Справа №490/8632/13-ц 10.12.2014 10.12.2014 10.12.2014
Провадження №22-ц/784/3359/14
Провадження №22-ц/784/3359/14
Суддя суду 1-ї інстанції -
Доповідач апеляційного суду
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової
О.О.,

із секретарем судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

представника третьої особи -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва

від 25 квітня 2014 року

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - ОСОБА_8, про стягнення
коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6
авансу у сумі 6 000 доларів США, що
еквівалентно 47 958 грн.

Позивач зазначав, що за життя його
бабусі ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
на праві власності належало 2/3 часток
житлового будинку АДРЕСА_1. Батьку
позивача - ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, та його дядьку
ОСОБА_6 належало по 1/6 частці вказаного
будинку.

Бажаючи після смерті батька отримати
даний будинок у власність, позивач
звернувся до відповідача з пропозицією
продати його частку будинку.

Оскільки спадкові права після смерті
ОСОБА_9 відповідачем належним чином
оформлені не були, у 2004 році він та
відповідач домовились про те, що ОСОБА_6
передасть у власність позивача належну
йому частку будинку після оформлення
спадщини, а позивач виплатить йому 6000
доларів США протягом 2004-2006 років.

Позивач зазначав, що свої зобов'язання
виконав, передавши ОСОБА_6
обумовлену суму, що підтверджується
розписками. Натомість, відповідач дій
щодо відчуження на користь позивача
належної йому частки будинку не вчинив.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
6 000 доларів США, що станом на 23 квітня 2014
року становило 69 060 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову,
ОСОБА_6 вказував, що він отримував від
позивача та його дружини ОСОБА_8
зазначені кошти частинами, однак
повернув їх у 2007 році, відмовившись від
зобов'язання продати свою частку
будинку. Посилаючись на те, що позивач
знав про його небажання продавати свою
частку будинку ще у 2007 році, відповідач
просив відмовити у задоволенні позову
у зв'язку із спливом строку позовної
давності.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 25 квітня 2014 року позов
ОСОБА_7 задоволено. З ОСОБА_6 на користь
позивача стягнуто 69 060 грн. авансу та 479
грн.58 коп. судового збору. Крім того, з
ОСОБА_6 на користь держави стягнуто 211
грн.02 коп. судового збору.

Додатковим рішенням того ж суду від 06
червня 2014 року з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 стягнуто 3000 грн. витрат
на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суд першої інстанції виходив з того, що
передані ним кошти є авансом, сплаченим
позивачем в рахунок майбутніх платежів
за договором купівлі-продажу частки
будинку. А оскільки зазначеного
договору укладено не було, то кошти
повинні бути повернуті позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 25 травня 2004 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 була досягнута
домовленість щодо купівлі-продажу
після оформлення спадкових прав після
смерті ОСОБА_9 належної останньому
частки житлового будинку АДРЕСА_1 за
ціною 6000 доларів США із розстроченням
розрахунку.

На виконання домовленості у цей день
відповідачу було передано 2200
доларів США, 26 лютого 2006 року - 2000
доларів США та 29 серпня 2006 року - 1800
доларів США.

Про отримання вказаних коштів
відповідач надав позивачу розписки,
які не оспорював.

Однак, у подальшому відповідач
відмовився укладати договір
купівлі-продажу свої частки будинку та
отримані кошти в сумі 6 000
доларів США не повернув.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Встановивши зазначене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що отримані відповідачем кошти в
розмірі 6 000 доларів США, що станом на 23
квітня 2014 року еквівалентно 69 060 грн., є
авансом, сплаченим позивачем в рахунок
майбутніх платежів за договором
купівлі-продажу частки будинку, який
відповідно до ст.1212 ЦК України підлягає
стягненню на користь останнього з
відповідача.

Доводи ОСОБА_6 про пропуск позивачем
строку позовної давності колегія
суддів вважає необґрунтованими.
Матеріали справи про зазначене не
свідчать. Сторони домовилися укласти
договір купівлі-продажу належної
відповідачу частки домоволодіння
після оформлення ним спадкових прав на
цей будинок після смерті його матері.
Право власності в порядку спадкування
за ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_9 було
визнано рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 12 грудня 2012
року. У суд позивач звернувся 30 липня 2013
року, тобто у межах встановленого ст.257
ЦК України трирічного строку позовної
давності.

Твердження апелянта про те, що він
повернув спірні кошти позивачу,
колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки
зазначене не підтверджене належними
доказами.

Посилання ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 є
неналежним позивачем щодо стягнення 2000
доларів США, оскільки він писав 26
лютого 2006 року розписку щодо їх
отримання його дружині ОСОБА_8, на думку
колегії суддів є безпідставними,
оскільки у судовому засіданні вона
підтвердила, що діяла від імені та за
згодою свого чоловіка.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду від 25 квітня 2014
року, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Між тим, колегія суддів вбачає підстави
для зміни додаткового рішення суду від
06 червня 2014 року, оскільки судом не було
взято до уваги положень Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» від 20
грудня 2011 року.

Виходячи з обсягу правової допомоги
адвоката по даній справі, наданої
позивачу (складання позовної заяви,
консультація, 1 година участі у
судовому засіданні), колегія суддів
вважає обґрунтованим стягнення з
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу у сумі 1500 грн.

Оскільки адвокат позивача складав
заперечення на апеляційну скаргу по
даній справі та приймав участь у суді
апеляційної інстанції, то на підставі
ст.ст.84, 88 ЦПК України з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
витрати на правову допомогу у суді
апеляційної інстанції у сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду
м.Миколаєва від 25 квітня 2014 року
залишити без змін.

Додаткове рішення Центрального
районного суду м.Миколаєва від
06 червня 2014 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
витрати на правову допомогу у суді
першої інстанції у сумі 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
витрати на правову допомогу у суді
апеляційної інстанції у сумі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: