Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Івано-Франківського міського парку
культури та відпочинку ім. Т. Г.
Шевченка про зобов'язання вчинити дії
та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 19 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
поновити їй строк звернення до суду з
позовом, зобов'язати
Івано-Франківський міський парк
культури та відпочинку ім. Т. Г.
Шевченка здійснити відповідні внески
до Пенсійного фонду України за період
її перебування у вимушеному прогулі з
вини відповідача з 20 вересня 2008 року до
13 серпня 2009 року, а також відшкодувати
завдану моральну шкоду. Свої вимоги
мотивувала тим, що рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 11
серпня 2009 року, яке набрало законної
сили, її було поновлено на роботі на
посаді двірника Івано-Франківського
міського парку культури та відпочинку
ім. Т. Г. Шевченка та стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період із 19 вересня 2008 року до 11 серпня
2009 року. Проте після поновлення на
роботі роботодавець не перерахував до
Пенсійного фонду України відповідних
внесків за період її перебування у
вимушеному прогулі.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 15
серпня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26
вересня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові з інших
підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 квітня 2014 року
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 26
вересня 2013 року скасовано та справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
червня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в позові з інших
підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права та просить направити справу на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами (ст. 303 ЦПК України).

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 11
серпня 2009 року ОСОБА_3 поновлено на
роботі двірником Івано-Франківського
міського парку культури та відпочинку
ім. Т. Г. Шевченка та стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період із 19 вересня 2008 року по 11 серпня
2009 року. Зазначене рішення суду
виконано в серпні 2009 року.

У жовтні 2009 року позивач припинила
трудові відносини з відповідачем.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
пропустила строк звернення до суду з
позовом.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення у справі,
апеляційний суд дійшов висновку, що
відповідач у період серпня - жовтня
2009 року перерахував до Пенсійного
фонду України відповідні внески за
застраховану особу ОСОБА_3, в зв'язку із
чим вважав, що підстави для задоволення
позову відсутні.

Із висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон) право на отримання пенсій та
соціальних послуг із солідарної
системи мають громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані інвалідами
в установленому законодавством
порядку і мають необхідний для
призначення відповідного виду пенсії
страховий стаж.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
громадяни України, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях та інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств та організацій, в
об'єднаннях громадян, у фізичних осіб -
підприємців та інших осіб (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок) на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством,
або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах,
організаціях чи у фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону
роботодавці, зокрема, підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, є
страхувальниками для осіб, зазначених
у п. 1 ч. 1 ст. 11 цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 16 Закону
застрахована особа має право вимагати
від страхувальника сплати страхових
внесків, у тому числі в судовому
порядку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
згідно індивідуальних відомостей про
застраховану особу, за час вимушеного
прогулу ОСОБА_3 (з 20 вересня 2008 року по 13
серпня 2009 року) з заробітку позивача до
Пенсійного фонду України відповідачем
перераховано 195 грн. 92
коп. страхового збору. Але апеляційний
суд не врахував, що позивачка
зверталася до суду з позовом про
відновлення порушеного права шляхом
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії та відшкодування моральної шкоди,
заподіяної внаслідок несвоєчасного
виконання обов'язку відповідача по
сплаті страхових внесків.

Відповідно до матеріалів справи,
індивідуальні відомості, на які
посилається суд апеляційної інстанції,
датовані 18 червня 2014 року та не містять
інформації щодо часу перерахування
відповідачем страхового збору за
спірний період, що має значення для
вирішення питання про наявність вини
та відшкодування моральної шкоди, про
яку було заявлено позивачем при
зверненні до суду. Проте ця вимога
фактично судом апеляційної інстанції
не розглянута. Крім того, зазначаючи
про перерахування до Пенсійного фонду
України 195 грн. 92 коп. страхового збору
за спірний період з 20 вересня
2008 року по 13 серпня 2009 року, апеляційний
суд не звернув уваги, що в зазначених
індивідуальних відомостях відсутня
інформація про сплату відповідного
внеску за жовтень 2008 року, про що
вказувала й позивач. Однак, апеляційний
суд не з'ясував у відповідача належних
та допустимих доказів, які свідчать про
повне виконання рішення попереднього
суду та перерахування відповідних
внесків у повному обсязі до Пенсійного
фонду України.

Таким чином, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд всупереч
вимогам статей 303, 316, ч. 4 ст. 338 ЦПК
України фактично не виконав вимог
ухвали суду касаційної інстанції та не
встановив характер спірних
правовідносин між сторонами; не
зазначив норму матеріального права,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин; не дав належної оцінки
наданим позивачем доказам; не з'ясував
і не мотивував, чи сплатив відповідач
страхові внески за позивача за час її
перебування у вимушеному прогулі з
вини роботодавця у повному обсязі; не
мотивував, з яких підстав не підлягає
задоволенню позовна вимога про
відшкодування моральної шкоди.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду необхідно
скасувати з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська