АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2759/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3339/14
Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Петренка В.М.

суддів : Гальонкіна С.А.., Лобова О.А.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02 вересня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства

,, Райффайзен Бан Аваль '' про захист
прав споживача та визнання недійсним
договору.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 02 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

З таким рішенням не погодився
позивач ОСОБА_2. В апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити,
мотивуючи тим, що при ухваленні судом
рішення порушено норми матеріального
та процесуального права.

У запереченні на апеляційну
скаргу відповідач ПАТ ,, Райффайзен Бан
Аваль '' просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін, як ухвалене у відповідності до
чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що беруть участь у
справі в межах позову та доводів
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін, з підстав
передбачених ст.308 ЦПК України.

Судом першої інстанції з
дотриманням норм цивільного
процесуального та матеріального права
встановлено, що 22.02.2006 року між
позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ВАТ ,,
Райффайзен Бан Аваль '' було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав позивачу ОСОБА_2 кредит у
розмірі 15 000 грн 00 коп. з кінцевим
строком погашення до 22.02.2009 року,
згідно платіжного календаря.

Встановлено, що для забезпечення
повернення кредиту 22.02.2006 року між
банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено
договір поруки.

Оскільки позичальник ОСОБА_2
свої зобов'язання за кредитним
договором систематично не виконував, у
встановлені кредитодавцем строки
кредит не сплачував, внаслідок чого
станом на 07.04.2008 року за ОСОБА_2
утворилась заборгованість за кредитом
в сумі 20 387 грн. 45 коп., яка за рішенням
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 27.10.2008 року у
справі № 2-907/08р., за позовом ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є відповідач)
стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
солідарно. Вказане рішення набрало
законної сили і є чинним. Договір не
розірвано (а.с.6-7).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів
справи, на виконання вищевказаного
рішення суду стягувачу видано
виконавчий лист № 2-907/2008 року від 27.10.2008
року..

За заявою стягувача, постановою
державного виконавця ВДВС Лубенського
міськрайоного управління юстиції
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 2-907/2008
року від 27.10.2008 року.

Постановою державного виконавця
від 28.09.2012 року виконавчий документ
повернуто стягувачу в зв'язку з тим, що
майно, яке підлягає опису та реалізації
та на яке законом можливо звернути
стягнення не виявлено (а.с.8-11 ).

04 березня 2013 року між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2
укладено договір про припинення
зобов'язань за кредитним договором, що
підтверджується його копією ( а.с. 12 ).

Відповідно до п.1.1. цього
договору сторони визнали і
підтвердили, що розмір непогашеної
позичальником заборгованості за
Кредитним договором станом на день
укладання цього договору складає 38 364
грн. 98 коп.: 00 грн. 00 коп. - сума кредиту, 779
грн. 73 коп. - відсотки, нараховані за
користування кредитом, розрахована
пеня по кредиту - 37 585 грн. 25 коп..

Пунктом 1.2 цього договору
передбачено, що у зв'язку з виконанням
позичальником умов кредитора, сторони
домовилися, що з дати укладання цього
договору боргові зобов'язання за
кредитним договором припиняються, а
кредитний договір вважається
розірваним.

Відповідно до п.1.5 умов
договору з підписанням цього договору
позичальник вважається належним чином
повідомлений про анулювання йому суми
боргових зобов'язань та про те, що
інформація про суму боргових
зобов'язань позичальника, анульованих
кредитором до закінчення строків
позовної давності відповідно до вимог
податкового законодавства буде
включена кредитором до податкового
розрахунку сум доходів, нарахованих на
користь фізичних осіб.

Позичальник зі змістом підпункту
«д» 164.2.17 пункту 164.2. статті 164
Податкового кодексу України
ознайомлений про що свідчить його
підпис на договорі ( а.с. 12 ).

Укладання договору, як спосіб
анулювання кредиту, що направлений на
врегулювання спірних питань, а саме
щодо суми заборгованості, за своїм
змістом і формою не суперечить чинному
законодавству, спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені договором, волевиявлення
позивача було спрямовано на укладення
договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
і це не заперечується сторонами,
позивач будучи дієздатною особою,
ознайомився з умовами договору,
погодився з ними підписавши його.

За таких обставин суд першої
інстанції обґрунтовано не взяв до
уваги посилання позивача на обман при
укладені договору, оскільки, як
встановлено судом, перед укладенням
договору йому працівниками банку
роз'яснювався зміст договору, ніяких
заперечень, зауважень до договору в
нього не було, договір підписав
власноручно, з сумою заборгованості,
яка достроково погашалася він
погоджувався, жодних доказів на
підтвердження укладання договору
внаслідок обману суду не надав.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

На підставі вимог ч.1 ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Доводи апелянта викладені у
скарзі про те, що борг, який був
анульований кредитором, нарахований
після закінчення строку позовної
давності, а отже він є безнадійною
заборгованістю та не міг бути
предметом такого договору з часу
закінчення строку кредитного договору
( 22.02.2009 р.) і станом на 04.03.2013 року сплив
строк позовної давності для
нарахування неустойки ( пені )
визначений ст.258 ЦК України, не
ґрунтуються на чинному в Україні
законодавстві.

Відповідно до п.17 Постанови № 5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року, зобов'язання припиняється з
підстав, передбачених договором або
законом ( ч.1 ст..598 ЦК ). Такі підстави,
зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604 - 609
ЦК України.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносини сторін кредитного
договору, не звільняє та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною 2 ст.625 ЦК
України, оскільки зобов'язання
залишається невиконаним належним
чином відповідно до вимог статей 526, 599
ЦК України.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків викладених в рішення суду
першої інстанції та не можуть бути
підставами для зміни або скасування
прийнятого у справі рішення.

Під час розгляду справи судом були
встановлені фактичні обставини, на
підставі повного і об'єктивного
дослідження наданих доказів їм дана
належна юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
керуючись ст.ст..303, 307, .308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, -

У Х
В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 2 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскарженою
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.М.Петренко

Судді:
С.А Гальонкін

О.А.Лобов

З оригіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко