Справа № 739/1154/14-ц
Провадження № 2/739/281/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"26" серпня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка)
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2
(далі - відповідач) про визнання
останнього таким, що втратив право на
користування житлом, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги
мотивує тим, що їй на праві власності
належить вказаний вище житловий
будинок, у якому зареєстрований
відповідач. Останній з 1998 року у
вказаному будинку не проживає, на даний
знаходиться в Російській Федерації, де
створив нову сім'ю, відповідно право на
користування зазначеним житлом він
втратив, при цьому, у зв'язку з
реєстрацією відповідача, позивачка не
має змоги отримати субсидії на сплату
житлово-комунальних послуг.

У судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, просила їх задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві,
вказавши, що реєстрація відповідача в
належному їй житлі створює для неї
перешкоди в оформленні субсидій на
оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про час та місце судового
розгляду був повідомлений належним
чином, відповідно до частини п'ятої
статті 74 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України). За
таких обставин суд вважає, що справа
може бути розглянута без участі
відповідача, на підставі наданих суду
доказів, з постановленням заочного
рішення, оскільки позивачка проти
цього не заперечує.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_3 дав показання
про те, що він є сусідом позивачки,
знайомий з нею та відповідачем
тривалий час. З кінця 1990-х років бачив
відповідача лише декілька разів.
Останній в будинку позивачки фактично
не проживає, йому відомо, що відповідач
взагалі виїхав з м.
Новгорода-Сіверського.

Заслухавши пояснення позивачки,
допитавши свідка, дослідивши матеріали
справи та наявні в них докази, суд
приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачці на
праві власності належить житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на домоволодіння
від 06 вересня 2001 року, відповідно до
якого позивачці на праві власності
належить ? частка зазначеного вище
житлового будинку та договором
дарування частки домоволодіння від 04
листопада 2002 року, відповідно до якого
відповідач подарував позивачці
належну йому ? частку вказаного вище
житлового будинку (а.с. 4, 9).

З 18 лютого 1993 року позивачка та
відповідач зареєстровані в будинку
позивачки, за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується відміткою про їх
реєстрацію в домовій книзі зазначеного
будинку (а.с. 13-14).

10 липня 1999 року шлюб,
зареєстрований між позивачкою та
відповідачем було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

З довідки виконавчого комітету
Новгород-Сіверської міської ради
Чернігівської області від 17 червня 2014
року вбачається, що позивачка
зареєстрована в будинку за адресою:
АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 19
червня 2014 року в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 відповідач не
проживає з 1998 року, а з 2004 року він
перебуває в м. Москва Російської
Федерації (а.с. 18). Вказану обставину
своїми показаннями підтвердив також
свідок ОСОБА_3

Статтею 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод від 04
листопада 1950 року, ратифікованої
Україною 11 вересня 1997 року,
передбачено, що кожен має право на
повагу до свого приватного і сімейного
життя, до свого житла та кореспонденції
і органи державної влади не можуть
втручатися у здійснення цього права, за
винятком випадків, коли втручання
здійснюється згідно із законом і є
необхідним у демократичному
суспільстві, серед іншого, для захисту
прав і свобод інших осіб.

Як з'ясовано, визнання відповідача
таким, що втратив право на користування
житлом позивачки, потрібне останній
для здійснення нею своїх прав власника
житла, зокрема реалізації права
отримати субсидії на оплату
житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною четвертою
статті 9 Житлового кодексу Української
РСР ніхто не може бути виселений із
займаного житлового приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини другої
статті 405 Цивільного кодексу України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

В матеріалах справи відсутні
жодні докази поважності причин
відсутності відповідача понад
п'ятнадцять років за місцем реєстрації
в будинку, що належить позивачці. Крім
того, відповідач з 1999 року не є членом
сім'ї позивачки.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що відповідач втратив право
на користування житлом, розташованим
за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не
проживає у ньому понад один рік без
поважної причини, тому позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню
повністю.

У зв'язку із задоволенням позову
повністю, відповідно до частини першої
статті 88 ЦПК України, з відповідача на
користь позивачки необхідно стягнути
судовий збір, сплачений за подання
позовної заяви у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 8 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
статтею 9 Житлового кодексу
Української РСР, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом - задовольнити
повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право на користування житлом,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею за подання позову
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
Новгород-Сіверським районним судом
Чернігівської області за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана ним до Новгород-Сіверського
районного суду Чернігівської області
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення. У випадку
залишення ухвалою суду заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, воно може бути оскаржене
відповідачем у загальному порядку в
десятиденний строк з дня винесення
судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть
оскаржити заочне рішення до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення заочного рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення заочного рішення, можуть
подати апеляційну скаргу до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення.

Суддя
В.В. Чепурко