Справа №463/2943/13-ц
Провадження №2/463/606/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого -
судді Мармаша В.Я.

при секретарі с/з -
Магеровській Ю.Я.

з участю представника позивача -
ОСОБА_2

відповідача -
ОСОБА_3

представника відповідачів -
ОСОБА_4

представника відповідача -
Федиша Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
Львівської міської ради, ОСОБА_3,
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння», Управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин департаменту містобудування
Львівської міської ради, Управління
Держкомзему у м. Львові, третіх осіб:
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» в
особі Львівської регіональної філії,
Державного управління навколишнього
природного середовища Львівської
області, Львівського комунального
підприємства «За замком», Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про визнання частково недійсним та
скасування наказу, ухвал, визнання
недійсними та скасування державних
актів, визнання права на приватизації
земельної ділянки та зобов'язання до
вчинення дій, суд -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів, який в ході судового
розгляду справи уточнив, та остаточно
просив поновити йому строк позовної
давності, визнати частково недійсною
та скасувати ухвалу 13-ї сесії 3-го
скликання Львівської міської ради
народних депутатів № 1113 від 21 червня 2001
року в частині передачі регіональному
ландшафтному парку «Знесіння» у
постійне користування земельної
ділянки площею 563,04 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1; визнати недійсним державний
акт на право постійного користування
землею № 004103 від 19 грудня 2001 року про
передачу регіональному ландшафтному
парку «Знесіння» у постійне
користування земельної ділянки площею
563,04 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1; визнати
частково недійсним та скасувати наказ
Департаменту землеустрою та
планування забудови міста № 245 від
08.09.1999 року в частині передачі ОСОБА_3 в
постійне користування земельної
ділянки площею 107,5 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1; визнати частково недійсною та
скасувати ухвалу 7-ї сесії 3-го
скликання Львівської міської ради № 351
від 14.10.1999 року в частині передачі
ОСОБА_3 в постійне користування
земельної ділянки площею 107,5 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1; визнати частково
недійсною та скасувати ухвалу 10-ї сесії
4-го скликання Львівської міської ради
№ 1159 від 25.03.2004 року в частині передачі
ОСОБА_3 у приватну власність земельної
ділянки площею 107,5 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1; визнати недійсним та
скасувати державний акт № 419983 про
право власності на земельну ділянку
площею 0,0970 га на АДРЕСА_2, виданий на
ім'я ОСОБА_3; визнати за позивачем право
на приватизацію земельної ділянки
площею 1237,5 кв.м., що розташована на
АДРЕСА_1; зобов'язати Львівську міську
раду внести на розгляд чергової сесії
Львівської міської ради питання щодо
риватизації земельної ділянки на
АДРЕСА_1 за заявою позивача. Позов
мотивує тим, що 30.06.1997 року він на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу придбав
будинок на АДРЕСА_1 загальною площею 75,5
кв.м, до якого входили дерев'яний сарай
та огорожа. Рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради № 1792
від 26 листопада 1953 року за вказаним
будинком закріплено земельну ділянку
площею 1237,5 кв.м. Приблизно влітку 2003
року вищевказаний будинок був знесений
з невідомих озивачу причин, а тому він
звернувся до суду з позовом про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, проте рішенням Личаківського
районного суду м. Львова від 09
листопада 2006 року у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з недоведеністю
позову. Під час розгляду вказаного
позову позивач дізнався, що ухвалою 13-ї
сесії 3-го скликання Львівської міської
ради народних депутатів № 1113 від 21
червня 2001 року регіональному
ландшафтному парку «Знесіння»
передано у постійне користування 153, 6903
га землі, куди незаконно увійшла і
закріплена за позивачем земельна
ділянка. Крім того, ухвалою 7-ї сесії 3-го
скликання Львівської міської ради № 351
від 14 жовтня 1999 року затверджено наказ
Департаменту землеустрою та
планування забудови міста № 245 від 08
вересня 1999 року «Про передачу
громадянам у приватну власність,
постійне та тимчасове користування
земельних ділянок у м. Львові» та
передано ОСОБА_3 у постійне
користування земельну ділянку площею
0,0970 га на АДРЕСА_2 Ухвалою 10-ї сесії 4-го
скликання Львівської міської ради № 1159
від 25 березня 2004 року ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,0970 га на АДРЕСА_2
передано у приватну власність для
обслуговування будинку, розташованого
за вказаною адресою, та незаконно
видано державний акт № 419983 на право
власності на цю земельну ділянку,
оскільки до вказаної земельної ділянки
увійшла земельна ділянка, яка належить
позивачу.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав із
аналогічних викладеним у позовній
заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_3, представник
відповідача Регіонального
ландшафтного парку «Знесіння» Федиш
Т.О. й представник відповідачів
Львівської міської ради та Управління
природних ресурсів та регулювання
земельних відносин департаменту
містобудування Львівської міської
ради ОСОБА_4 у судовому засіданні проти
позову заперечили, пояснивши, що ухвала
Львівської міської ради від 21.01.2001 року
№ 1113 та державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою, виданий Регіональному
ландшафтному парку "Знесіння", є
законними, оскільки видані в межах
компетенції територіальної громади,
повноважень наданих Земельним
кодексом України у галузі регулювання
земельних відносин. Технічна
документація, яка лягла в основу ухвали
№ 1113, готувалась з 1992 року по 2001 рік. Під
час цієї роботи Львівською міською
радою приймались відповідні рішення,
серед яких рішення № 528 від 15.09.1995 року
«Про відміну дозволів на тимчасове
користування земельними ділянками в
межах території парку «Знесіння» та
проводилась інвентаризація земель,
вивчалися всі документи, наявні у
власників земельних ділянок чи
землекористувачів. Відповідно до п. 4
ст.30 Земельного Кодексу (в ред. 1990р.)
право власності або користування
земельною ділянкою посвідчувалося
Радами народних депутатів відповідно
до вимог ст. 23 цього Кодексу, а
кооперативом «Каштан» документу, який
би відповідав цим вимогам, отримано не
було. Доводи позовної заяви, що для
виникнення права на земельну ділянку
до 1990 року законодавство не вимагало
посвідчення такого права та державної
реєстрації не відповідають
законодавству, яким регулювались
земельні відносини до 18.12.1990 року, а
саме ст.ст. 15, 20, 21, 22 ЗК УРСР від 08.07.1970р.
Більше того, в матеріалах справи
відсутні докази володіння і
користування позивачем будинком,
докази сплати за комунальні послуги та
плати за обслуговування прибудинкової
території, договори з відповідними
комунальними службами міста не
укладались, особових рахунків не
відкривалось, ніхто в будинку
зареєстрований не був. На момент
прийняття ухвали Львівської міської
ради № 1113 від21.06.2001р. у громадянина
ОСОБА_6 були відсутні будь-які
правовстановлюючі документи на
будинковолодіння на АДРЕСА_1 та на
земельну ділянку для обслуговування
цього будинковолодіння, тому жодних
прав ОСОБА_6 не могло бути порушено.
Технічна документація з виготовлення
державного акту на право постійного
користування парку "Знесіння" пройшла
всі відповідні погодження, у тому числі
є позитивний висновок державної
землевпорядної експертизи.
Безпідставною є також позовна вимога
ОСОБА_6 щодо визнання за ним права на
приватизацію земельної ділянки площею
1237 кв.м., оскільки позивач не має жодних
правовстановлюючих документів на цю
ділянку. Згідно з рішенням виконкому
Львівської міської ради народних
депутатів № 1792 від 26.11.1953 року земельна
ділянка площею 1237.5 кв.м. закріплювалась
за будинкоуправлінням № 249
Шевченківського району м. Львова (ЖЕК) й
ніколи не надавалась жодній фізичній
чи юридичній особі, в тому числі
кооперативу «Каштан» чи позивачу для
обслуговування будинку на АДРЕСА_1.
Визнання за позивачем права на
приватизацію земельної ділянки
суперечить законодавству, оскільки
право наприватизацію земельної
ділянки є декларативним і може бути
реалізованим шляхом дотримання певної
процедури та за наявності певних умов,
й не може бути визнане судом. Окрім
того, не зрозуміло, на підставі яких
документів позивач претендує на
земельну ділянку площею 1237,5 м. кв., й не
надано висновку, чи не буде достатнім
для обслуговування неіснуючого
будинку АДРЕСА_1 наявної земельної
ділянки, хоч саме наявність житлового
будинку у власності є умовою
приватизації земельної ділянки в
розумінні ст. 120 ЗК України і ст.30 ЗК
України (в ред. 1990 року). На даний час є
чинним рішення виконкому Львівської
міської ради № 528 від 15.09.1995 року про
відміну дозволів на тимчасове
користування земельними ділянками в
межах території парку «Знесіння», їх
вилучення та підпорядкування парку.
Крім того, частина земельної ділянки
площею 998,5 кв.м. згідно з рішенням ЛМР №
1792 від 26.11.1953 року була городом, яким не
користувався кооператив «Каштан», а
тому право користування ним не могло
перейти до позивача при
купівлі-продажу будинку. Станом на дату
придбання позивачем будинку в БТІ
відсутня інвентаризаційна справа на
цей будинок, а у ОСОБА_6 відсутній
технічний паспорт на нього. На момент
видачі парку «Знесіння» державного
акту на земельну ділянку будинку на на
АДРЕСА_1 не існувало, оскільки при
складанні технічної документації із
позивачем не узгоджувались межі
суміжних землекористувачів і земельна
ділянка, на яку претендує позивач,
відносилась до земель Львівської
міської ради. Також позивачем
пропущено строк позовної давності, й
доказів поважності його пропуску
позивачем суду не подано.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання не з'явилися з
невідомих причин. З врахуванням
наявних у справі доказів, суд вважає за
можливе вирішити спір у відсутності
вказаних осіб.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши та
перевіривши зібрані у справі докази,
постановляючи рішення відповідно до
вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним Кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно -правовими актами.

Згідно із ч. 1 ст.18 ЗК України до земель
України належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії. Перелік
категорій земель визначений ст.19 ЗК
України і одними з них є землі житлової
та громадської забудови, землі
природно -заповідного та іншого
природоохоронного призначення. Згідно
із ст.39 ЗК України використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно -господарського устрою
з дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Землі Регіонального ландшафтного
парку "Знесіння" відносяться до земель
природно -заповідного фонду, правовий
статус яких регулюється нормами глави 7
ЗК України та Законом України "Про
природно- заповідний фонд України".

Земля в Україні може перебувати у
приватній, комунальній та державній
власності (ч.3ст.78 ЗК України).
Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які
належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Згідно із Законом України від 21.05.1997
року №280/97 «Про місцеве самоврядування
в Україні» сільські, селищні, міські,
районні та обласні ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Повноваження сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин визначені у ст.12. ЗК
України.

Частиною першою статті 116 ЗК України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Ухвалою 13-ї сесії 3-го скликання
Львівської міської Ради народних
депутатів №1113 від 21 червня 2001 року
Регіональному ландшафтному парку
"Знесіння" як об'єкту
природно-заповідного фонду України
затверджено зовнішню межу, яка
визначає територію парку площею 312,0949
га та межу охоронної зони, яка визначає
територію площею 473,6151 га. З території
парку надано: у постійне користування
Регіональному ландшафтному парку
"Знесіння" земельну ділянку площею 153,6903
га, у спільне користування з Львівською
обласною дитячою клінічною лікарнею -
земельну ділянку площею 0,0947 га, і
залишено за іншими землекористувачами
та землевласниками земельні ділянки
загальною площею 158,3099 га. На підставі
цього рішення Регіональному
ландшафтному парку "Знесіння" 19.12.2001
року було видано державний акт на право
постійного користування землею № 004103
на земельну ділянку площею 153,6903 га.

Наказом Департаменту землеустрою та
планування забудови міста № 245 від
08.09.1999 року вирішено передати ОСОБА_3 в
постійне користування земельну
ділянку площею 970 кв. м. на АДРЕСА_2, а
ухвалою 7-ї сесії 3-го скликання
Львівської міської ради № 351 від 14.10.1999
року затверджено даний наказ. Ухвалою
10-ї сесії 4-го скликання Львівської
міської ради №1159 від 25.03.2004 року
вирішено передати ОСОБА_3 у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0970
га на АДРЕСА_2, на підставі якої йому
видано державний акт серії ЯА № 419983 на
право власності на вказану земельну
ділянку.

Як встановлено судом, 30.06.1997 року
позивач придбав у виробничо-торгового
кооперативу "Каштан" будинок на
АДРЕСА_1, який складається з двох
житлових кімнат та кухні загальною
площею 38,2 кв.м, що стверджується
договором купівлі-продажу. 22.08.1997 року
позивачем було зареєстроване право
власності на цей будинок у Львівському
обласному державному комунальному
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки, що стверджується
копією витягу про реєстрацію права
власності. Будинок на АДРЕСА_1 станом на
1953 рік належав до комунальних будинків
Шевченківського району, а саме до
будинкоуправління № 249, що
стверджується рішенням виконкому
Шевченківської райради № 655 від 04.12.1953
року.

Позивач не заперечує того факту, що в
даний час будинку на АДРЕСА_1 не існує,
як не існувало його на планах міста
Львова станом на 1997 рік, а також не було
визначено меж земельної ділянки.
Більше того, як вбачається із листа
ТзОВ «Інститут геоінформаційних
систем», що підтверджується
матеріалами геодезичної зйомки
території в межах АДРЕСА_1, будинку чи
фундаменту будинку позивача в межах
Регіонального ландшафтного парку
"Знесіння" станом на час розгляду
справи судом не виявлено. Будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження координат розташування
будинку на місцевості до його знесення
позивачем суду не представлено, у
зв'язку з чим немає жодних правових
підстав стверджувати, що такий був
розташований саме на частині земельної
ділянки, що перейшла у власність ОСОБА_3
чи постійне користування
Регіонального ландшафтного парку
"Знесіння", оскільки оспоюється
передача у власність та постійне
користування лише частини ділянки
площею 670,54 кв.м., а такий не був
розташований на вільній частині
земельної ділянки із загальної площі
1237,5 кв.м., яка, на думку позивача, була
надана у користування для
обслуговування будинку на АДРЕСА_1.
Інвентаризаційна справа на будинок на
АДРЕСА_1, яка була б складена станом на
час виникнення спірних правовідносин,
відсутня, така була відновлена за
зверненням позивача на підставі
поданих ним документів, які однак не
містять даних про первинне (до
знесення) розташування будинку на
АДРЕСА_1, у позивача відсутній
технічний паспорт на будинок із
зазначенням розташування його на
місцевості в період, що передував його
знесенню.

Технічна документація, яка була
підставою прийняття ухвали Львівської
міської ради № 1113 від 21.06.2001 року,
готувалась з 1992 року, і під час цієї
роботи приймались проміжні рішення
ради, які є чинними та ніким не
оспорюються, зокрема рішення № 528 від
15.09.1995 року «Про відміну дозволів на
тимчасове користування земельними
ділянками в межах території парку
"Знесіння", їх вилучення і передачу в
підпорядкування парку». Також
проводилась інвентаризація земель,
вивчались усі документи, котрі були у
власників чи користувачів земельних
ділянок, проводилась державна
землевпорядна експертиза, однак у
процесі цієї роботи не було виявлено ні
будинковолодіння на АДРЕСА_1, ні
користувача земельної ділянки, яка там
знаходиться. Все вищенаведене
свідчить, що на час прийняття
оскаржуваних рішень у позивача не було
жодних правовстановлюючих документів,
які б підтверджували його право на
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку на АДРЕСА_1, хоч
необхідність отримання таких
документів передбачена ст. 20 ЗК УРСР
(1970р.) та ст. 23 ЗК України (а ред. 1990р.), а
відтак його законних прав не було
порушено.

Рішенням виконкому Львівської міської
ради народних депутатів № 1792 від 26.11.1953
року вирішено залишити в користуванні
земельні ділянки за
будинкоуправлінням № 249
Шевченківського району, в тому числі на
АДРЕСА_1 площею 1237,5 кв.м. Той факт, що
землекористувачем даної земельної
ділянки було саме будинкоуправління
№249 Шевченківського району м. Львова
стверджується і висновком про
реєстрацію цієї земельної ділянки за
даною організацією з визначенням
призначення окремих ділянок, які
складають загальну площу 1237,5 кв.м., а
саме лише 228 кв.м. було надано для
обслуговування житлового будинку (114
кв.м. під будинком та 114 кв.м.
прибудинкової території), решту 998,50
кв.м. було надано у користування БУ № 249
із цільовим призначенням для ведення
городництва.

Позивачем на підставі належних та
допустимих доказів не доведено суду
того, що на час придбання будинку на
АДРЕСА_1 за продавцем -
виробничо-торговим кооперативом
"Каштан" була закріплена відповідно до
вимог чинного на той час законодавства
земельна ділянка розміром 1237,5 кв.м.
Більше того, на час набуття останнім
права власності на будинок на АДРЕСА_1
був чинним ЗК УРСР (в ред. 1970р.), у ст.ст.
88-90 якого було передбачено перехід
права користування земельною ділянкою
до нового власника будинку, однак лише
в межах норм встановлених ст. 88 ЗК УРСР
(в ред. 1970р.) (від 300 до 600 кв.м. для
будівництва і обслуговування будинку).
А тому доводи, що спірна земельна
ділянка площею 1237,5 кв.м у встановленому
законом порядку перейшла у
користування позивача з часу придбання
ним будинку для його обслуговування є
безпідставними та не ґрунтується на
зібраних доказах. Також позивачем не
доведено обставин, у яких розмірах та з
яким цільовим призначенням перейшла у
його користування земельна ділянка з
часу придбання ним житлового будинку,
оскільки в користуванні БУ № 249 із
цільовим призначенням для
обслуговування будинку знаходилась
лише частина земельної ділянки площею
228 кв.м., тоді як для ведення городництва
була закріплена частина земельної
ділянки площею 998,50 кв.м. Разом із тим,
позивачем не обгрунтовано правових
підстав для переходу до нього права
користування частиною земельної
ділянки площею 998,50 кв.м., цільове
призначення якої для ведення
городництва, а не для обслуговування
будинку.

Безпідставними також є доводи позовної
заяви, що позивач має право на
приватизацію земельної ділянки площею
1237,5 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1, у
зв'язку з чим слід зобов'язати
Львівську міську раду внести на
розгляд чергової сесії питання щодо
приватизації цієї земельної ділянки.
Як встановлено судом, що стверджується
листами управління природних ресурсів
та регулювання земельних відносин №
3-Б-11177/22 від 29.06.2006р. та № 3-Б-11177/22 за
результатами розгляду звернення
ОСОБА_6 про надання йому у власність для
обслуговування будинку земельної
ділянки на АДРЕСА_1, звернення позивача
було залишено без вирішення у зв'язку
неподанням ним необхідних документів
із одночасним роз'ясненням переліку
документів, які слід подати, для
вирішення зазначеного питання по суті.
Оскільки позивачем цього не було
зроблено й останній більше не
звертався до Львівської міської ради
чи її органів з цього приводу, а тому
питання про передачу йому земельної
ділянки у власність не вирішувалось.
Таким чином, оскільки рішення про
відмову у передачі спірної земельної
ділянки у власність позивача не
приймалось, позивач не позбавлений
права звернутися з приводу вирішення
зазначеного питання з дотриманням
встановленого у законі порядку. А тому
вимоги щодо визнання за ним права на
приватизацію земельної ділянки та
зобов'язання Львівської міської ради
внести на розгляд чергової сесії
питання щодо приватизації цієї
земельної ділянки суд вважає
передчасними, такими, що заявлені до
порушення його права.

Виходячи із вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 151, 154, 205, 209, 212,
214-215 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, ст.ст.
12, 18, 19, 39, 78, 83, 116, 120 ЗК України, ст.ст. 23, 30
ЗК України (в ред. 1990р.), ст.ст. 15, 20, 21, 22,
88-90 ЗК УРСР (в ред. 1970р.), суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_6 до
Львівської міської ради, ОСОБА_3,
Регіонального ландшафтного парку
«Знесіння», Управління природних
ресурсів та регулювання земельних
відносин департаменту містобудування
Львівської міської ради, Управління
Держкомзему у м. Львові, третіх осіб:
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» в
особі Львівської регіональної філії,
Державного управління навколишнього
природного середовища Львівської
області, Львівського комунального
підприємства «За замком», Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
про визнання частково недійсним та
скасування наказу, ухвал, визнання
недійсними та скасування державних
актів, визнання права на приватизації
земельної ділянки та обов'язання до
вчинення дій - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області в порядку і строки
передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя
Мармаш В.Я.