Справа №345/75/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2014 року
м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано -
Франківської області

в складі: головуючого - судді Бойка М.Я.

секретаря - Пукіш В.В.

з участю : позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представників відповідачів - ОСОБА_5,
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Калуші
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
Пійлівської сільської ради Калуського
району Івано - Франківської області про
визнання недійсними та скасування
державних актів на право приватної
власності на землю,

в с т а н о в и в :

що ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом. Позовні вимоги
обґрунтовує тим що йому на праві
постійного користування належать
земельні ділянки в с. Пійло Калуського
району Івано - Франківської області,
площею 0,35 га, а ОСОБА_7 площею 0,1614 га та
0,2016 га. У 1984 році ОСОБА_7 надала йому в
користування 0,15 га землі, про що було
вчинено відповідні записи у колгоспних
книгах за 1983 - 1985 роки. У 1983 році ОСОБА_7
переписала на нього земельну ділянку,
площею 0,15 га, яка належала їй на праві
постійного користування, про що було
вчинено відповідні записи у сільській
раді в погосподарських книгах.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Після її смерті ОСОБА_1 та ОСОБА_4
успадкували зазначені земельні
ділянки і в 1998 році їм були видані
державні акти на право приватної
власності, про які він дізнався у
квітні - травні 2010 року.

У позовній заяві позивач зазначив, що в
1985 році ОСОБА_1 передав йому у
користування через сільську раду
земельну ділянку, розміром 0,14 га «за
каналом» (Мажечеві) в с. Пійло
Калуського району. У 2010 році з дозволу
позивача ОСОБА_4 почав вирощувати на
цій земельній ділянці
сільгосппродукцію і з того часу чинить
йому перешкоди в користуванні належній
йому на праві користування землею.

Даними земельними ділянками він
постійно користувався і не знав, що на
них видані державні акти. Про даний
факт він дізнався на початку 2010 року
під час розгляду справи у суді про
повернення самовільно зайнятої
ділянки. Про те, що йому належать
земельні ділянки свідчать відомості,
які вміщені в погосподарських книгах
Пійлівської сільської ради. Згідно
повідомлення Пійлівської сільської
ради від 30.08.2013 року та від 09.12.2013 року за
його домоволодінням обліковується 0,35
га земельних ділянок. Земельна ділянка
в урочищі «Мажичі» в розмірі 0,10 га за
ним не обліковується, так як у ОСОБА_4 на
дану земельну ділянку є державний акт.
Вважає, що Державний акт на право
приватної власності на землю серії ІФ -
06 виданий на ім»я ОСОБА_7 27.05.1997 року на
підставі рішення Пійлівської
сільської ради Калуського району Івано
- Франківської області від 18.12.1993 року є
недійсним, а відповідно і державні акти
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, так як державний акт
на ім'я ОСОБА_7 виданий 27.05.1997 року, а
померла вона ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також вважає, що державні акти видані з
порушенням його прав, Конституції
України та Земельного кодексу України
в редакції 1990 року, оскільки відповідно
до ст. 29 ЗК України в редакції 1990 року,
припинення права власності на землю
або права користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
власника землі або користувача
провадиться за його заявою на підставі
рішення відповідної Ради народних
депутатів. Жодних заяв про відмову в
користуванні наданих йому земельних
ділянок до органів місцевої ради він не
подавав.

Просить поновити йому строк звернення
до суду та визнати недійсним та
скасувати державний акт на право
приватної власності на землю серії ІФ -
06, виданий на ім'я ОСОБА_7 27.05.1997 року на
підставі рішення Пійлівської
сільської ради Калуського району Івано
- Франківської області від 18.12.1993 року.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали позов
та підтвердили наведене.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
позов не визнали та пояснили, що матері
відповідача на праві приватної
власності на землю належали земельні
ділянки, які їй видані на підставі
рішення Пійлівської сільської ради
Калуського району Івано - Франківської
області від 18.12.1993 року, ще за життя.
Його мати - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
а державний акт був виданий після її
смерті. Він прийняв спадщину після
смерті матері, а саме земельну ділянку,
площею 0,2016 га, на яку видано державний
акт на право власності на землю.
Позивач не має жодних підтверджуючих
документів щодо користування
земельними ділянками у розмірі 0,15 га та
0,14 га з 1984 року по час приватизації, на
що покликається у позовній заяві.
Вважають його позов безпідставним.
Просять стягнути з позивача судові
витрати.

Представник відповідача - Пійлівської
сільської ради Калуського району Івано
- Франківської області позов не визнав
та пояснив, що згідно погосподарських
книг за ОСОБА_2 числиться 0,35 га
земельної ділянки в с. Пійло Калуського
району, які і є у його користуванні і на
даний час. Жодних змін в погосподарські
книги про надання ОСОБА_7 земельних
ділянок ОСОБА_2 не вносилося, і таких
відомостей у нього немає. Також рішення
про вилучення земельної ділянки у
відповідача ОСОБА_4 не приймалося.
Документи з відомостями щодо
землекористувачів у оспорюваний
період передані і знаходяться згідно
інструкції з ведення діловодства в
архіві.

Суд, вислухавши доводи сторін,
пояснення свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає до задоволення виходячи із
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії ІФ -
06, виданий на ім'я ОСОБА_7 27.05.1997 року на
підставі рішення Пійлівської
сільської ради Калуського району Івано
- Франківської області від 18.12.1993 року,
передано земельну ділянку площею 0,3630
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель; ведення особистого
підсобного господарства (а.с. 9, 16 - 17),
яка складається із земельних ділянок
площами 0,1614 га та 0,2016 га, які після її
смерті успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
відповідно.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Ні до позовної заяви, ні у судовому
засіданні позивач та представник
позивача не пред»явили жодного
документа, що підтверджують факт
передачі ОСОБА_7 у 1983 - 1984 роках 0,15 га
землі у користування позивачу та
передачі в користування йому ОСОБА_1 0,14
га землі.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили обставини
щодо укладення у 1997 році мирової угоди
між позивачем і відповідачем та щодо
користування спірною земельною
ділянкою відповідачем у 2013 році, однак
їм не відомі жодні відомості щодо
передачі земельних ділянок позивачу
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у 1983 - 1984 роках.

Таким чином, видача Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІФ - 06, виданий на ім'я ОСОБА_7
27.05.1997 року на підставі рішення
Пійлівської сільської ради Калуського
району Івано - Франківської області від
18.12.1993 року жодним чином не порушило
права позивача як землекористувача, у
якого відсутні документи про право
землекористування спірними земельними
ділянками і у користуванні якого на
даний час перебуває 0,35 га земельної
ділянки, що підтверджується довідками
сільської ради, виданої на підставі
відомостей, зазначених у
погосподарських книгах.

Тому суд вважає, що позові вимоги
позивача з покликанням на ст. ст. 27, 29, 31,
42, 43, 44 Земельного кодексу України в
редакції 1990 року, ст. ст. 95, 152, 155 ЗК
України, ст. ст. 16, 21, 25 ЦК України, які
регулюють питання землекористування,
передачу земельних ділянок у власність
та питання користування земельними
ділянками, що перебувають у власності
громадян, захист прав
землекористувачів та власників
земельних ділянок є безпідставними
оскільки у нього відсутні будь - які
документи, що підтверджують передачу
йому в користування земельних ділянок
і його право землекористувача спірних
ділянок, а тому у задоволенні позову
слід відмовити.

Клопотання позивача про поновлення
строку звернення до суду він мотивував
тим, що з приводу спірного питання
користування земельними ділянками він
неодноразово звертався у різні
організації. Однак, як вбачається із
його заяв та звернень із такими заявами
він звертався щодо земельних ділянок,
які перебувають у його користуванні і
на даний час, зокрема щодо їх
наявності у його користуванні,
визначення їх меж та місця
розташування.

У судовому засіданні позивач ствердив,
що про видачу державних актів на право
приватної власності на спірні земельні
ділянки він дізнався у квітні - травні
2010 року, тобто більше трьох років тому.
Однак, з метою не обмеження позивача
доступу до суду, суд вважає, що йому
слід поновити строк звернення до суду.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

У зв»язку з цим, суд вважає, що з
позивача в користь відповідача слід
стягнути 800,00 грн. судових витрат (а.с. 58).

На підставі ст. ст. 3, 8, 41, 55 Конституції
України, ст. 9 ЦК України в редакції 1963
року, ст. ст. 16, 21, 25 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 27, 29, 31, 42 - 44 ЗК України в
редакції 1990 року, ст. ст. 95, 152, 155
Земельного кодексу України, й
керуючись ст. ст. 88, 209, 213 - 215 ЦПК України,
суд, -

р і ш и в :

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до
суду.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
та Пійлівської сільської ради
Калуського району Івано - Франківської
області про визнання недійсними та
скасування державних актів на право
приватної власності на землю -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 800,00
грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано - Франківської області через
Калуський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10 - денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції.

Головуючий: