АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-7966887
Головуючий у 1 інстанції - Кушнір С.І.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач
Л.Д .

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 9 грудня 2013
року

в справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
3-тя особа: Публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, в якому просив
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно
на його користь заборгованість у
розмірі 509 780, 59 грн. яка утворилася у
зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором від
28.07.2005 року.

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 9.12.2013 року
позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
задоволено частково та стягнуто на
його користь солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заборгованість за кредитним
договором в розмірі 18367 дол. США 46
центів, що еквівалентно 146811 грн. 11 коп.,
пеню в розмірі 146811 грн. 11 коп., а всього
293622 грн.22 коп.

Не погодившись з рішенням суду
представника ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу та посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт вказує, зокрема, що в
матеріалах справи відсутні дані про
отримання нею кредитних коштів, і вона
не зобов'язана здійснювати платіж
позивачу у зв'язку з тим, що не
одержувала від ПАТ «ОТП Банк» або ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» письмового
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові за договором
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 27 січня 2012 р.

Окрім того, апелянт вказує на те, що на
момент укладання кредитного договору у
позивача була відсутня генеральна
ліцензія Національного банку України,
як б дозволяла банку використовувати
іноземну валюту, як засіб платежу при
виконанні кредитного договору.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник
ТОВ «ОТП Факторинг» - Могилян Л.В.
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги та просила залишити
рішення суду без змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник ПАТ «ОТП
Банк» в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились. Про
місце та час розгляду справи,
відповідно до ст. ст.74,76 ЦПК України,
повідомлені належно, причини неявки в
судове засідання не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін, або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши апеляційну скаргу в межах
її доводів, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1046 ЦК України «за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості». Договір позики є укладеним з
моменту передачі грошей або інших
речей.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які ж
обов»язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Договір, укладений між сторонами, або
будь-який з документів, що є його
складовою, у судовому порядку
недійсним не визнавався, а отже є
чинним і обов'язковим для його сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов"язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов"язується вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші, тощо)
або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а якщо
у зобов'язанні встановлений термін
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов»язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому, відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» Національним банком України
видаються генеральні ліцензії
комерційним банкам на здійснення
валютних операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та
банківську діяльність» на підставі
лише банківської ліцензії, банки мають
право здійснювати банківську операцію
щодо «Розміщення залучених коштів від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик» (кредитування).

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом 28.07.2005 р. між ОСОБА_1
та Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» був укладений кредитний договір
№CNL-/007/057/2005.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
28.07.2005 р. було укладено договір поруки
№SR-007/057/2005 між Банком та ОСОБА_2, згідно
п. 1.1 договору поруки, поручитель
зобов'язаний відповідати в повному
обсязі по борговим зобов'язанням
ОСОБА_1, що виникають з умов Кредитного
договору.

Відповідно до п.2 договору банк надає
позичальнику кредит, а позичальник
приймає його на наступних умовах:
розмір кредиту 31800 доларів США. Перший
транш - на погашення поточної
заборгованості позичальника перед
кредитором першої черги АКБ «Аркада»,
другий транш на споживчі цілі. Дата
остаточного повернення кредиту 28.07.2015
р. Позичковий рахунок НОМЕР_1, поточний
рахунок НОМЕР_2.

Згідно п.3 договору відсоткова ставка
встановлена 11% річних.

В свою чергу позичальник зобов'язався
прийняти, належним чином використати
та повернути Банку зазначені кредитні
кошти у строки, передбачені кредитним
договором (зокрема в п. 2 частини №1
кредитного договору), а також сплатити
відповідну плату за користування
кредитним коштами і виконати всі
зобов'язання, визначені кредитним
договором.

Відповідно до п. ч. 1 кредитного
договору, розмір кредиту становить
31800,00 Доларів США.

Відповідно до п. 1.11.1 кредитного
договору: «Усі Платежі для повернення
суми Кредиту та сплати процентів за
користування Кредитом повинні
здійснюватись Позичальником у Валюті
Кредиту, в строки та на умовах
встановлених цим Договором».

Банк виконав свої зобов'язання за
кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно довідки ПАТ Акціонерного
комерційного банку «Аркада» 28.07.2005 р.
згідно платіжного доручення № 1 від
28.07.2005 р. до банку надійшли кошти в сумі
98376 грн. 04 коп. Кошти були надіслані АКБ
«Райфайзенбанк Україна» з рахунку
НОМЕР_2на рахунок АКБ «Аркада» з
призначенням: повне погашення
заборгованості кредиту та сплати
процентів за користування кредитом
ОСОБА_1 згідно кредитної угоди № 32627-Н
від 04.04.02 р.

Згідно розрахунків наданих позивачем
та узв'язку невиконанням ОСОБА_1 своїх
зобов'язання за кредитним договором,
станом на 30.05.2013 р. у неї утворилась
заборгованість в розмірі 18367 дол. США 46
центів, що еквівалентно 146811 грн.11 коп.
за офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 509780,59 грн., що складається з: залишку
заборгованості за кредитним договором
в сумі 15971 долар США 32 центів; суми
несплачених відсотків за користування
кредитом - 2396 доларів США 14 центів; пені
за прострочення виконання зобов'язань
в розмірі 509780 грн. 59 коп. (а.с. 15-16).

У відповідності до умов договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 27 січня 2012 р. ПАТ «ОТП
Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором №CNL-007/057/2005 від
28.07.2005 р, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_1, та за договором поруки
№SR-007/057/2005 від 28.07.2005 р., укладеним між
ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 22-29).

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП
Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за
кредитним договором №CNL-007/057/2005 від
28.07.2005 р. та ОСОБА_2 за договором поруки
№SR-007/057/2005 від 28.07.2005 р.

31.05.2013 р. ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
надіслало відповідачам досудову
вимогу про дострокове виконання
боргових зобов'язань за кредитним
договором в повному обсязі, протягом 30
календарних днів.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП
Факторинг України» суд першої
інстанції виходив з їх доведеності та з
того, що ОСОБА_1 не виконувала умови
кредитного договору, що
підтверджується випискою по особовому
рахунку і станом на 30.05.2013 року
заборгованість за кредитним договором
з врахуванням відсотків і користування
кредитом та пені склала 293 622 грн. 22 коп.,
а підписавши кредитний договір,
сторони тим самим засвідчили свою
згоду та прийняли умови, які були в
ньому закріплені і суд вважав, що
сторони діяли вільно та на власний
розсуд визначили умови кредитного
договору.

Такі висновки суду зроблено щодо всіх
заявлених позивачем вимог та на
підставі поданих сторонами доказів,
яким дана правильна оцінка. У рішенні
наведені мотиви, з яких суд надає
перевагу одним доказам над іншими і
його висновки в цій частині є
обґрунтованими.

Судом повно та всебічного з'ясовані
обставини справи, перевірені доводи і
заперечення сторін та застосовані
правові норми, які регулюють дані
правовідносини, з огляду на що рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

У зв'язку з наведеним, неможливо
погодитись з доводами апеляційної
скарги про неналежну оцінку доказів та
невідповідність викладених у рішенні
суду висновків обставинам справи, ці
доводи не відносяться до тих, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни судового рішення.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що на момент укладання
кредитного договору у позивача була
відсутня генеральна ліцензія
Національного банку України, як б
дозволяла банку використовувати
іноземну валюту, як засіб платежу при
виконанні кредитного договору,
оскільки судом першої ці доводи
перевірялись і встановлено наступне.

Так, 03.12.2001 р. АКБ «Райффайзенбанк
Україна» отримало генеральну
банківську ліцензію № 191 на право
здійснення банківських операцій,
визначених частиною першою та пунктами
5-11 частини другої статті 47 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», серед яких передбачено
право здійснювати операції з валютними
цінностями.

Згідно з листом НБУ від 01.09.94 N 19013/2124:
«Видавати кредити в іноземній валюті
резидентам України може уповноважений
банк України, в додатку до генеральної
ліцензії якого передбачене таке
право».

Тому невід'ємною частиною ліцензії № 191
є Дозвіл від 03.12.01 № 191 з додатком, в
якому наведено перелік операцій, які
має право здійснювати АКБ
«Райфайзенбанк Україна» з валютними
цінностями.

Відповідно до Додатку до дозволу № 191-1
від 03.12.01 Банк має право здійснювати
операції з валютними цінностями,
зокрема шляхом «Залучення та
розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України».

В ст. 5 Декрету КМУ йдеться мова про те,
що операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного банку України. Операції
з валютними цінностями банки мають
право здійснювати на підставі
генеральної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п. 2.3. Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, що затверджене Постановою
Правління НБУ № 275 від 17.07.2001
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за
наявності банківської ліцензії та за
умови отримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними
цінностями;

- операції з готівковою іноземною
валютою (купівля, продаж, обмін), що
здійснюються в пунктах обміну
іноземної валюти, які працюють на
підставі укладених банками агентських
договорів з юридичними
особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів
і нерезидентів) в іноземній валюті та
клієнтів-нерезидентів у грошовій
одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної
валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями
на валютному ринку України.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивач на
підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу на здійснення
операцій з валютними цінностями має
право здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку на
здійснення яких Національний банк
видав банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, про відсутність у позивача
будь-якого обмеження та необхідності
індивідуальної ліцензії для видачі,
отримання кредитів в іноземній валюті
резидентами.

Інші доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
зроблених в рішенні висновків
фактичним обставинам справи є
безпідставними на правильність
висновків суду не впливають та їх не
спростовують.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Заочне Рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 9 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: