АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/491/14
Головуючий у 1-ій інстанції - Парамонов
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва

у складі головуючого судді
Музичко С.Г.

суддів
Семенюк Т.А., Кравець В.А.,

при секретарі
Круглику В.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - Мигріна
Сергія Миколайовича на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
30 липня 2014 року у цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 30 липня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5 про звернення
стягнення заборгованості за кредитним
договором на предмет іпотеки
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» - Мигрін С.М.
просить скасувати рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 30 липня 2014
року та постановити нове рішення, яким
позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Київської регіональної дирекції
до ОСОБА_5 про звернення стягнення
задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає,
що під час розгляду справи судом першої
інстанції були порушені норми
матеріального та процесуального права,
належним чином не з'ясовані та не
досліджені докази та обґрунтування
вимог відповідача.

Представник апелянта Приліпко А.Д. у
судовому засіданні підтримала подану
апеляційну скаргу та просила суд її
задовольнити.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_5 не визнала подану апеляційну
скаргу, заперечував проти її
задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з підстав
недоведеності позивачем заявлених
доводів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено що
08.02.2006 року між сторонами було укладено
кредитний договір № 014/1179/74/391, за
умовами якого відповідачу було надано
кошти в розмірі 89000 доларів США з
кінцевим терміном повернення 08.02.2016
року за умови його погашення згідно
встановленого графіку та сплати
відсотків за користування кредитом в
розмірі 12,5% річних (а.с. 5-17).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
08.02.2006 року між АППБ «Аваль» та
відповідачем укладено договір іпотеки
на квартиру АДРЕСА_1, яка належить
відповідачу на праві власності.

03.03.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_5 було укладено
додаткову угоду № 3 до Кредитного
договору 014/1179/74/391, відповідно до якої
було змінено валюту виконання
зобов'язань на гривню та зменшено
процентну ставку на 10,50%, з кінцевим
терміном повернення 03.02.2027 року.

18.12.2006 року між ВАТ «Райффазен Банк
Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір про
внесення змін до договору про іпотеку
майнових прав від 08.02.2006 року , за яким
уточнено адресу забудови на АДРЕСА_1.

03.03.2012 року між сторонами було укладено
договір про внесення змін та доповнень
до договору іпотеки майнових прав від
08.02.2006 року, відповідно до якого цей
Договір забезпечує вимоги, що
витікають з Кредитного договору №
014/1179/74/391 від 08.02.2006 року та Додаткової
угоди № З від 03.03.2012 року та будь-яких
інших угод (а.с.30-31).

В порушення умов договору, відповідач
взяті на себе договірні зобов'язання
належним чином не виконувала,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 693933,12 грн., яка
включає: кредитну заборгованість в
сумі 613069,33 грн., та заборгованість по
процентам 36890,23 грн. Розмір пені станом
на вказану дату складає 43973,56 грн.

З 31.07.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було
укладено шлюб (а.с.67) Відповідно до
довідки форми №3 від 26.06.2014 року, в
спірній квартирі зареєстровані та
проживають діти відповідача - ОСОБА_9,
ОСОБА_10, чоловік відповідача ОСОБА_8, та
ОСОБА_5.(а.с.94). Судом встановлено, що
іншого житлового приміщення у
відповідача немає.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Проте відповідно ч.1 п. 2. Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
повручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами
-резидентами України в іноземній
валюті.

З урахуванням положень цього закону
не може бути примусово стягнуте (таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги про порушення судом
процесуального та матеріального права
не знайшли свого підтвердження, на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують та є
такими, що не тягнуть за собою
безумовне скасування рішення суду.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів. Підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія не знаходить.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» - Мигріна
Сергія Миколайовича відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 30 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді