Справа № 367/2214/13 Головуючий у І
інстанції Мікулін А.В.Провадження №
22-ц/780/4436/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 травня 2014 року
по справі за позовом прокурора міста
Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа:
Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державних
актів на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
позовом та просив визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради від
25.12.2008 р. №2018/25-5 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний
акт серії ЯЖ №922223 на право власності на
земельну ділянку (кадастровий номер
земельної ділянки :01:042:0032),
виданий на ім'я ОСОБА_1; визнати
недійсним державний акт серії ЯЛ №391710
на право власності на земельну ділянку
площею (кадастровий номер земельної
ділянки :01:042:0032), виданий на ім'я
ОСОБА_2; визнати право власності
держави на земельну ділянку.

Мотивував вимоги тим, що зазначену
земельну ділянку в приватну власність
відповідача було передано без її
вилучення з користування КП
«Святошинське лісопаркове
господарство», тобто без відома
держави в особі уповноваженого органу
та постійного землекористувача, яким є
КП «Святошинське лісопаркове
господарство».

Також зазначав, що у порушення вимог ст.
9 ЗУ «Про державну експертизу
землевпорядної документації», якою
передбачено обов'язковість проведення
вказаної експертизи проектів
землеустрою щодо відведення земель
лісогосподарського призначення,
державна експертиза проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_1 не
проводилась.

Вказав, що відведення спірної
земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1
під будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а отже,
оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст. 39 ЗК України, ст.ст.
3, 10, 12, 13, ЗУ «Про планування і забудову
територій».

Зазначав також, що ОСОБА_1 відчужив
зазначену вище земельну ділянку ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 21 липня 2009 року.

Вважав, що рішення Коцюбинської
селищної ради від 25.12.2008 р. №2018/25-5 не
відповідає вимогам закону, порушує
право державної власності на спірну
земельну ділянку, а тому підлягає
визнанню недійсним. З цих же підстав
підлягає визнанню недійсними видані
відповідачам - фізичним особам на
підставі вказаного рішення державні
акти на право власності на вищевказану
земельну ділянку.

Вказав, що зазначений вище договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 21 липня 2009 року між
відповідачами - фізичними особами, є
нікчемним згідно ст. 228 ЦК України.

Зазначав, що, оскільки уповноваженим
державою органом рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_1 не приймалось, відповідно до ст.
346 ЦК України право державної власності
на цю ділянку не припинено, а право
власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

Заочним рішенням суду позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 р.
№2018/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Визнано недійсним державний
акт серії ЯЖ №922223 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1500 га
(кадастровий номер земельної ділянки
:01:042:0032), цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_1

В іншій частині позову відмовлено.

Також вказаним рішенням скасовано
захід забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на спірну земельну
ділянку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
заступник прокурора Київської області
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні вимог щодо визнання права
власності держави на земельну ділянку
площею 0,15 га кадастровий номер
:01:042:0032 та про визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку
серії ЯЛ №391710 виданий на ім'я ОСОБА_2 і
скасування його державної реєстрації,
скасування заходу забезпечення позову
у вигляді накладення арешту на
вищевказану земельну ділянку, та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення вказаних вимог. Змінити
мотивувальну частину заочного рішення,
виключивши положення про те, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між відповідачами по справі,
не є нікчемним, замінивши положенням
про нікчемність вказаного договору. В
іншій частині рішення залишити без
змін.

Мотивує свої вимоги тим, що договір
купівлі-продажу, укладений між
відповідачами - фізичними особами, є
нікчемним та не підлягає визнанню
недійсним у судовому порядку.

Тому вважає, що спірний державний акт,
виданий на ім'я ОСОБА_2 підлягає
визнанню нікчемним з одночасним
скасуванням його державної реєстрації,
оскільки спірна земельна ділянка
вибула з власності держави з
порушенням вимог законодавства.

Зазначає, з посиланням на положення ст.
152, 155 ЗК України, що державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2, порушує право
власності держави на землю.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовної вимоги щодо визнання за
державою права власності на спірну
земельну ділянку, суд першої інстанції
не обґрунтував та в рішенні не вказав
правових підстав такої відмови.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25.12.2008 р. №2018/25-5 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_1 було затверджено
проект землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га. На
підставі зазначеного рішення ОСОБА_1
видано Державний акт серії ЯЖ № 922223 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:042:0032 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_1 відчужив зазначену
земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
21 липня 2009 року. На підставі даного
договору ОСОБА_2 було видано державний
акт серія ЯЛ №391710.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, що вказане вище рішення
Коцюбинської селищної ради прийняте з
порушенням положень ст. 39 ЗК України та
ст. 3 ЗУ «Про планування і забудову
територій», що підтверджується
наявними у справі доказами.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те що у
ОСОБА_1 не виникло права на отримання
спірного державного акту, яким
посвідчується право власності на
земельну ділянку та відповідно
обґрунтовано задовольнив позов в
частині визнання недійсним державного
акту.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, з яким погоджується колегія
суддів, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами -
фізичними особами договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки від 21 липня 2009 року, не є таким,
що порушує публічний порядок, оскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності.

Колегія погоджується також з висновком
суду першої інстанції про те, що
відсутні підстави для визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_2 з підстав,
вказаних прокурором у позові, оскільки
ОСОБА_2 набув право власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 21 липня 2009 року,
який не визнаний судом недійсним і не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), з урахуванням
приписів ст. 204 ЦК України щодо
презумпції правомірності правочину.

Таким чином, ОСОБА_2 при набутті права
власності на спірну ділянку жодних
норм чинного, на той час законодавства,
не порушував, та є добросовісним
набувачем.

Колегія дійшла висновку про те, що
підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні, оскільки посилання
прокурора на нікчемність договору
купівлі-продажу від 21 липня 2009 року є
необґрунтованими у зв'язку з тим, що
прокурор не надав доказів, що даний
правочин порушує публічний порядок.

Доводи апеляційної скарги прокурора
про те, що укладений між відповідачами
договір купівлі-продажу згідно ст.228 ЦК
України порушує публічний порядок і є
нікчемним необґрунтовані, поскільки
укладений між приватними особами і
його предметом є майно, що перебуває у
приватній власності громадян.

Вимоги апеляційної скарги, щодо
виключення з мотивувальної частині
рішення положення про те, що
оскаржуваний договір купівлі-продажу
земельної ділянки не є нікчемним,
замінивши положеннями про
нікчемність вказаного договору,
задоволені бути не можуть з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України -
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду з зазначеним
позовом прокурор не зазначив закону,
яким встановлена недійсність договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, а відтак суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
зазначений правочин не є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги в частині
виключення з мотивувальної частини
рішення посилання на відсутність
підстав до визнання договору
нікчемним, а також щодо
необґрунтованої відмови суду у
визнанні права власності на спірну
земельну ділянку за державою,
висновків суду не спростовують, а
відтак вимоги апеляційної скарги в цій
частині задоволені бути не можуть.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 14 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: