Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2212/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької с області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
Будівельно-гаражного кооперативу
«Антей 2»

на рішення Хортицького районного суду
Запорізької області від 31 березня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Будівельно-гаражного кооперативу
«Антей 2», третя особа ОСОБА_4 про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Будівельно-гаражного
кооперативу «Антей 2», третя особа:
ОСОБА_4 про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В позові зазначав, що працював
сторожем-приймальником автомобілів в
БГК «Антей 2» з 04.11.2009 року. В його
обов'язки входило чергування в
гаражному кооперативі, графік
чергування полягав у добовому
чергуванні, після якого три дні він був
вільний. На початку вересня 2013 року
йому зробили операцію і він попросив
голову кооперативу ОСОБА_4 дозволити
щоб його син чергував замість нього.
Вказані дні оформлені як відпрацьовані
ним. Наступний день чергування мав бути
08.09.2013 року. 06.09.2013 року він з'явився на
роботу для того щоб подати заяву про
відпустку, починаючи з 07.09.2013 року.
ОСОБА_5 прийняв заяву, але з наказом про
відпустку його не ознайомив. У зв'язку
із хворобою з 27.09.2013 по 05.12.2013 року він
знаходився на лікарняному. 06.12.2013 року
він прибув на роботу, оскільки в цей
день було його чергування, але від
ОСОБА_5 він дізнався, що його було
звільнено. Трудову книжку йому видано
не було, з наказом про звільнення не
ознайомлено.

Позивач з'ясував, що наказом від 05.09.2013
року його було звільнено за невихід на
роботу за станом здоров'я.

Вважає своє звільнення незаконним.

Про те, що його було звільнено дізнався
06.12.2013 року, коли вийшов на роботу після
лікарняного.

Просив суд поновити його на роботі та
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 06.09.2013 року до дня
поновлення на роботі.

Рішенням Хортицького районного суду
Запорізької області від 31 березня 2014
року позов задоволено. Поновлено
ОСОБА_3 на посаді сторожа-приймальника
будівельно-гаражного кооперативу
«Антей 2», визнано незаконним його
звільнення на підставі наказу голови
БГК «Антей 2» від 05.09.2013 року. Стягнуто з
будівельно-гаражного кооперативу
«Антей 2» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 9475 гривень 96 копійок без
урахування утримання податків та інших
обов'язкових платежів.

Не погоджуючись з рішенням суду
Будівельно-гаражний кооператив «Антей
2» подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позову відмовити, вказавши,
що ОСОБА_3 звільнений з роботи з
ініціативи адміністрації БГК «Антей 2»
за прогули по ст.40 п.4 КЗпП України,
змінивши таким чином формулювання
звільнення.

Позивачем надані заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними і просить залишити
рішення без змін.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_6, позивача
ОСОБА_3, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
правильно застосував для вирішення
справи ст.ст.40, 41 КЗпП України, які
визначають підстави для звільнення
працівника за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу та дійшов
правильного висновку, що звільнення
позивача 05.09.2013р. з формулюванням
«звільнити за невихід на роботу за
станом здоров'я» не відповідає нормам
трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідач мав на увазі звільнити
працівника за прогули без поважних
причин не спростовують висновки суду,
оскільки оспорений позивачем наказ про
звільнення має вище процитоване
формулювання та не відповідає п.4 ч. 1 ст.
40 КЗпП України. Крім того, звільнення за
п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не мало місця у
цій справі, виходячи з фактичних
обставин справи та у зв'язку з повним
недотриманням процедури звільнення
працівника за даною нормою права.

Доводи апеляційної скарги щодо
правомірності звільнення позивача,
оскільки замість нього двічі працював
«скандальний син ОСОБА_7» не
спростовують висновки рішення суду.

Предметом судового спору у цій справі є
правовідносини сторін, а не
правовідносини відповідача з іншою
фізичною особою, яка не є стороною
трудових правовідносин між ОСОБА_3 та
БГК «Антей 2».

Доводи апеляційної скарги, що суд
першої інстанції мав самостійно
змінити формулювання причин
звільнення працівника, який скоїв
прогули, що відповідає ст. 235 КЗпП
України не мають свого підтвердження.

Розглядаючи трудовий спір про
поновлення на роботі, суд першої
інстанції правильно визначив, що
заперечення відповідача про фактичне
звільнення позивача за прогули не
мають свого підтвердження, оскільки у
такому випадку відповідачем не
дотримано вимоги ст.ст. 147, 149 КЗпП
України щодо обставин, які підлягають
врахуванню при застосуванні
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення, щодо процедури та порядку
звільнення працівника.

Суд першої інстанції правильно не
застосував ст. 235 КЗпП України щодо
зміни формулювання звільнення,
оскільки дійшов правомірного висновку
про доведеність вимог позивача про
поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги щодо
незастосування судом першої інстанції
наслідків пропуску позивачем
місячного строку звернення з позовом
про поновлення на роботі спростовані
під час апеляційного розгляду справи,
оскільки з матеріалів справи видно, що
наказ про звільнення позивача від
05.09.2013р. виданий йому БГК «Антей 2» має
дату складання копії 06.12.2013р., а позов
пред'явлений 26.12.2013р., що відповідає ч. 1
ст. 233 КЗпП України. Судом також
встановлено, що трудова книжка
позивачеві не повернута до часу
розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильності розрахунку суми
середнього заробітку стягнутого на
користь позивача за час вимушеного
прогулу не мають свого підтвердження, є
голослівними.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції, стягуючи на користь
позивача суму середнього заробітку за
час вимушеного прогулу керувався ст. 235
КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про
оплату праці», Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995
року, та виходив з довідок БГК «Антей 2»
про розмір заробітної плати позивача
(а.с.5, 46, 47).

Доводи апеляційної скарги, що суд не
мав робити розрахунок середнього
заробітку, який стягнув на користь
позивача за час вимушеного прогулу, є
неприйнятними, оскільки суперечать ст.
235 КЗпП України за якою при винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік, якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Будівельно-гаражного кооперативу
«Антей 2» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду
Запорізької області від 31 березня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: