У Х В А Л А

15 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю позивача
та представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Мегабанк" на
ухвалу Рівненського міського суду від
12 листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності на транспортний засіб та
звільнення його з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання
права власності на транспортний засіб
та звільнення його з-під арешту.

З метою забезпечення цього позову на
підставі заяви позивача ухвалою
Рівненського міського суду від 12
листопада 2014 року на спірний
автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузова
НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4 від
19 жовтня 2011 року, було накладено арешт.
Щодо арештованого транспортного
засобу оскаржуваною ухвалою
заборонено вчиняти будь-які дії,
автомобіль передано на зберігання
позивачу ОСОБА_1

В поданій апеляційній скарзі ПАТ
„Мегабанк" посилалося на те, що 5
березня 2007 року між ним і ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 110в/2007, за
яким позичальник отримав у банку 22 000
доларів США під 13,5 % річних строком до 4
березня 2010 року. З метою забезпечення
кредитного зобов'язання 30 травня 2008
року банк і позичальник уклали між
собою договір застави, предметом якого
став належний боржнику автомобіль
MITSUBISHI PAJERO, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, № кузова
НОМЕР_3.

У подальшому цей автомобіль був
декілька разів перепроданий.

Згідно з довідкою Відділу
Державтоінспекції Управління МВС
України в Рівненській області № 35/8-5888
від 17 жовтня 2013 року зараз автомобіль
MITSUBISHI PAJERO, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузова
НОМЕР_3, зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_2

19 вересня 2014 року постановою
державного виконавця Відділу ДВС
Рівненського міського управління
юстиції відкрито виконавче
провадження з виконання ухвали
Дніпровського районного суду м.
Херсона № 666/5714/14-ц від 5 вересня 2014 року
про накладення арешту на належний
ОСОБА_2 автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, №
кузова НОМЕР_3, вилучення цього
транспортного засобу та передання його
на відповідальне зберігання ПАТ
„Мегабанк".

Постановивши оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції фактично заблокував
виконання ухвали Дніпровського
районного суду м. Херсона № 666/5714/14-ц від
5 вересня 2014 року про накладення арешту
на спірний автомобіль, його вилучення
та передання на відповідальне
зберігання ПАТ „Мегабанк", яка вже
набрала законної сили.

Крім того, з пред'явленого ОСОБА_1
позову вбачається, що він не дотримав
встановленого Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
N 1388 від 7 вересня 1998 р., порядку набуття
права власності на спірний
транспортний засіб.

Покликаючись на ці обставини, ПАТ
„Мегабанк" ухвалу Рівненського
міського суду від 12 листопада 2014 року
вважало незаконною та необґрунтованою
і просило апеляційний суд її скасувати
і постановити у справі нову ухвалу про
відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
обґрунтовуючи свій позов до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спірний
транспортний засіб та звільнення його
з-під арешту, ОСОБА_1 посилався на те, що
26 червня 2012 року він купив цей
автомобіль у відповідача на підставі
розписки та відповідної довіреності (а.
с. 1-4).

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 12
листопада 2014 року про накладення
арешту, заборону вчинення щодо
арештованого спірного транспортного
засобу будь-яких дій та передання його
на зберігання позивачу, Рівненський
міський суд виходив з необхідності
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, а
також вказав на те, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду про задоволення позову.

Проте погодитися з таким підходом суду
до вирішення справи не можна.

Оскаржувана ухвала не містить мотивів,
які б підтверджували зроблені місцевим
судом висновки.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у
пункті 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006
року "Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. При встановленні
зазначеної відповідності слід
враховувати, що вжиті заходи не
повинні перешкоджати господарській
діяльності юридичної особи або
фізичної особи, яка здійснює таку
діяльність і зареєстрована відповідно
до закону як підприємець. Вирішуючи
питання про забезпечення позову, суд
має брати до уваги інтереси не тільки
позивача, а й інших осіб, права яких
можуть бути порушені у зв'язку із
застосуванням відповідних заходів.

Зі справи видно, що відповідно до
договору застави № 110в/2007-з-2 від 30
травня 2008 року спірний автомобіль
знаходився у заставі банку, яка
забезпечувала виконання позичальником
кредитного договору № 110в/2007,
укладеного 5 березня 2007 року між
апелянтом, яким є ПАТ „Мегабанк", і
ОСОБА_3

Після внесення Законом України N 2435-VI
від 06.07.2010 р. змін до Закону України «Про
заставу» цей автомобіль ОСОБА_3 був
проданий іншій особі.

Згідно з довідкою Відділу
Державтоінспекції Управління МВС
України в Рівненській області № 35/8-5888
від 17 жовтня 2013 року зараз автомобіль
MITSUBISHI PAJERO, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, № кузова
НОМЕР_3, з 19 жовтня 2011 року
зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2

19 вересня 2014 року постановою
державного виконавця Відділу ДВС
Рівненського міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження з виконання ухвали
Дніпровського районного суду м.
Херсона № 666/5714/14-ц від 5 вересня 2014 року
про накладення арешту на належний
ОСОБА_2 автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2004 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, №
кузова НОМЕР_3, його вилучення та
передання на відповідальне зберігання
ПАТ „Мегабанк".

Таким чином, постановивши пізніше 12
листопада 2014 року оскаржувану ухвалу,
Рівненський міський суд фактично
переглянув та зупинив виконання ухвали
Дніпровського районного суду м.
Херсона № 666/5714/14-ц від 5 вересня 2014 року
про накладення арешту на спірний
автомобіль, його вилучення та
передання на відповідальне зберігання
ПАТ „Мегабанк", яка вже набрала
законної сили, що не передбачено чинним
ЦПК України та порушує права стягувача
ПАТ „Мегабанк".

Крім того, з пред'явленого ОСОБА_1
позову вбачається, що він не дотримав
встановленого Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
N 1388 від 7 вересня 1998 р., порядку набуття
права власності на спірний
транспортний засіб та своє право
власності на цей автомобіль
обґрунтовував розпискою відповідача
ОСОБА_2 і виданою йому відповідачем
ОСОБА_2 відповідною довіреністю (а. с.
1-4).

Тому з урахуванням доказів, які надані
позивачем ОСОБА_1 на підтвердження
своїх вимог до ОСОБА_2, а також інших
обставин справи та вимог закону, про
які зазначено вище, колегія суддів
приходить до висновку про те, що у
Рівненського міського суду не було
достатніх фактичних і юридичних
підстав для забезпечення позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права власності
на спірний транспортний засіб та
звільнення його з-під арешту.

У зв'язку з викладеним подана ПАТ
„Мегабанк" апеляційна скарга є
обґрунтованою і піддягає задоволенню,
а ухвала Рівненського міського суду
від 12 листопада 2014 року такою, що
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 303, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Мегабанк"
задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від
12 листопада 2014 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні заяви про
забезпечення позову до ОСОБА_2 про
визнання права власності на
транспортний засіб та звільнення його
з-під арешту відмовити.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, вона є остаточною й
оскарженню у касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий

Судді: