Провадження № 2/639/449/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря - Олійника
Я.С.,Венглюк Т.В., Шевченко А.В., Косенко
С.М.,

Богоявленської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи:
Жовтневий районний відділ
Головного Управління державної
міграційної служби України в
Харківській області , ОСОБА_6

про захист порушеного права
користування житлом, вселення та
виселення, припинення дії

договору найму жилого приміщення,

встановив:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: Жовтневий районний
відділ Головного Управління
державної міграційної служби України
в Харківській області , ОСОБА_6 , в
якому просять захистити цивільне право
позивачів на постійне місце проживання
за місцем реєстрації в жилому будинку
АДРЕСА_1 у м. Харкові, вселити позивачів
за їх постійним місцем реєстрації в
будинок АДРЕСА_1 у м. Харкові, чим
відновити становище, яке існувало до
порушення, зобов'язати відповідача
ОСОБА_4 не порушувати право позивачів
на постійне проживання за місцем їх
реєстрації в жилому будинку АДРЕСА_1 у
м. Харкові і не перешкоджати їм
постійно проживати за вказаним вище
місцем реєстрації, припинити дію
договору найму жилого приміщення в
жилому будинку АДРЕСА_1 у м. Харкові від
21.10.2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що
порушує права позивачів, виселити
ОСОБА_5 з жилого будинку АДРЕСА_1 у м.
Харкові та стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 судові витрати по оплаті
судового збору у сумі 243 грн.60 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачі посилаються на те, що від
народження, будучи членами сім'ї ОСОБА_6
зареєстровані та постійно проживають в
жилому АДРЕСА_1, який до липня 2013 року
належав на праві власності матері
позивача ОСОБА_2 та бабці позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_6

31.07.2013 року ОСОБА_6 за договором
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, подарувала
вказаний будинок онучці , що є
відповідачем по справі ОСОБА_4, яка
зареєстрована у вказаному будинку, але
фактично проживає АДРЕСА_2. Ставши
власником будинку, відповідачка 12.10.2013
року за відсутності позивачів зламала
замки на вхідних дверях в жилий будинок
АДРЕСА_1 у м. Харкові, встановила нові
замки, чим порушила права позивачів на
проживання в будинку. Окрім того,
відповідачка уклала 21.10.2013 року з
відповідачем ОСОБА_5 договір найму
жилого приміщення у вказаному вище
будинку на 6 місяців до 21.04.2014 року. За
вказаним договором найму до спірного
будинку вселився ОСОБА_5 та члени його
сім'ї.

В судовому засіданні позивачі та
представник позивача підтримали
вказаний зустрічний позов, посилаючись
на викладені в ньому обставини.

Відповідачка та її представник проти
позову заперечували, посилаючись на
його безпідставність,
необґрунтованість, при цьому ОСОБА_4
пояснила суду, в 2013 році вона стала
власником спірного будинку на підставі
договору дарування, у зв'язку з чим
право користування будинком АДРЕСА_1 у
м. Харкові у позивачів припинилось, нею
будь-яких договорів про право
позивачів на користування спірним
будинком не укладалось, письмової
згоди на їх проживання в АДРЕСА_1 вона
не надавала. Проти проживання
позивачів у вказаному будинку
заперечує, оскільки жодних усних чи
письмових домовленостей та правочинів
вона щодо проживання позивачів у
спірному будинку не укладала.
Реєстрація позивачів у спірному
будинку, на думку відповідачки, є
порушенням її права приватної
власності на вказане нерухоме майно .
Заперечуючи проти позову, відповідачка
та її представник зазначили, що у разі
проживання позивачів у будинку, що
належить ОСОБА_4 на праві власності,є
перешкодою відповідачеві
користуватися і вільно розпоряджатися
належним їй будинком, окрім того,
позивачі не мають правових підстав
щодо пред'явлення і вимог про
припинення дії договору найму,
укладеного з ОСОБА_5, оскільки не є
стороною у договорі найму, а ОСОБА_4, як
власник вказаного нерухомого майна на
власний розсуд, без згоди позивачів має
право на укладення договору найму
жилого приміщення. ОСОБА_4 вважає, що
позивачі шляхом звернення до суду з
зустрічним позовом фактично
намагаються отримати право
користування зазначеним будинком
всупереч її волі, як власника будинку,
та всупереч вимогам закону.

Відповідачем ОСОБА_5 подано до суду
письмові заперечення проти
необґрунтованого позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в яких відповідач також просить
розглядати справу за його відсутності (
а.с. 183-185 том 1).

Треті особи подали до суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
докази, приходить до висновку щодо
відмови у задоволенні зустрічного
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права , свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 334 ЦК України,
права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Судом встановлено, що відповідно
до договору дарування житлового
будинку від 31.07. 2013 року, посвідченого
приватним нотаріусом ХМНО Харківської
області ОСОБА_7, зареєстрованого в
реєстрі за № 1804, відповідачка ОСОБА_4
отримала у власність від ОСОБА_6
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: місто Харків АДРЕСА_1 ( т.1
а.с.7). Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкові від 27.05.2014 року, яке
набрало законної сили, відмовлено у
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
вказаного договору дарування ( а.с.25-32
том 2). Право власності на вказаний
будинок зареєстроване за
відповідачкою, що підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності ( а.с. 24 том 2).

На час реєстрації позивачів в спірному
будинку його власником була ОСОБА_6,
яка в 2013 році подарувала вказаний
будинок відповідачеві ОСОБА_4

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Позивачі не є членами родини
позивачки.

У відповідності до ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного
кодексу України кожен громадянин має
право вільно володіти, користуватись і
розпоряджатись належним йому на праві
власності майном.

Відповідно до статті 321 ЦК України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 383 Цивільного кодексу
України та ст. 150 ЖК Української РСР,
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру (будинок),
користуються ним для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші, не заборонені
законом угоди. Обмеження чи втручання у
право власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідачкою, як власником спірного
нерухомого майна у відповідності до
вказаних норм права 21.10.2013 року було
укладено з ОСОБА_5 договір найму жилого
приміщення, що знаходиться за адресою:
м. Харків, АДРЕСА_1, згідно з яким ОСОБА_4
передала у тимчасове користування ,
строком на 6 місяців за плату
ОСОБА_5вказаний будинок (а.с. 84-85 том 1). У
судовому засіданні відповідачка
пояснила, що відповідно до п.1.8. дія
договору продовжена за згодою сторін.

Статтею 168 Житлового кодексу України
передбачено, що укладений на
визначений строк договір найму жилого
приміщення в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, припиняється
після закінчення цього строку, і його
може бути продовжено лише за угодою між
наймачем і наймодавцем.

Дострокове розірвання договору найму
жилого приміщення з ініціативи
наймодавця можливе лише за згодою
наймача.Договір найму жилого
приміщення, укладений на невизначений
строк, може бути розірвано за вимогою
наймодавця, якщо жиле приміщення,
займане наймачем, необхідне для
проживання йому та членам його сім'ї. У
цьому випадку власник будинку
(квартири) повинен попередити наймача
про наступне розірвання договору за
три місяці.

Договір найму жилого приміщення,
укладений як на визначений, так і на
невизначений строк, може бути
розірвано за вимогою наймодавця, якщо
наймач або особи, які проживають разом
з ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи одному будинку
(квартирі), а також у разі
систематичного невнесення наймачем
квартирної плати і плати за комунальні
послуги.

Таким чином, позивачі, які не є стороною
в указаному договорі найму жилого
приміщення, не наділені відповідно до
діючого законодавства України, правом
припинення договору найму жилого
приміщення , укладеного між
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у
зв'язку з чим відсутні і правові
підстави для виселення ОСОБА_5 за
позовною вимогою позивачів з спірного
будинку.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику квартири (будинку)
право вимагати усунення будь-яких
порушень його прав, хоч би ці порушення
і не були пов'язані з позбавленням
володіння.

Відповідно до 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 109 ЖК Української РСР
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Суд вважає безпідставними посилання
позивачів та представника позивача на
обов'язок відповідача щодо збереження
за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування
вказаним нерухомим майном, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
договором дарування вказаного вище
житлового будинку від 31.07.2013 року, не
було встановлений відповідно до ст. 725
ЦПК України обов'язок обдаровуваного
вчинити певну дію майнового характеру
на користь третьої особи, а саме
позивачів або утриматися від її
вчинення.

Виникнення права членів сім'ї власника
будинку на користування будинком та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника будинку права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності на будинок припиняє право
членів його сім'ї на користування цим
будинком.

Оскільки відповідачка є власником
вказаного вище житлового будинку ,
жодних усних чи письмових
домовленостей та правочинів вона
щодо проживання позивачів у спірному
будинку не укладала, а позивачі
вселилися до цього будинку, були
зареєстровані та проживали в ньому зі
згоди колишнього власника будинку, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав щодо вселення
позивачів у будинок АДРЕСА_1 в м.
Харкові.

Аналізуючи вказані обставини та
досліджені докази, суд з огляду на
вищевикладене приходить до висновку
про необхідність відмовити у
задоволенні у повному обсязі
необґрунтованого зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 88, 208,209, 212
-215 ЦПК України , ст. ст. 109, 150, 156 , 162 ЖК
України, ст.ст. 15, 16, 317, 321, 383, 391, 405 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
треті особи: Жовтневий районний
відділ Головного Управління
державної міграційної служби України
в Харківській області , ОСОБА_6 про
захист порушеного права
користування житлом, вселення та
виселення, припинення дії договору
найму жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.М. Гаврилюк