Справа №200/4208/14-ц
Провадження № 2/200/1894/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової
Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
Сьома дніпропетровська державна
нотаріальна контора, Дніпропетровська
міська рада про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом до відповідачів
та просив визнати за ним право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті бабусі - гр. ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько гр.
ОСОБА_4.ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся та
мати ОСОБА_4 - гр. ОСОБА_3. Місце
відкриття спадщини: АДРЕСА_1. На день
смерті бабусі ОСОБА_3 він був
неповнолітнім та заяв про відмову від
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не подавав, отже прийняв
спадщину згідно ст. 1268 ЦК України.

У встановленому законом порядку
позивач звернувся до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину.
Однак у видачі свідоцтв про право на
спадщину на домоволодіння АДРЕСА_1 йому
було відмовлено та 12.02.2014 року винесено
постанову про відмову у здійсненні
нотаріальної дії, а саме: в видачі
Свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1,
у зв'язку із неможливістю встановити
місце відкриття спадщини та коло
спадкоємців, а також у зв'язку із
неможливістю визначити частку
померлого у спадковому майні.

На час набуття зазначеного нерухомого
майна ОСОБА_3 перебувала у
зареєстрованому шлюбі із дідусем
позивача - ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_5
помер. Сьомою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою у
відповідності до вимог ст. 5 Конвенції
про правову допомогу і правові
відносини по цивільним, сімейним та
кримінальним справам, яка підписана
22.01.1993 року у м. Мінську надано
відповідні запити до Міністерства
Юстиції Туркменістану щодо
встановлення кола спадкоємців та
наявності заповітів від імені ОСОБА_3
та ОСОБА_5 та території Туркменістану,
проте станом на 12.03.2014 року, згідно
журналу реєстрації вхідної
кореспонденції Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, відповіді на
вищезазначені запити до нотаріальної
установи не надходили.

Після смерті бабусі ті дідуся позивач
фактично вступив в управління і
володіння спірним житловим будинком;
сплачує всі необхідні платежі за
будинок, за користування газом, та
електроенергією, доглядає сад, робить
поточний ремонт будинку. Станом на
12.03.2014 року до нотаріальних установ
України із заявою про прийняття
спадщини, або заявою про відмову від
прийняття спадщини після смерті гр.
ОСОБА_3, та гр. ОСОБА_5 жодна особа не
зверталась. На підставі викладеного
позивач звернувся до суду за захистом
свого порушеного права.

В судове засідання позивач надав суду
заяву про розгляд справи у його
відсутність, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність,
позовні вимоги визнала в повному
обсязі та не заперечувала проти їх
задоволення.

Представник третьої особи - Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи -
Дніпропетровської міської ради в
судове зсідання не з'явилась, про
розгляд справи повідомлялась належним
чином.

Дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що
однією з форм судового захисту
цивільних прав та інтересів є визнання
права.

У відповідності до ст. 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії. Звернення
до суду для захисту конституційних
прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України гарантується.

Згідно із ст. 13 Основного Закону
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності та
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

У відповідності до ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Як встановлено з матеріалів справи,
згідно договору купівлі-продажу від
14.01.1991 року, посвідченого державним
нотаріусом Сьомої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Поветкіною Н.Н., громадянка ОСОБА_3
придбала житловий будинок, що
знаходиться в АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
розміром 630 кв.м. за 9 тисяч карбованців
з долею в цілому /а.с.19-20/, що
підтверджено також технічним
паспортом на даний житловий будинок
/а.с. 21-24/.

З 11.07.1958 року ОСОБА_3 перебувала в
законному шлюбі з ОСОБА_5 /а.с. 15/, від
якого ІНФОРМАЦІЯ_6 народився їх
спільний син ОСОБА_4 /а.с.16/, у якого, в
свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_8, з
якою він перебував у законному шлюбі,
народився син ОСОБА_1 /а.с. 9/, що
підтверджує факт спорідненості ОСОБА_3
та ОСОБА_1, а саме те, що вона є рідною
бабусею позивача.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2,
виданого відділом запису актів
громадянського стану при хякімліці
міста Балканабат Балканського велаяту
(області) від 07.09.2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_3
померла ОСОБА_3 /а.с. 10-11/.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3,
виданого відділом запису актів
громадянського стану при хякімліці
міста Балканабат Балканського велаяту
(області) від 23.10.2007 року, ІНФОРМАЦІЯ_5
помер ОСОБА_5 /а.с. 13-14/.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_4, виданого відділом реєстрації
смерті в м. Дніпропетровську
Дніпропетровського обласного
управління юстиції від 16.04.2002 року,
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 /а.с. 12/.

Відповідно до довідки квартального
комітету № 1, ОСОБА_3 мешкала за адресою
АДРЕСА_1 з 1991 по 2007 роки /а.с.17/.

Довідкою, виданою 22.11.2013 року за №007959
Головне управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області повідомляє
про те, що гр. ОСОБА_3 зареєстрованою або
знятою з реєстрації не значиться /а. с.
18/.

Згідно п. 2. ст. 1221 ЦК України якщо
місце проживання спадкодавця невідоме,
місцем відкриття спадщини є
місцезнаходження нерухомого майна або
основної його частини, а за відсутності
нерухомого майна - місцезнаходження
основної частини рухомого майна.

Після смерті ОСОБА_3 фактично
відкрилася спадщина на належне
домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1266 ЦК України
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Згідно п. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня,
неповнолітня, недієздатна особа, а
також особа, цивільна дієздатність
якої обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину.

Оскільки на ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто на день
смерті ОСОБА_3 батько позивача ОСОБА_4
вже помер, а позивач був неповнолітнім,
заяву про відмову від прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
подавав, отже прийняв спадщину згідно
ст. 1268 ЦК України. Як вбачається з
паспорту серії НОМЕР_5 та домової книги
для прописки громадян, які мешкають в
будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 дійсно
мешкає та зареєстрований за
вищевказаною адресою. На даний час
позивач фактично вступив в управління
і володіння спірним житловим будинком,
що підтверджується технічним
паспортом на житловий будинок, який
виготовлено 10.01.2013 року, де замовником
технічної інвентаризації зазначається
ОСОБА_1 /а.с. 59/.

У встановленому законом порядку
позивач звернувся до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
у відповідь на яку 12.02.2014 року
завідуючою Черновською Л.Г. було
винесено постанову про відмову у
здійсненні нотаріальної дії, а саме: в
видачі Свідоцтва про право на спадщину
на нерухоме майно - домоволодіння
АДРЕСА_1, у зв'язку із неможливістю
встановити місце відкриття спадщини та
коло спадкоємців, а також у зв'язку із
неможливістю визначити частку
померлого у спадковому майні /а.с. 7/.

В позовній заяві ОСОБА_1 позивача
зазначено єдиним спадкоємцем померлої
ОСОБА_3 Однак під час розгляду даної
справи Бабушкінським районним судом
було встановлено наявність іншого
спадкоємця до майна померлої , а саме
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., зареєстрованої за
адресою : АДРЕСА_2, яка є донькою
померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та має право
на спадкування у першу чергу
спадкоємців за законом /а.с. 95-98/.

Згідно заяви від 04.06.2014 року, яка була
направлена ОСОБА_2 на адресу
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська, відповідач визнала
всі заявлені до неї вимоги в повному
обсязі та не заперечувала проти їх
задоволення.

За змістом ст.ст. 316,317,319 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, які власник здійснює на власний
розсуд. При цьому нормою ст. 321 ЦК
України визначено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його користуванні.
Аналогічне положення щодо змісту права
власності та його непорушності
викладено в ст. 41 Конституції України.

Згідно ст. 325 ЦК України суб'єктами
права приватної власності є фізичні та
юридичні особи. Фізичні та юридичні
особи можуть бути власниками
будь-якого майна, за винятком окремих
видів майна, які відповідно до закону
не можуть їм належати. Склад, кількість
та вартість майна, яке може бути у
власності фізичних та юридичних осіб,
не є обмеженими.

Право власності, відповідно до ст. 328 ЦК
України, набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
справо оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує право
власності, коли відсутня можливість
його відновлення.

У відповідності до п. 1 ст. 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст 1292 ЦК України якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Таким чином, проаналізувавши здобуті
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що, оскільки вищенаведені
встановлені судом обставини свідчать
про те, що позивач як спадкоємець за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_3 набув право на вищезгадане
спадкове майно, та з незалежних від
нього підстав позбавлений можливості
оформити право власності в
нотаріальному порядку на спадкове
майно, належність якого спадкодавцю
документально підтверджена, чим
порушені права та законні інтереси
позивача, права інших осіб не порушені,
суд вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 82, 88, 130, 169, 197,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1, право власності на
домоволодіння , яке розташоване в
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті бабусі ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 3653 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Т.В. Шевцова