У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Трушківська сільська рада
Білоцерківського району Київської
області, Білоцерківський районний
відділ земельних ресурсів Київської
області, про визнання державного акту
на право власності на землю недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Київської
області від 13 червня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2, для ведення особистого
селянського господарства.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
під час виготовлення вказаного
державного акту були порушені його
права як користувача суміжної
земельної ділянки, яка розташована по
АДРЕСА_1 в

с. Трушки Білоцерківського району
Київської області, а саме, невірно
зазначені межі земельної ділянки, які
він не погоджував, а тому він не має
можливості розпочати будівництво на
своїй земельній ділянці, так як частина
належної йому земельної ділянки
приватизована ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 6 березня 2012 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 червня 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий ОСОБА_2, для ведення особистого
селянського господарства.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційних
скаргах доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
під час розробки технічної
документації та виготовлення
державного акту на право власності на
земельну ділянку відповідача ОСОБА_2,
межі її земельної ділянки встановлені
в натурі на місцевості,
правовстановлюючі документи щодо прав
ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 у
сільській раді були відсутні; вказана
земельні ділянка позивачу на
місцевості не виділялась; позивач
зазначену земельну ділянку не
використовував, будівництва не
здійснював, технічної документації не
виготовляв до 2010 року, документів на
право власності на земельну ділянку у
позивача не було, а тому його право не
було порушено ОСОБА_2

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов, виходив із того, що не
огородження позивачем спірної
земельної ділянки, а також відсутність
будівництва на земельній ділянці не є
підставою для висновку про те, що він
земельною ділянкою не користувався, а
тому його права не порушені. Також не
погодився з висновком суду першої
інстанції щодо пропуску позивачем
строку позовної давності, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_1 міг знати про порушення
його прав до початку виготовлення ним у
2010 році технічної документації на
земельну ділянку.

Проте, такого висновку суди дійшли з
порушенням норм процесуального права.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК України, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми. Якщо спірні
правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України,
якщо спір не врегульовано у порядку,
визначеному частиною третьою цієї
статті, суд вирішує питання про склад
осіб, які братимуть участь у справі.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

В порушення вимог ч. 6 ст. 130 ЦПК України
суди попередніх інстанцій не вирішили
питання про склад осіб, які братимуть
участь у справі.

Судом встановлено, що 1 червня 2011 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено
договір дарування, за умовами якого
остання отримала у дар земельну
ділянку площею 0,3236 га, кадастровий
номер :04:010:0003, що розташована у с.
Трушки Білоцерківського району
Київської області, який було
посвідчено державним нотаріусом
Білоцерківської районної державної
нотаріальної контори за реєстровим
номером 2-1609 та у поземельній книзі 30
червня 2011 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, як власника спірної земельної
ділянки, у жовтні 2011 року

Однак, ОСОБА_3, яка на час звернення
ОСОБА_1 до суду зареєструвала своє
право власності на спірну земельну
ділянку у встановленому законом
порядку, не була притягнута судами до
участі у справі, чим були порушені її
права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, вищевказаного не врахував, не
визначив склад учасників процесу та
всупереч вимогам ст. 10, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК
України не сприяв у порядку, визначному
законом, залученню до участі у справі
ОСОБА_3

Апеляційний суд, переглядаючи справу,
вищевказані порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
залишив поза увагою.

За таких обставин, судові рішення
підлягають скасуванню, як такі, що
постановлені з порушенням норм
процесуального права, з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 6 березня 2012 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 13 червня 2012 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинської

В.А. Черненко