Номер провадження:22-ц/785/4967/5270/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретарів - Решетник М.С.,
Стадніченка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариства з
обмеженою відповідальністю «ВАДІТА»
про стягнення суми боргу, трьох
відсотків річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання, за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «ВАДІТА»
на рішення Приморського районного суду
Одеси від 08 квітня 2013 року та додаткове
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 08 серпня 2013 року,

встановила:

У листопаді 2012 р. ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищезазначеним уточненим у
січні та березні 2013 р. позовом, в якому
остаточно просив стягнути солідарно з
відповідачів загальний борг у сумі - 11
895 568,09 грн. та понесені судові витрати.

В позові ОСОБА_4 посилався на те, що за
умовами розписки від 18.11.08 р. ОСОБА_5
взяв у нього в борг грошові кошти в сумі
- 100 000 доларів США, з поверненням у строк
- до 18.12.08 р., зі сплатою 5%. Відповідно до
розписки від 26.11.08 р., яку також підписав
ОСОБА_6, який є директором ТОВ «ВАДІТА»,
відповідачами взято у нього в борг - 150
000 доларів США, з поверненням у строк -
до 26.12.08 р. зі сплатою 5%. За розпискою
від 25.03.09 р. ОСОБА_5 взяв у нього в борг -
300 000 доларів США, з поверненням у строк -
до 25.06.09 р., зі сплатою 5% за кожний місяць
користування позикою. Відповідно до
розписки від 29.09.09 р. ОСОБА_5 взяв у нього
в борг - 50 000 доларів США, з поверненням у
строк - до 30.12.09 р., зі сплатою 5%. У
встановлені розписками строки гроші
йому повернуті не були. Добровільно
повернути гроші відповідачі
відмовляються.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 05.04.13 р. стягнуто з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «ВАДІТА» на
користь ОСОБА_4: 1) 3% річних за
прострочку виконання грошового
зобов'язання за розпискою від 18.11.08 р. в
розмірі - 134 816,4 грн.; 2) 3% річних за
прострочку виконання грошового
зобов'язання за розпискою від 26.11.08 р. в
розмірі - 201 435,62 грн.; 3) 3% річних за
прострочку виконання грошового
зобов'язання за розпискою від 25.03.09 р. в
розмірі - 5 527 364,40 грн.; 4) 3% річних за
прострочку виконання грошового
зобов'язання за розпискою від 29.09.09 р. в
розмірі - 55 079,45 грн.; 5) судовий збір у
сумі - по 1 073,00 грн. з кожного.

Додатковим рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 08.08.13 р.
стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ
«ВАДІТА» на користь ОСОБА_4 суму
основного боргу: 1) за розпискою від
18.11.08 р. в розмірі - 799 300,00 грн.; 2) за
розпискою від 26.11.08 р. в розмірі - 1 198 000,00
грн.; 3) за розпискою від 25.03.09 р. в
розмірі - 4 795 800,00 грн.; 4) за розпискою від
29.09.09 р. в розмірі - 399 650,00 грн..

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в частині
задоволення вимог про стягнення з них
суми позики та трьох процентів річних
рішення суду не оскаржили.

Відповідач - ТОВ «ВАДІТА» (далі - ТОВ)
в апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати.
Ухвалити нове рішення про повну
відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_4, в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу, вважав необхідним відмовити у
відкритті апеляційного провадження.
Посилався на те, що рішення суду
ухвалено без порушень цивільного
законодавства щодо сповіщення
відповідачів. Про існування рішення
суду відповідачу було відомо.
Апеляційна скарга ТОВ підписана
представником без відповідних
повноважень, оскільки ухвалою
господарського суду Одеської області
від 11.06.13 р. було відсторонено директора
ТОВ ОСОБА_6 від виконання ним своїх
посадових обов'язків директора.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 12.11.13 р. апеляційне
провадження по справі було закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12.03.14 р. ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12.11.13 р. скасовано. Справу направлено
для продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

ТОВ в судове засідання свого
представника не направило. Про час і
місце розгляду справи сповіщене
належним чином. Причини неявки до суду
свого представника не повідомило.
Після подачі апеляційної скарги від
ОСОБА_7, представника ТОВ, надійшли
клопотання про врахування судової
преюдиції та правових висновків
Верховного Суду України, клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи та
додаткові пояснення. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
26.11.14 р. у задоволенні клопотання
ОСОБА_7, представника ТОВ, про
призначення по справі судової
почеркознавчої експертизи було
відмовлено.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_4, в
судовому засіданні вважав необхідним
апеляційну скаргу відхилити, як
безпідставну, рішення суду залишити
без змін, як законне та обґрунтоване.
Під час нового апеляційного розгляду
від ОСОБА_8 знову надійшло клопотання
про закриття апеляційного провадження
з тих підстав, що апеляційна скарга
підписана представником без належних
на то повноважень. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
26.11.14 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_8
про закриття апеляційного провадження
було відмовлено.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися. Про час і місце
розгляду справи сповіщені належним
чином. Причини неявки суду не
повідомили, заяв та клопотань не
надали.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Оскільки відповідачі
ОСОБА_5, ОСОБА_6 рішення суду в частині
задоволення вимог про стягнення з них
суми позики та трьох процентів річних
не оскаржили, у ТОВ відсутні
повноваження на представництво їх
інтересів, то в цій частині рішення
апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися у судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень проти неї, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при ухвалені
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду захистом своїх
порушених прав. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Перелік можливих способів
захисту міститься в ст. 16 ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення та додаткове
рішення про стягнення з ТОВ «ВАДІТА» на
користь ОСОБА_4 суми боргу та 3% річних
за розпискою від 18.11.08 р., за розпискою
від 26.11.08 р., за розпискою від 25.03.09 р. та
за розпискою від 29.09.09 р., суд першої
інстанції виходив з того, що позов є
обґрунтованим, оскільки надання
позики підтверджується вищевказаними
розписками, оригінали яких
зберігаються у позивача (Т. 1, а. с. 75 - 78).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених судом доказів,
дійшов правильного висновку про
існування між сторонами правовідносин
щодо позики за розпискою від 26.11.08 р..
Наявність вказаних правовідносин між
сторонами встановлено, висновки суду
першої інстанції в цій частині
зроблено на підставі наявних у справі і
наданих сторонами доказів. Висновки
суду в цій частині відповідають
обставинам справи, вимогам ст. ст. 509, 526,
1046 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК
України). В суді першої інстанції
жодного заперечення щодо вказаної
розписки ТОВ не надало. Ні апеляційна
скарга, ні додаткові пояснення до
апеляційної скарги, ні клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
не містять жодного заперечення щодо
фактичних обставин отримання
товариством грошей від позивача,
розміру загального боргу за вказаною
розпискою. В наданому апеляційному
суду клопотанні про призначення
судової почеркознавчої експертизи ТОВ
вказує тільки на недійсність підпису в
розписці. При цьому, без жодного доводу
щодо отримання грошей за цією
розпискою. Виходячи зі змісту ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів не перевіряє
обставини щодо отримання та повернення
грошей за вказаною розпискою.

Доводи апелянта щодо порушення судом
норм матеріального (ст. 267 ЦК України) та
процесуального права щодо доступу до
суду (ст. 6 Європейської Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод) є неспроможними. Відповідно до
ч. ч. 3 - 5 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
дляв відмови у позові. Із матеріалів
справи вбачається, що на зареєстровану
адресу місцезнаходження ТОВ судом
двічі направлялися судові повістки,
які поверталися з відміткою «Вибуло»
(Т. 1, а. с. 57, 58). Телеграма про виклик в
судове засідання представника ТОВ була
вручена діловоду ТОВ за фактичною
адресою знаходження товариства (Т. 1, а.
с. 66, Т. 2, а. с. 160). Тобто, товариство
належним чином було повідомлено судом
першої інстанції про час та місце
розгляду справи. 17.01.13 р. ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу на ухвалу суду про
відкриття провадження у справі (Т, 1, а.
с. 35 - 36). На цей час ОСОБА_6 був
директором ТОВ, оскільки тільки 11.06.13 р.
ухвалою господарського суду Одеської
області (Т. 1, а. с. 298 - 302) його було
відсторонено від виконання обов'язків
директора ТОВ. Таким чином, ТОВ
достеменно було відомо про розгляд
судом позову ОСОБА_10 до ТОВ. В судові
засідання представник ТОВ не з'явився.
Заяв про застосування правових
наслідків спливу позовної давності ТОВ
суду першої інстанції не надало. За цих
обставин у апеляційного суду відсутні
правові підстави відмовляти позивачу в
позові з підстав закінчення строку
позовної давності. Копію ухвали суду
від 31.07.13 р. про призначення судового
засідання з розгляду заяви позивача
ОСОБА_4 про ухвалення додаткового
рішення (Т. 1, а. с. 204) ТОВ отримало 02.08.13 р.
(Т. 1, а. с. 206). Таким чином, порушень судом
норм процесуального права щодо
сповіщення апелянта з матеріалів
справи не вбачається. Щодо зауважень
апелянта про наявність у справі
належним чином не завірених копій
розписок, то апеляційним судом в
судовому засіданні були досліджені та
завірені надані представником
позивача оригінали розписок.

Однак, погодитися з висновками суду
першої інстанції в частині стягнення з
ТОВ на користь ОСОБА_4 суми боргу та 3%
річних за прострочку виконання
грошового зобов'язання за розпискою
від 18.11.08 р., за розпискою від 25.03.09 р. та
за розпискою від 29.09.09 р. не можна. В цій
частині рішення ухвалено судом при
невідповідності висновків суду
обставинам справи, з порушенням
вищевказаних норм матеріального та
процесуального права. Доводи апелянта
про порушення судом в цій частині норм
матеріального та процесуального права
є обґрунтованими.

Відповідно до наявних у справі та
звірених апеляційним судом з
оригіналами розписки від 18.11.08 р.,
розписки від 25.03.09 р. та розписки від
29.09.09 р. позичальником грошей є ОСОБА_5.
Тому покладання обов'язку з повернення
грошей за вказаними розписками на ТОВ є
безпідставним. Таким чином, позовні
вимоги ОСОБА_4 до ТОВ про стягнення суми
боргу та трьох процентів річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за розпискою від 18.11.08 р.,
за розпискою від 25.03.09 р. та за розпискою
від 29.09.09 р. не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків
суду обставинам справи, неправильне
застосування вищезазначених норм
матеріального та процесуального права
призвело до безпідставного
задоволення вимог позивача про
стягнення з ТОВ суми боргу та трьох
процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання за
розпискою від 18.11.08 р., за розпискою від
25.03.09 р. та за розпискою від 29.09.09 р.,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про повну відмову в
задоволенні цих вимог. В решті рішення
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ВАДІТА» -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду
Одеси від 08 квітня 2013 року та додаткове
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 08 серпня 2013 року в частині
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «ВАДІТА» суми боргу
та трьох відсотків річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за розписками від 18
листопада 2008 року, від 25 березня 2009 року
та від 29 вересня 2009 року - скасувати. В
задоволенні позову ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ВАДІТА» в цій
частині - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко