У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - державний
нотаріус Броварської міської
державної нотаріальної контори
Київської області Журавська Валентина
Вікторівна про визнання права
власності на частку у статутному фонді,
за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє
в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - державний
нотаріус Броварської міської
державної нотаріальної контори
Київської області Журавська В.В. та
просила визнати за нею право власності
на частку у статутному фонді ТОВ фірма
«Давид».

Ухвалою Броварського міськрайонного
суду Київської області від
10 квітня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3
залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.
1 ст. 207 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 20 травня 2014 року ухвалу
суду першої інстанції скасовано та
передано питання залишення позову без
розгляду та компенсації витрат
відповідача у разі залишення позову
без розгляду на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
просить скасувати ухвалу апеляційного
суду та залишити в силі ухвалу суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_3 без
розгляду та відмовляючи відповідачу у
задоволенні заяви про стягнення
судових витрат, суд першої інстанції
виходив із того, що представником
відповідача не надано суду будь-якого
документального підтвердження
фактичного понесення відповідачем
судових витрат, оскільки акт
прийому-передачі надання правової
допомоги не є належним платіжним
документом.

Скасовуючи ухвалу суду
першої інстанції та передаючи на новий
розгляд питання залишення позову без
розгляду та компенсації витрат
відповідача у разі залишення позову
без розгляду, суддя апеляційної
інстанції виходив із того, що судом
першої інстанції порушено порядок
вирішення питання про компенсацію
витрат відповідача у разі залишення
позову без розгляду, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК
України право відповідача на
пред'явлення вимоги до позивача про
компенсацію судових витрат виникає
після залишення заяви без розгляду та
підлягає розгляду судом в окремому
судовому засіданні з відповідною
оцінкою наданих відповідачем доказів
необґрунтованості дій, а ОСОБА_4 після
постановлення ухвали про залишення
позову без розгляду зазначена вимога
не заявлялась.

Такі висновки суду апеляційної
інстанції не ґрунтуються на нормах
процесуального права та матеріалах
справи.

Згідно з ч. 3 ст. 89 ЦПК України в інших
випадках закриття провадження у
справі, а також у разі залишення заяви
без розгляду відповідач має право
заявити вимоги про компенсацію
здійснених ним витрат, пов'язаних з
розглядом справи, внаслідок
необґрунтованих дій позивача.

Тобто така заява відповідача може бути
зроблена або в письмовій, або в усній
формі під час судового засідання до
винесення ухвали про залишення заяви
без розгляду. У протилежному випадку
відповідачу необхідно звертатися до
суду з позовною заявою.

Як убачається з журналу судового
засідання від 10 квітня 2014 року
(а. с. 255-259 т. 1), представником ОСОБА_3 -
ОСОБА_7 під час судового розгляду
справи заявлено клопотання про
залишення позовної заяви без розгляду,
після чого представником відповідача
заявлено про стягнення з позивача
судових витрат, тобто до винесення
ухвали про залишення позову без
розгляду.

Таким чином, висновок апеляційного
суду, що судом першої інстанції був
порушений порядок вирішення питання
про компенсацію судових витрат є
помилковим.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Проте апеляційний суд доводи
апеляційної скарги щодо компенсації
судових витрат не перевірив та не навів
в ухвалі мотивів їх не прийняття.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно з ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка
має право на надання правової допомоги,
допускається до участі у справі
ухвалою суду за заявою особи, яка бере
участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» від 27 квітня 2006 року №
590 затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, відповідно до
яких в цивільних справах граничний
розмір компенсації витрат, пов'язаних з
правовою допомогою сторін, на користь
якої ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що
обчислюється, виходячи з того, що
зазначеній особі, виплачується 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмета доказування у справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із надання правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

Оскільки суд апеляційної інстанції на
вищевказані норми матеріального та
працесуального права уваги не звернув,
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 20 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко