Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4095/14 Головуючий у
1-й інстанції Холод Р.С.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Пільщик Л.В.

суддів Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.

при секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 26 серпня 2014 року у справі
за скаргою ОСОБА_3 на постанову
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Запорізької області Юлдашева А.А. від
24.10.2013 року про арешт майна та
оголошення заборони на його
відчуження,

- ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду зі скаргою на постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції Запорізької області Юлдашева
А.А. від 24.10.2013 року про арешт майна та
оголошення заборони його відчуження у
виконавчому провадженні №40350500.

В обгрунтування скарги зазначала, що
рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24.03.2011р. за нею було
визнано право власності на 14 частину
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначене рішення набрало
законної сили 02.08.2011 року.

Комунарським районним судом м.
Запоріжжя 01.03.2013 року ухвалено рішення,
яким в рахунок погашення
заборгованості Товариства з обмеженою
відповідальністю «Усвідомлення» перед
ПАТ «ОТП Банк» за договором про надання
кредитної лінії № CrL- SME200/001/2009 від 29.05.2009
року в розмірі 1819 977,35 грн., за договором
про надання кредиту № TL-SME200/160/2006 від
17.11.2006 року в розмірі 735 354,14 грн., за
договором про надання кредиту №
TL06-002/18-003 від 11.01.2006 року в розмірі 308 565, 65
грн., за договором про надання кредиту
№ CL-SME200/329/2007 від 26.12.2007 року в розмірі 1
574 598,73 грн., а всього у розмірі 4 428 495,87
грн. звернуто стягнення на предмет
договору іпотеки (майнова порука )
№РМ-SME200/001/2009 від 29.05.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 594, а саме: квартиру
загальною площею 101,52 кв.м , що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. ,3/4 якої
належить на праві власності ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії САА №093440,
виданого 24.02.2004 року управлінням
житлового господарства Запорізької
міської ради, та договору
купівлі-продажу, посвідченого 02.03.2007
року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстровим номером №
891, а 1/4 частина - ОСОБА_3 на підставі
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24.03.2011 року по справі №
2-233/11, шляхом проведення прилюдних
торгів з початковою ціною. розмір якої
буде визначено на підставі оцінки,
проведеної в межах процедури виконавчі
провадження, відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність.

У зв'язку з цим було відкрито виконавче
провадження та постановою головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
у Запорізької області при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 812/5058/2012, виданого 30.07.2013 року
Комунарським районним судом м.
Запоріжжя., 24.10.2013 року накладено арешт
і оголошено заборону на відчуження 14
частини квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, а також будь-якого
майна,яке їй належить.

Заявниця вважає, що державний
виконавець незаконно наклав арешт на
все її майно і заборонив їй проводити
відчуження належного їй майна, окрім,
належної їй 14 частини квартири
АДРЕСА_1,оскільки за рішенням суду вона
є майновим поручителем лише в межах
зазначеної частки квартири, а не
всього належного їй майна.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд визнати неправомірною та
скасувати оскаржувану постанову
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Запорізької області Юлдашева А.А. від
24.10.2013 року .

Ухвалою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2014 року у
задоволені скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить ухвалу
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою скаргу задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника ВДВС ,перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Згідно до вимог ст.312 ч.1 п3) ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Відповідно до частини першої
статті 385 ЦПК України особи, які
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, порушено їх права і
свободи, мають право подати скаргу до
суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав і
свобод.

Згідно до роз»яснень,наданих у
п16.Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 07.02.2014р.» Про практику
розгляду судами скарг на рішення,дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» такі строки є
процесуальними,можуть бути поновлені
за наявністю поважних для цього причин
за заявою заявника,яка подається
одночасно зі скаргою або викладається
в скарзі у вигляді клопотання.

Якщо скаргу подано з пропуском
строку,встановленого законом, та
відсутнє клопотання про його
поновлення,така скарга суддею
одноособово залишається без розгляду
при її прийнятті та повертається
заявникові.При цьому заявникові може
бути роз»яснено право на повторне
звернення до суду на загальних
підставах.

Установлено, що постанова
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції Запорізької області Юлдашева
А.А. про арешт майна та оголошення
заборони відчуження у виконавчому
провадженні № 40350500 з виконання
виконавчого листа № 812/5058/12 від
30.07.2013року була постановлена 24.10.2013
року.

19.05.2014р. ОСОБА_3 звернулась до суду зі
скаргою на зазначену постанову з
пропуском десятиденного строку,
передбаченого статтею 385 ЦПК України.

Документи, подані після
закінчення процесуальних строків,
залишаються без розгляду, якщо суд за
клопотанням особи, що їх подала, не
знайде підстав для поновлення або
продовження строку (частина перша
статті 72 ЦПК України).

Суд першої інстанції,розглядаючи
скаргу, зазначив про відсутність
доказів які б свідчили про
своєчасність подання скарги і
порушення ОСОБА_3 встановлених законом
строків оскарження постанови
державного виконавця, проте не
з»ясував і не обговорював питання щодо
наслідків пропуску процесуальних
строків,передбачених ст.72 ЦПК України
і наявності поважних причин пропуску
цього строку ,не вирішив питання чи
підлягає поновленю пропущений строк
,чим порушив порядок розгляду
скарги,передбачений процесуальним
законом.

Крім того, здійснюючи висновки
щодо правомірності дій державного
виконавця Юлдашева А.А. ,суд першої
інстанції вийшов за межі скарги
ОСОБА_3,яка оспорювала правомірність
постанови головного державного
виконавця Юлдашева А.А. про арешт майна
боржника та оголошення заборони
відчуження від 24.10.2013р.,проте суд
здійснив висновки про неправомірність
дій, при цьому не надавши належної
оцінки доказам у справі-зокрема,
рішенню Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 01 березня
2013року(а.с.10-14), ухвалі апеляційного
суду Запорізької області від 03 липня
2013року(а.с.15) у справі за позовом ПАТ
ОТП Банк до ОСОБА_6,ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від
24.03.2011року (а.с.5)із яких вбачається,що
ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки
від 29.05.2009року , а ОСОБА_3 на підставі
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24 березня 2011року у
справі № 2-233/11 є лише майновими
поручителями,межі відповідальності
яких визначені договором іпотеки , і за
рішенням суду,на підставі якого
відкрито виконавче провадження щодо
ОСОБА_3, звернуто стягнення лише на 14
частку квартири, що також зазначено у
самій оскаржуваній постанові(а.с.21), а
не всього належного їй майна,проте
пунктом 2 оспорюваної постанови їй
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого належного їй майна.

З огляду на зазначене, судова
колегія приходить до висновку про те,що
оскаржувана ухвала підлягає
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 26 серпня 2014 року у цій
справі скасувати.

Справу повернути на новий розгляд до
того ж суду у іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: