Ухвала іменем україни10 вересня 2014 року

м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:
головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,
Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до СТОВ
«Куйбишево» про визнання договору
оренди землі недійсним та усунення
перешкод у здійсненні права володіння
та користування земельною ділянкою, та
за зустрічним позовом СТОВ «Куйбишево»
до ОСОБА_3 про внесення змін до договору
оренди землі, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 в інтересах та за
довіреністю ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
Харківської області від 04 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 18 грудня 2013
року, в с т а н о в и л а: У серпні 2013 року
ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогою про
визнання договору оренди землі
недійсним та усунення перешкод у
здійсненні права володіння та
користування земельною ділянкою
шляхом зобов'язання
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Куйбишево» повернути належну йому на
праві власності земельну ділянку.
Вказав, що на праві власності має
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 5,3195 га, розташовану на території
Семенівської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області. У 2007 році зі СТОВ «Куйбишево»
укладено договір оренди, даної
земельної ділянки на 5 років, проте його
державна реєстрація здійснена 28
вересня 2012 року, отже, юридичної
чинності вказаний договір не мав.
Вказує, що укладений договір не
відповідає вимогам ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», зокрема, в договорі
відсутні істотні умови: не вказаний
кадастровий номер земельної ділянки,
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а також
передбачений п. 8 договору оренди
розмір орендної плати складає 2 %,
замість 3% згідно Указу Президента
України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)». В
зв'язку з викладеним, вважає, що
укладений договір оренди був
зареєстрований усупереч вимогам
законодавства, зокрема, ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК
України, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», Указу Президента
України від 02 лютого 2002 року № 92/2002. На
неодноразові звернення звільнити
земельну ділянку, не проводити на ній
будь-які сільськогосподарські роботи,
а також усунути перешкоди у здійсненні
права на вільне володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, підприємство не
реагує. Просить визнати недійсним
договір оренди землі, укладений між ним
та СТОВ «Куйбишево», що зареєстрований
28 вересня 2012 року, зобов'язати
останнього усунути перешкоди у
здійсненні права володіння та
користування землею шляхом повернення
земельної ділянки та стягнути з
відповідача судові витрати. Відповідач
звернувся із зустрічним позов про
внесення змін до договору оренди в
частині розміру орендної плати та умов
передачі в заставу прав орендаря.
Рішенням Шевченківського районного
суду Харківської області від 04
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 18 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та у
задоволенні зустрічного позову СТОВ
«Куйбишево» відмовлено. У
касаційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах
та за довіреністю ОСОБА_3 просить
рішення Шевченківського районного
суду Харківської області від 04
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 18 грудня 2013 року скасувати, і
прийняти нове рішення, посилаючись на
порушення цим судом норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права. Касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог сторін, місцевий суд
вважав, а апеляційний суд погодився з
таким висновком, що сторони не доказали
порушення їх прав та законних
інтересів. Проте
повністю погодитися з таким висновком
не можна. Відповідно до ст. 18, ч. 1
ст. 19 Закону України «Про оренду землі»
в редакції закону станом на грудень 2012
року, договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації. Строк дії договору оренди
землі визначається за згодою сторін,
але не може перевищувати 50 років.
Із справи вбачається, що предметом
судового спору є договір оренди
земельної ділянки для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва площею 5,3195 га,
розташованої на території
Семенівської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області, який був укладений сторонами
25 грудня 2007 року строком на 5 років.
Розглядаючи справу місцевий суд не
врахував вимоги ст. 18, ч.1 ст. 19 Закону
України «Про оренду землі» в редакції
закону на грудень 2012 року, ототожнив
момент набрання чисті спірної угоди із
терміном її дії, яка сторонами була
визначена договором і внаслідок цього
прийшов до помилкового висновку, що
договір діяв до 28 вересня 2017 року, тоді
як дія вказаної угоди закінчилася 25
грудня 2012 року. Із справи також
вбачається що у 2010 році власник
земельної ділянки повідомив орендаря
про небажання продовжувати з ним
правовідносини, які ґрунтуються на
договорі оренди, а у 2013 році заявив
письмову вимогу про повернення цієї
земельної ділянки. Зважаючи на те,
що доводи позовної заяви ґрунтуються
посиланнями як на недійсність угоди,
дія якої закінчилася 25 грудня 2012 року,
так і на доводи щодо неповернення
відповідачем земельної ділянки
власнику, суд мав уточнити заявлені
вимоги і зокрема з'ясувати, чи не
вимагає позивач повернення своєї
власності, яка утримується
відповідачем без належних правових
підстав. Не з'ясувавши позовні
вимоги, суд прийшов до передчасного
висновку про їх необґрунтованість.
Переглядаючи справу, апеляційний суд
правильно звернув увагу на помилку
місцевого суду щодо порядку обрахунку
строку дії угоди. Разом з тим
правильно визначивши порядок
обрахунку строку дії договору оренди
землі, апеляційний суд не перевірив, чи
були вчинені сторонами дії направлені
на поновлення договору оренди і
передбачені ст. 33 Закону України «Про
оренду землі». Не перевіривши цих
обставин, апеляційний суд прийшов до
передчасного висновку про продовження
дії угоди. При цьому апеляційний
суд також не уточнив позовні вимоги.
З цих підстав колегія суддів
виходить за межі доводів касаційної
скарги. Оскільки судами не
з'ясовано обсяг позовних вимог і
неповністю встановлені обставини
справи, то ухвалені судами рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до місцевого
суду. Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а: Касаційну
скаргу ОСОБА_4 в інтересах та за
довіреністю ОСОБА_3 задовольнити
частково.Рішення Шевченківського
районного суду Харківської області від
04 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 18 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.Ухвала
оскарженню не підлягає. Головуючий:

Макарчук М.А. Судді:
Леванчук А.О.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.