Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання попереднього договору та
стягнення коштів, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 25 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 01 червня 2013 року між
сторонами у справі було укладено
попередній договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1 га, яка
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, проте при укладенні цього
договору відповідачем було порушено
пп. 1 п. 15 договору в частині
приховування фактів, які мають істотне
значення, а саме: відповідачем не було
попереджено позивача про те, що через
зазначену земельну ділянку проходить
електричний кабель у 6
тис. кВт, що унеможливлює будівництво
житлового будинку. За таких обставин
просила розірвати указаний договір і
стягнути з відповідача на свою користь
199 825 грн (еквівалент 25 тис. доларів США),
які були нею сплачені відповідачу
після підписання договору та
відповідно до вимог п. 8 цього договору.

Рішенням Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 11
березня 2014 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 25 червня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач в особі
представника просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Задовольняючи указаний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем порушено пп. 1 п. 15
попереднього договору купівлі-продажу
в частині приховання фактів, які мають
істотне значення, що унеможливлює
будівництво та обслуговування будинку
відповідно до вимог правил охорони
електричних мереж, тому, на думку суду,
наявні підстави для розірвання
зазначеного договору та стягнення на
користь позивача грошової суми в
якості завдатку.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції обґрунтовано не погодився
апеляційний суд.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 01 червня 2013 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено
попередній договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1 га, яка
призначена для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1.

Згідно з пп. 1 п. 15 указаного договору
сторони обумовили, що при укладенні
попереднього договору відсутній обман
чи інше приховування фактів, які б мали
істотне значення та були свідомо
приховані ними.

Відповідно до державного акта на право
власності на землю від 21
травня 2008 року серії ЯЕ № 448357, виданого
на ім'я ОСОБА_4, цільове призначення
земельної ділянки площею 0,1000 га по
АДРЕСА_1 - будівництво та
обслуговування будинку.

Саме таке цільове призначення
зазначено в попередньому договорі,
умови якого сторони погодили,
підписавши його.

Згідно з планом забудови земельної
ділянки заплановано будівництво
будинку із врахуванням охоронної зони
кабелів.

Ордером на проведення земляних робіт,
затвердженим у 2008 році Виноградівською
міською радою Виноградівського району
Закарпатської області, погоджено
проведення таких робіт за умови не
порушувати охоронну зону кабелів, яка
згідно з довідкою Виноградівського РЕМ
становить 1 м.

Відповідно до постанови про закриття
кримінального провадження від 31 грудня
2013 року кримінальне провадження
стосовно ОСОБА_4 за результатами
перевірки даного факту закрито у
зв'язку з відсутністю в його діях ознак
злочину, передбаченого ст. 190 КК України
(шахрайство, яким передбачається
наявність обману).

За таких обставин апеляційний суд
дійшов висновку про недоведеність
позову, відсутність фактів, які б
давали підстави вважати неможливим
будівництво будинку на вищевказаній
земельній ділянці, а факт проходження
електричного кабелю по земельній
ділянці апеляційний суд розцінив як
такий, що не перешкоджає цільовому
використанню земельної ділянки.

Таким чином, апеляційний суд виходив з
відсутності підстав, передбачених ч. 2
ст. 651 ЦК України, для розірвання
зазначеного договору, а також
відсутності підстав для задоволення
похідної від цієї вимоги про стягнення
суми завдатку.

Такий висновок апеляційного суду є
законним і обґрунтованим, узгоджується
з наявними у справі доказами та
відповідає встановленим судом
фактичним обставинам.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213-214, 316 ЦПК України, підстави для
скасування рішення відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів.

Вищенаведене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 25 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак