, тобто до 20.12 2009 року.
У визначений договором строк
відповідачі свої зобов»язання не
виконали, кошти та відсотки за їх
користування не повернули. При цьому
вони свої зобов»язання визнали, що
підтверджено розписками від 18.03.14,
відповідно до яких відповідачі обіцяли
воконати зобов»язання протягом місяця
- до 18.04.14. Так як і в новий термін
відповідачі свої зобов»язання не
виконали, просить стягнути з них
солідарно 165764,66 грн, з яких - 20000 грн.
-сума позики, 126000 грн. - відсотки за
користування позикою, 5540 грн. - збитки
від інфляції і 14224,66 грн. - пеня.

В судове засідання позивач не
з»явився, подав заяву, в якій підтримав
свої позовні вимоги в повному обсязі та
просить слухати справу за його
відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що позивач надав позику тільки під
заставу майна і в рахунок застави вона
передала йому по довіреності
мікроавтобус, який позивачем
самостійно був оцінений в 40 тис. грн..
Більше він до неї не звертався і тільки
в березні 2014 року приїхав і почав
вимагати розписку про борг та його
повернення з відсотками. Вона дала
вказану розписку, хоча борг не
визнавала. Зараз просить суд
застосувати до вказаних правовідносин
наслідки спливу позовної давності, так
як пройшло більше 4-х років з часу
укладення договору позики.

Відповідачка ОСОБА_2, бідучи належним
чином повідомленою про день, час та
місце слухання справи, до суду не
з»явилася, заперечень проти позову не
надала, натомість подала заяву про
застосування спливу позовної давності
та слухати справу за її відстуності.

Заслухавши відповідачку ОСОБА_3,
дослідивши докази по справі, суд
вважає, що підстав для задоволення
позову немає.

В судовому засіданні встановлено, що
20.03.2009 року між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_2, поручителем якої
виступила ОСОБА_3, був укладений
нотаріально завірений договір поруки.
Згідно вказаного договору позивач
передав, а відповідачка прийняла 20 тис.
грн. із сплатою 10% від цієї суми
щомісячно терміном 9 місяців, тобто до
20.12 2009 року. У визначений договором
строк відповідачі свої зобов»язання не
виконали, кошти та відсотки за їх
користування не повернули. При цьому
вони свої зобов»язання визнали, що
підтверджено розписками від 18.03.14,
відповідно до яких відповідачі обіцяли
воконати зобов»язання протягом місяця
- до 18.04.14. Так як і в новий термін
відповідачі свої зобов»язання не
виконали, позивач просить стягнути з
них солідарно 165764,66 грн, з яких - 20000 грн.
-сума позики, 126000 грн. - відсотки за
користування позикою, 5540 грн. - збитки
від інфляції і 14224,66 грн. - пеня.
Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
зсіданні, а ОСОБА_2 в заяві просять
застосувати до вказаних правовідносин
наслідки спливу позовної давності,
тобто відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
іншій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов»язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
якості (ст.1046 ЦК України).

Ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що
позичальник, який своєчасно не
повернув суму позики, зобов»язаний
сплатити грошову суму відповідно до
ст.625 ЦК, тобто з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченної суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Ст.553 ЦК України передбачена
відповідальність поручителя перед
кредитором за порушення зобов»язання
боржником.

Тому суд вважає, що вимоги позивача
про солідарне повернення
відповідачами суми боргу та відсотків
за їх користування, а також збитки від
інфляції та пеню правомірні.

У відповідності до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 259 ЦК України передбачена
можливість збільшення позовної
давності.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права.

Як вбачається із позовної заяви,
договору позики та договору поруки,
позика надана 20.03.2009 на 9 місяців і
встановлений строк повернення коштів -
20.12.2009.

Тому суд вважає, що з даного терміну
починається перебіг позовної давності,
так як позивач не міг не знати, що кошти
йому не повернуті.

Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, а ч.4 передбачено
застосування спливу позовної давності
за заявою сторони у спорі, що є
підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що вимоги відповідачів
про застосування спливу позовної
давності правомірні, так як розписки,
на які посилається в позовній заяві
позивач, надані відповідачами позивачу
18.03.14, тобто виготовлені після спливу
строку позовної давності, яка почалася
20.12.2009 і закінчилася 20.12.2012.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку ( в межах
трирічного терміну, а не по його
закінченні).

Так як позивач не подав до суду заяву
про поновлення строку позовної
давності і в договорі позики не вказано
про можливість збільшення терміну
позовної давності, суд важає, що є
підстави для відмови в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.259, 267, 526, 553, 625, 1946 та 1050
ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області шляхом подання
до Рокитнянського районного суду
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення чи отримання
копію стороною, яка не була присутня
при його проголошенні.

Повне рішення виготовлено 11.09.14.

Суддя