Провадження № 2/0202/902/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 жовтня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючої судді
Зосименко С.Г.

при секретарі Котула
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Шоста
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, виконкому Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
про визнання права власності на
будинок та земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивачка
звернулася до суду з позовом про
визнання права власності будинок та на
земельну ділянку , який уточнила у
вересні 2014 року. В обґрунтування своїх
позовних вимог в уточненому позові
позивачка посилається на те, що вона
разом із чоловіком ОСОБА_4 під час
перебування у шлюбі на підставі
Договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві особистої власності
від 09 грудня 1955 року побудували будинок
в АДРЕСА_1. У подальшому вулиця була
перейменована на Вяземську.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Вона
фактично прийняла спадщину після
смерті чоловіка. Інші спадкоємці
відмовилися на її користь від спадщини.
У видачі свідоцтва про право на
спадщину державним нотаріусом їй було
відмовлено та відмовлено державним
реєстратором у реєстрації її права
власності на будинок. Просила визнати
за нею право власності на ? частину
будинку АДРЕСА_1, який складається з
житлового будинку літ. А-1, прибудови
літ. А1-2 (І поверх), мансардний поверх
літ. . А1-2, прибудова літ. а-1, погріб під
А-1, ганок літ. а, ганок літ а1, тамбур літ.
а1-1, сходи літ. а2 , літня кухня літ. Б,
сарай літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Д,
убиральня літ. Ж, навіс літ. З, навіс літ.
И, сарай (І поверх) літ. К-2, гараж (ІІ
поверх) літ. К-і, навіс літ. Л, споруди №
107, ІІ (колонка, ворота, огорожа, цоколь,
вигрібна яма, сходи, замощення) та право
власності на ? частину земельної
ділянки, загально площею 575 кв. м., як на
частку у спільній сумісній власності
подружжя; визнати а нею право власності
на ? частину будинку АДРЕСА_1 та право
власності на ? частину земельної
ділянки, загально площею 575 кв. м., в
порядку спадкування після смерті
чоловіка ОСОБА_4

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала. Просила
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
з'явився. Проти задоволення позову не
заперечував.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання
з'явилася. Проти задоволення позову не
заперечувала.

Представник третьої особи Шостої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явився. Про час і місце
слухання справи повідомлялись
належним чином. Про причину неявки суд
не повідомили.

Представник третьої особи
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області у судове засідання не з'явився.

Представник третьої особи виконкому
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради у судове
засідання не з'явився.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_4 з 20 травня 1964 року перебував у
зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1, яка
після укладання шлюбу отримала
прізвище «ОСОБА_1», що підтверджується
Свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1.
Згідно Договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку від
09 грудня 1955 року ОСОБА_4 було надано у
користування земельну ділянку площею
564 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 для
будівництва одноповерхового 2-х
кімнатного житлового будинку площею
22,14 кв. м. на відстані 4 метрів від
червоної лінії забудови. Згідно
рішення виконкому міської Ради
народних депутатів від 10.11.1957 року № 1344
вулиця Ванди Василевської в
Індустріальному районі була
перейменована на вулицю Вяземську.

Згідно технічного паспорту від 20.11.1985
року на земельній ділянці площею 586 кв.
м. за адресою : АДРЕСА_1 у 1960 році було
побудовано житловий будинок загальною
площею 81,7 кв. м., а потім літня кухня,
сараї, вбиральня.

Згідно технічного паспорту від 13.05.2011
року на земельній ділянці площею 575 кв.
м. за адресою : АДРЕСА_1 до житлового
будинку було зроблено прибудову І
поверх, мансардний поверх, тамбур,
ганок, сходи, також були побудовані
сараї, навіси, сарай-гараж. Загальна
площа будинку склала 111,6 кв. м., житлова
площа - 56,3 кв. м.

Згідно технічного паспорту від 30.10.2013
року на земельній ділянці площею 575 кв.
м. за адресою : АДРЕСА_1 загальна площа
будинку складає 100,5 кв. м., житлова - 56,3
кв. м.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен із подружжя має рівні права
володіння. користування і
розпорядження цим майном.

Суд не може прийняти до уваги
посилання позивачки на те, що під час
перебування у шлюбі їм була надана
земельна ділянка для будівництва
індивідуального житлового будинку, на
якій було побудовано житловий будинок,
який є спільною сумісною власністю
подружжя., оскільки земельна ділянка
була надана ОСОБА_4 у 1955 році, будинок
було побудовано ним у 1960 році, а шлюб з
позивачкою укладено тільки у 1964 році.
Тому позовні вимоги в частині визнання
за нею права власності на ? частину
будинку АДРЕСА_1 як на частку у спільній
сумісній власності подружжя,
задоволенню не підлягають.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2

З копії спадкової справи після смерті
ОСОБА_4 вбачається, що до нотаріальної
контори звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 -
діти спадкодавця, які відмовилися від
своєї частки у спадщині на користь
матері - ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
відповідачі по справі, є онуками
померлого.

Постановою державного нотаріуса від
29.10.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено у
видачі Свідоцтва про право на спадщину
за законом після смерті ОСОБА_4 через
відсутність на момент смерті
спадкодавця зареєстрованого права
власності на нерухоме майно.

03.10.2013 року державним реєстратором прав
на нерухоме майно було відмовлено
ОСОБА_1 у реєстрації права власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі підлягають державній
реєстрації.

На момент смерті ОСОБА_4 право
власності за ним на домоволодіння
АДРЕСА_1 зареєстровано не було, тобто
дане домоволодіння не увійшло до
спадкової маси.

До 1 січня 2004 року вирішення питань про
визнання права власності на самовільні
будівлі згідно рішення міської ради
від 23.12.1998 року № 2 «Про обсяг меж і
повноважень районних у місті рад та їх
виконавчих органів» входило до
повноважень виконкомів районних у
місті рад, тобто фактично ці будівлі з
часу прийняття виконкомом районної
ради відповідних рішень не є
самовільними. Вказаним рішенням
введення до експлуатації будинків та
господарських будівель не
передбачалося як і надання дозволу на
будівництво рішенням міської ради.
Позивачка не надала суду згоду
суміжних землекористувачів на
будівництво будівель та спору за
адресою: АДРЕСА_1

Для введення будівель в експлуатацію
позивач на підставі п. 3 Постанови
Кабінету Міністрів України від 09.09.2009
року № 1035 «Про затвердження
Тимчасового порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт» позивачка та за
життя її чоловік не отримували
Висновок про технічний стан
приватного житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
яким повинен бути встановлений
технічний стан будівель та споруд.

Відповідно до змін, внесених наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України № 404 від 09.08.2012
року, зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 05 вересня 2012 року, до п.
3.2 Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України № 127 від 24.05.2001
року, не належать до самочинного
будівництва: для будинків садибного
типу, дачних та садових будинків;
збільшення або зменшення житлової або
допоміжної площі за рахунок
демонтування або влаштування
перегородок (без порушення
капітальних несучих стін, несучих
конструкцій, опор, балок);
індивідуальні (садибні) житлові
будинки , господарські (присадибні )
будівлі та споруди, прибудови до них,
побудовані до 05 серпня 1992 року.

Таким чином, на сьогоднішній день хоча
житловий будинок з прибудовами та
господарськими спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом,
суд не може визнати за позивачкою право
власності на нього або його частину в
порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка через відсутність
належних документів.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування,
якщо інший її розмір не визначений
заповітом.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди
земельної ділянки виникають з моменту
державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.126 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя не
отримував Державний акт на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, право власності на земельну
ділянку або її частку за позивачкою не
може бути визнано в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка.

Позивачка з метою отримання Державного
акту на право власності на земельну
ділянку до Дніпропетровської міської
ради не зверталася. З цього приводу
зверталася ОСОБА_6, якій 28.10.2013 року була
надана відповідь Дніпропетровською
міською радою за № П-210, що розгляд
питання про оформлення
правовстановлюючих документів на
землю може бути продовжено за умови
актуалізації раніше наданого пакету
документів. Таким чином, суд не вбачає
підстав визнання права власності за
позивачкою на земельну ділянку або її
частину за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати віднести за рахунок держави,
оскільки позивачка згідно довідки
Управління праці та соціального
захисту населення № 14 від 06.10.2009 року є
вдовою померлого інваліда Великої
Вітчизняної війни та користується
пільгами згідно статті 10 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Керуючись ст. ст. 15, 16, 182, 1218, 1225, 1261 ЦК
України, ч. 1 ст. 22 КпШС України, ст.ст. 125,
126 ЗК України, ст. 3,7, 11,15, 60, 88, 212 -215 ЦПК
України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня отримання рішення
апеляційної скарги.

Суддя
С.Г. Зосименко