АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача Гіль
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 30 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
здійснити перерахунок заборгованості,

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в
якому просив: визнати неправомірними
дії відповідача щодо збільшення
процентної ставки з 12,40% до 24,80% та
додаткового нарахування
заборгованості по процентам за
користування кредитом згідно договору
про надання споживчого кредиту від
24.03.2008 № 0 з урахуванням
процентної ставки у розмірі 24,80%;
зобов'язати відповідача перерахувати
його заборгованість за вказаним
договором з врахуванням платежів
здійснених 07.09.2009 на суму 7020,00 грн.,
02.10.2009 на суму 6520,00 грн., 02.11.2009 на суму
20000,00 грн.; зобов'язати відповідача
здійснити корегуючи операції по
зниженню відсотків за користування
кредитом згідно погодженої договором
від 24.03.2008 № 0 ставки в розмірі 12,40%
річних та перерахувати заборгованість
позивача з урахуванням зазначеної
процентної ставки.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказував, що 24.03.2008 між ним та
АКІБ «УкрСиббанк», назва якого змінена
на ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір
про надання споживчого кредиту №
0, за умовами якого банк надав
позивачу кредит в іноземній валюті в
розмірі 100000,00 доларів США під 12,40%
річних, а позивач зобов'язався
повернути наданий кредит у повному
обсязі не пізніше 24.03.2023.

Пунктом 1.3.1 вказаного договору
передбачено, що процентна ставка в
розмірі 12,40% встановлюється протягом
перших 30 календарних днів, рахуючи з
дати видачі кредиту, а після закінчення
цього строку та кожного наступного
місяця кредитування підлягає
перегляду. Цим же пунктом передбачено,
що у випадку, якщо банк не повідомив
позичальника про встановлення нового
розміру процентної ставки на наступний
місяць строку кредитування відповідно
до умов договору, застосовується
розмір процентної ставки, діючий за цим
договором в попередньому місяці.

19.03.2014 позивачем отримано
довідку-розрахунок заборгованості за
кредитом та процентами за користування
кредитом, з якої позивачу стало відомо,
що в період з 25.04.2013 по 31.01.2014
відповідачем нараховані відсотки за
користування кредитом виходячи з
відсоткові ставки 24,80% річних. Разом з
цим жодних повідомлень від банку про
прийняття рішення про зміну
відсоткової ставки на його адресу не
надходило, що є порушенням умов
договору, а відтак розрахунок
заборгованості підлягає коригуванню.

Також позивач вказує на те, що
виконуючи свої зобов'язання за
кредитним договором, ним 07.09.2009
здійснено погашення заборгованості на
суму 7020,00 грн., 02.10.2009 - на суму 6520,00 грн.,
02.11.2009 - на суму 20000,00 грн., однак
відповідно до довідки-розрахунку,
вказані суми при розрахунку
заборгованості враховані не були.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 30.07.2014 в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову. Вважає,
рішення суду необґрунтованим, таким, що
суперечить матеріалам справи,
ухваленим з неповним з'ясуванням
обставин справи, а відтак висновки суду
про відсутність підстав для
перерахунку заборгованості, не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, умовах договору та вимогах
закону. Зазначає також те, що суд
залишив поза увагою та не дослідив ту
обставину, що відповідачем не надано
належних доказів повідомлення
позивача про збільшення процентної
ставки в порядку, передбаченому
умовами договору, і, крім цього, не
звернув уваги на те, що п. 5.3. кредитного
договору забороняє банку автоматично
нараховувати подвійний розмір
процентної ставки за користування
кредитними коштами у випадку порушення
позичальником умов договору щодо
своєчасної сплати кредитних коштів.
Більш того, вказує на те, що відповідач
не надав суду належних доказів того, що
за рахунок сплачених позивачем коштів
в сумі 33540 грн. відповідач придбав на
аукціоні НБУ іноземну валюту та за
рахунок неї погасив зобов'язання
позивача за кредитним договором.

В судовому представник позивача
підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене у
відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач в судовому засіданні
визнав факт прострочки сплати
кредитних коштів, то відповідач, за
умовами договору, мав право
автоматично нарахувати проценти на
прострочену суму основного боргу за
процентною ставкою в розмірі
збільшеному вдвічі. Щодо вимог про
перерахунок заборгованості з
урахуванням здійснених позивачем
платежів, то суд дійшов висновку, що
здійснені позивачем платежі були
зараховані відповідачем в рахунок
погашення заборгованості, що
підтверджується відповідною випискою,
відтак вказані вимоги також є
необґрунтованими.

Вказані висновки суду є законними і
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 24.03.2008 року між ОСОБА_4, як
позичальником, та АКІБ «УкрСиббанк»,
назва якого змінена на ПАТ
«УкрСиббанк», як кредитодавцем,
укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, за яким
банк надав позичальнику кредитні кошти
в сумі 100 000,00 доларів США.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору
сторони погодили, що за користування
кредитними коштами протягом перших 30
календарних днів, рахуючи з дати видачі
кредиту, процентна ставка
встановлюється у розмірі 12,40% річних.
Після цього строку та кожного
наступного місяця кредитування
процентна ставка підлягає перегляду
відповідно до умов договору. У випадку,
якщо банк не повідомив позичальника
про встановлення нового розміру
процентної ставки на наступний місяць
строку кредитування відповідно до умов
Договору, застосовується розмір
процентної ставки, діючий за цим
договором в попередньому місці.

Порядок зміни процентної ставки
передбачений розділом 5 кредитного
договору.

Пунктом 5.2 Договору сторони погодили
порядок збільшення банком відсоткової
ставки в односторонньому порядку.
Зокрема, у разі прийняття такого
рішення банк не пізніше 14 календарних
днів до дати збільшення розміру
процентної ставки повідомляє
позичальника про встановлення нової
процентної ставки, із зазначенням її
розміру та дати початкової дії такої
ставки, шляхом направлення поштою за
адресою позичальника відповідного
рекомендованого листа - повідомлення
банку. Новий розмірі процентної ставки
починає застосовуватись з дати, що буде
вказана у повідомленні банку до
позичальника, без укладання сторонами
відповідної угоди про внесення змін до
цього договору.

Разом з цим, п. 1.3.1 кредитного договору
сторони визначили та погодили, що за
користування кредитними коштами понад
встановлений договором термін банк
автоматично нараховує проценти на
прострочену суму основного боргу за
процентною ставкою в розмірі
збільшеному вдвічі від ставки,
вказаної в п. 1.3.1.

Судом обґрунтовано встановлено, що з
25.04.2013 мала місце прострочка ОСОБА_4
перед кредитодавцем ПАТ «УкрСиббанк»,
що не заперечувалось позивачем.

З огляду на викладене, висновок суду
про наявність у банку підстав для
нарахування процентів з 25.04.2013 на
прострочену суму основного боргу за
процентною ставкою в розмірі 24,80%
річних, ґрунтується на умовах договору
та вимогах закону.

Доводи апелянта про не дотримання
банком процедури збільшення
відсоткової ставки по кредитному
договору, є необґрунтованими, оскільки
банком не було збільшено відсоткову
ставку по договору в цілому, а лише, у
відповідності з вимогами п. 1.3.1.
договору, було автоматично нараховано
подвійні відсотки на прострочену суму
основного боргу.

При цьому, в суді апеляційної інстанції
представник відповідача пояснив, що
банком процента ставка по договору не
збільшувалась і у випадку погашення
існуючої заборгованості позивачем,
надалі процента ставка становитиме 12,40%
річних, як передбачено умовами
договору.

Також суд обґрунтовано відмовив
позивачу в задоволенні вимог про
перерахунок заборгованості з
урахуванням здійснених позивачем
платежів, оскільки такі платежі були
зараховані відповідачем в рахунок
погашення заборгованості, що
підтверджується відповідною випискою
та передбачено умовами кредитного
договору та додаткової угоди до нього.

Так, згідно п. 7.1 кредитного договору
сторони домовилися, що при порушенні
позичальником термінів виконання
будь-якого із своїх зобов'язань за цим
договором, зокрема щодо повернення
суми кредиту, та/або сплати плати за
кредит та/або штрафних санкцій
(неустойки) та/або виконання інших
грошових зобов'язань позичальника,
нарахованих банком за цим договором,
позичальник доручає банку, починаючи з
дати прострочення виконання будь-якого
із таких зобов'язань, здійснювати на
користь банку договірне списання
коштів позичальника, зокрема, з
поточного рахунку позичальника в
національній та/або іноземній валюті
НОМЕР_1.

Пунктом 1 Додаткової угоди від 07.04.2009 № 2
до договору банківського рахунку
фізичної особи від 21.03.2008 № 1701670
визначено, що клієнт для погашення
своїх строкових та прострочених
грошових зобов'язань, а саме
нарахованого основного боргу та
нарахованих процентів за користування
кредитом, які виникають з кредитного
договору, доручає банку включити його
до реєстру позичальників для купівлі
іноземної валюти, а саме доларів США, на
аукціоні НБУ та згідно умов цієї
Додаткової угоди здійснити договірне
списання коштів на користь банку в
порядку, у строки та у сумах, що
зазначені у кредитному договорі та п. 2
цієї додаткової угоди, зі свого
поточного рахунку в національній
валюті, відкритого в АКІБ «УкрСиббанк»,
а саме - НОМЕР_1.

Відповідно до виписки по банківському
рахунку НОМЕР_1 наданою представником
відповідача банком 07.09.2009, 02.10.2009 та
02.11.2009 здійснено зарахування на даний
рахунок грошових коштів на суму 7020,00
грн., 6520,00 грн. та 20000,00 грн. відповідно.

Таким чином, на виконання доручення
клієнта, банком здійснено договірне
списання коштів з рахунку НОМЕР_1
шляхом купівлі іноземної валюти
доларів США та зарахування цих коштів в
рахунок погашення заборгованості
позивача за кредитним договором, в
порядку визначеному п. 7.1 кредитного
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом (ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
норми права, які регулюють виниклі
спірні правовідносини сторін та умови
укладеного між сторонами договору,
оцінивши наявні у справі докази в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов цілком правомірного висновку
про відсутність порушень умов договору
відповідачем та, як наслідок,
відсутність порушеного права позивача.

Таким чином, підсумовуючи
вищевикладене, колегія суддів
приходить до висновку безпідставність
та необґрунтованість заявлених
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, оскільки вони не ґрунтуються на
встановлених судом фактичних
обставинах справи, наявних у справі
доказах та вимогах закону. Також, слід
наголосити, що наведені в апеляційній
скарзі доводи були предметом
дослідження судом першої інстанції,
висновків суду не спростовують та на
законність і обґрунтованість рішення
суду не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 30 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді