Справа № 214/1632/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

її представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

її представників - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, у м. Кривого
Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «РГ Пульс» про захист
честі і гідності, визнання поширеної
інформації недостовірною,
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовом про визнання недостовірною
інформації, поширену щодо неї в газеті
«Пульс» НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року на
стор.8 в статті під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_3» та в цій же газеті за
НОМЕР_3 та стор.8 в статті під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_16», про зобов'язання
відповідача в особі Товариства з
обмеженою відповідальністю «РГ Пульс»
спростувати цю недостовірну
інформацію, поширену ним у її
відношенні, шляхом спростування
текстів зазначених статей та про та
стягнення з відповідача ОСОБА_4 на її
користь моральної шкоди в розмірі 5000
грн. В позовній заяві вказала, що в
зазначених статтях описано події її
життя та стосунки між нею та
відповідачем ОСОБА_4, про які остання
повідомила авторам статей в негативній
формі, зокрема, що вона погано
ставиться до ОСОБА_4, бажає привласнити
її квартиру, не дозволяє своїй дочці - а
її внучці - спілкуватися з бабусею, що
вона бажає смерті ОСОБА_4 тощо. Однак
такі відомості є недостовірними,
порочать її честь та гідність, формують
негативне ставлення до неї як до людини
з боку оточуючих, принижують її, тому
вона отримала моральну шкоду: у неї
погіршилось самопочуття, виникли
душевні хвилювання, що порушило
звичайний склад її життя, що, в свою
чергу, вимагає додаткових зусиль до
його організації.

У судовому засіданні позивач та її
представники позов підтримали,
пояснили, що із зазначених статей
безперечно вбачається, що мова в них
ідеться саме про життя позивача та її
відносини з відповідачем ОСОБА_4:
співпадають її ім'я та імена головних
героїнь статей, які, як уважає позивач,
є однією і тією ж самою особою, а також
ім'я та по батькові відповідача ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 та її представники
заперечували проти задоволення позову,
а представник ОСОБА_6 пояснила суду, що
доводи позивача надумані, оскільки
головні герої в цих статтях є «збірними
образами», які до позивача та
відповідача ОСОБА_4 не мають жодного
відношення.

Представник відповідача ТОВ «РГ Пульс»
також пояснив суду, що головні герої в
статтях є «збірними образами» і що вони
як до позивача, так і до відповідача
ОСОБА_4 жодного відношення не мають.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що добре
знає позивача та відповідача ОСОБА_4,
що, отримавши одну газету від
незнайомої людини, а другу купивши,
вона прочитала надруковані в них
статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» та «ІНФОРМАЦІЯ_16»
і одразу зрозуміла, що мова йдеться
саме про сторін: співпадали імена
головних героїнь в статтях з іменами
сторін та назва вулиці, на якій вони
проживають, однак викладені в статтях
відомості не відповідали дійсності -
позивач хороша людина та добра матір
для своєї дитини, тому їй було
неприємно, що в статті паплюжили особу
позивача.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що
відповідача ОСОБА_4 знає з дитинства, що
проживає з позивачем в цивільному
шлюбі, що газети йому підкинули в
поштову скриньку, і він упевнений в
тому, що згадані статті в цих газетах
стосуються саме позивача та ОСОБА_4 -
співпадають імена, назва вулиці, рік
народження, обставини та відношення, що
склались між ними, однак викладені в
статтях факти не відповідають
дійсності та принижують позивача.

Свідок ОСОБА_9 дала суду показання,
аналогічні показанням вищевказаних
свідків.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що знає
відповідача ОСОБА_4 з 1964 року, що
дізналась про згадані газети зі слів
знайомої, що вона припускає, що статті
можуть бути про позивача та ОСОБА_4,
однак заперечує, що остання могла
надати журналісту відомості, які
паплюжать особу позивача.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що знає
відповідача ОСОБА_4 з 1964 року, що та -
порядна людина, що сусіди казали, що
відомості, викладені в зазначених
статтях - про позивача.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх
представників, показання свідків, суд
приходить до такого.

Судом установлено, що дійсно
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ІНФОРМАЦІЯ_15 року в
газеті «Пульс» були опубліковані
статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» та
«ІНФОРМАЦІЯ_16», автори статті - ОСОБА_12
та ОСОБА_13 (псевдоніми). У даних статтях
згадуються персонажі під іменами,
зокрема, «ОСОБА_1», «ОСОБА_1» та
«ОСОБА_4», а також відносини між ними
(а.с.56, 56-а).

Позивач, провівши асоціацію з
описаними в даних статтях подіями,
собою та відповідачем, зробила
висновок, що вказані статті стосується
безпосередньо її, так як у статтях
згадуються її ім'я, ім'я та по батькові
відповідача, а також події її життя та
стосунки між нею та відповідачем, то
вважає, що в такому вигляді статті
порочать її честь та гідність, так як
вона уособлює себе в якості головної
героїні обох статей.

Для належної оцінки доказів та
визначення підставності заявлених
позивачем вимог судом береться за
основу ряд вимог чинного
законодавства.

Так, згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди повинні застосовувати
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та рішення
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Статтею 10 Конвенції визначено, що кожен
має право на свободу вираження
поглядів. За текстом цієї статті це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, тобто не
переслідуватися за свої переконання, а
також можливість вільно отримувати і
поширювати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів.

Згідно ст. 34 Конституції України,
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Статтею 47-І Закону України «Про
інформацію» визначено, що ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлювання оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема,
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
вираження гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведення їх
правдивості.

Таку ж позицію закріплено й у рішенні
Європейського суду з прав людини від 29
березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі
«Українська Прес-Група проти України»,
в якому, зокрема, зазначено: « 41. У своїй
практиці суд розрізняє факти та
оціночні судження. Якщо існування
фактів може бути підтверджене,
правдивість оціночних суджень є
нездійсненною і порушує свободу
висловлення думки як таку, що є
фундаментальною частиною права, яке
охороняється статтею 10 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини
(ратифікованою Законом України від 17
липня 1997 року № 475/97-ВР. 42. Однак навіть
якщо висловлювання є оціночним
судженням, пропорційність втручання
має залежати від того, чи існує
достатній фактичний базис для
оспорюваного висловлювання. Залежно
від обставин конкретної справи
висловлювання, яке є оціночним
судженням, може бути перебільшеним за
відсутності будь-якого фактичного
підґрунтя».

Суд уважає, що опубліковані в газеті
«Пульс» статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» та
«ІНФОРМАЦІЯ_16», в яких головними
героїнями згадуються «ОСОБА_1» та
«ОСОБА_1» відповідно, жодних згадок про
особу позивача в тій чи іншій
впізнавальній формі немає, позаяк
використання лише імен «ОСОБА_1» та
«ОСОБА_1» не дає прямої вказівки на
особу позивача, так як вона є «ОСОБА_1»,
тому зазначені в статтях імена
головних героїнь не стосується
позивача.

Неможливо також зробити висновок про
те, що згадана в статті «ІНФОРМАЦІЯ_3»
особа на ім'я «ОСОБА_4» є відповідачем,
оскільки така є «ОСОБА_4».

Згідно п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року «Про судову практику про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» та відповідно до ст. 277
ЦК України не є предметом судового
захисту оціночні судження, думки,
переконання, критична оцінка певних
фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
дійсності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні ст. 10
Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року «Про судову практику про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права, або
завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право.

Зі змісту оскаржуваних статей
неможливо зробити висновку про
наявність обставин, передбачених п. (б)
п. 15 вищезгаданої Постанови стосовно
того, що поширена в статтях інформація
стосується безпосередньо особи
позивача у зв'язку із наявністю в них
лише імен «ОСОБА_1» та «ОСОБА_1» та імені
й по батькові «ОСОБА_4», з чого
неможливо ідентифікувати ці імена як
такі, що належать одним й тим же самим
особам.

Що ж показань свідків, то суд не бере їх
до уваги з тих підстав, що у
відповідності ст. 63 ЦПК України не є
доказом показання свідка, який не може
назвати джерела своєї обізнаності щодо
певної обставини. З цього випливає
висновок про те, що обставини, про які
він дає показання, повинні бути відомі
йому особисто, тому, показання свідка з
чужих слів або з власних домислів не
допускаються, тому їхні показання не є
належним та допустимим доказом у цій
справі.

Окрім цього, інших належних і
допустимих доказів, які б
підтверджували наведені позивачем
факти, суду надано не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позивачем не подано, а
судом не здобуто достатньо доказів, які
б у своєму взаємозв'язку, належно,
допустимо та достовірно давали суду
можливість зробити висновок про
порушення відповідачами немайнових
прав позивача, а тому в задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 34
Конституції України, ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень і
застосування практики Європейського
суду з прав людини», ст. 47-І Закону
України «Про інформацію», ст. ст. 5, 6, 8, 10,
11, 15, 57-60, 63, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «РГ Пульс» про захист
честі і гідності, визнання поширеної
інформації недостовірною,
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Попов.