У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Костопільської районної ради
Рівненської області про поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу за
касаційною скаргою Костопільської
районної ради Рівненської області на
рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 02 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 06 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 23 листопада 2007 року на підставі
рішення Костопільської районної ради
Рівненської області № 225 він був
призначений на посаду головного
редактора Костопільської районної
громадсько-політичної газети «Віче
Костопільщини».

Не дивлячись на те, що посада головного
редактора не вимагала укладання
контрактної форми трудового договору,
10 червня 2008 року з ним укладено
контракт строком до 10 червня 2013 року
відповідно до розпорядження голови
Костопільської районної ради від 05
червня 2008 року № 67а.

10 червня 2013 року у період перебування
на лікарняному позивач був незаконно
звільнений із займаної посади
редактора на підставі розпорядження
голови районної ради за № 81 від 10
червня 2013 року. Відповідно до Статуту
редакції газети рішення про
призначення та звільнення головного
редактора приймається засновником
редакції газети - Костопільською
районною радою на сесії депутатів.
Будь-яких рішень про звільнення ОСОБА_3
на сесії Костопільська районна рада не
приймала. У зв'язку з вказаними
обставинами позивач просив суд
поновити строки звернення до суду,
передбачені ч. 1 ст. 233 КЗпП
України, визнати незаконним та
скасувати розпорядження голови
Костопільської районної ради
Рівненської області № 81 від 10 червня
2013 року «Про звільнення ОСОБА_3 з посади
головного редактора Костопільської
районної громадсько-політичної газети
«Віче Костопільщини» Костопільської
районної ради, поновити його роботі на
посаді головного редактора
Костопільської районної
громадсько-політичної газети «Віче
Костопільщини» Костопільської
районної ради з 10 червня 2013 року та
стягнути з Костопільської районної
ради Рівненської області на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Рішенням Костопільського районного
суду Рівненської області від 02 квітня
2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 06 червня 2014 року, позов
задоволено. Поновлено строк звернення
до суду, визнано незаконним і скасовано
розпорядження голови Костопільської
районної ради Рівненської області № 81
від 10 червня 2013 року «Про звільнення
ОСОБА_3 з посади головного
редактора Костопільської районної
громадсько-політичної газети «Віче
Костопільщини» Костопільської
районної ради». Поновлено позивача на
посаді головного редактора
Костопільської районної
громадсько-політичної газети «Віче
Костопільщини» Костопільської
районної ради з 10 червня 2013 року.
Стягнуто з Костопільської районної
ради Рівненської області на користь
ОСОБА_3 30 977 грн. 46 коп. середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі Костопільська
районна рада Рівненської області,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що укладення контракту
як особливої форми трудового договору
між сторонами суперечить закону, а тому
відносини між ними треба вважати
такими, що ґрунтуються на
безстроковому трудовому договорі, а не
на контракті. Оскільки працівник і
роботодавець не виявили наміру
припинити трудові відносини, а
звільнення позивача проведене на
підставі розпорядження голови
районної ради, яке суперечить Статуту
редакції газети, тому звільнення є
незаконним і ОСОБА_3 слід поновити на
попередньому місці з виплатою
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що на підставі
розпорядження голови Костопільської
районної ради Рівненської області від
05 червня 2008 року № 67 10 червня
2008 року між сторонами укладено
контракт, за умовами якого ОСОБА_3
призначено головним редактором
Костопільської районної
громадсько-політичної газети «Віче
Костопільщини» на термін з 10 червня 2008
року по 10 червня 2013 року (а.
с. 24-28).

10 червня 2013 року
розпорядженням голови Костопільської
районної ради Рівненської області № 81
ОСОБА_3 звільнено з посади головного
редактора Костопільської районної
громадсько-політичної газети «Віче
Костопільщини» з підстав, передбачених
контрактом, згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП
України (а. с. 9).

Частиною 3 ст. 21 КзпП
України визначено, що особливою формою
трудового договору є контракт, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Так ст. 42 Закону України «Про місцеве
самоврядування» передбачено, що
сільський, селищний, міський голова має
право призначити на посади та
звільняти з посад керівників відділів,
управлінь та інших виконавчих органів
ради, підприємства, установ та
організацій, що належать до
комунальної власності відповідних
територіальних громад, крім керівників
дошкільних, загальноосвітніх та по
позашкільних навчальних закладів.

У компетенції районної ради
знаходиться вирішення в установленому
порядку питань щодо управління
об'єктами спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
а також призначення, і звільнення їх
керівників (п. 20 ч. 1 ст. 43
Закону України «Про місцеве
самоврядування»).

Як зазначено у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України (з наступними
змінами) «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9, вирішуючи позови
про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України,
судді повинні мати на увазі, що на
підставі цієї норми припиняється
трудовий договір за наявності умов,
визначених сторонами у контракті для
його розірвання.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом.

Тобто суди дійшли помилкового
висновку, що укладення контракту як
особливої форми трудового договору між
сторонами суперечить закону.

При цьому суди помилково вважали, що
звільнення позивача із роботи
проведено з порушенням вимог ч. 3 ст. 40
КЗпП України, яка забороняє звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності,
оскільки звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП
України не є звільненням з ініціативи
роботодавця.

Таким чином суди у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахували
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, не
звернули увагу на те, що умовами
контракту укладеному між сторонами 10
червня 2008 року чітко визначені
підстави припинення та розірвання
контракту, відтак відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Костопільської
районної ради Рівненської області
задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного
суду Рівненської області від 02 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 06 червня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко