У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 листопада
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9
та Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 11 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просили стягнути з ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та Публічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» майнову та моральну
шкоду, завдану їм внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що
28 березня 2005 року на 609-му кілометрі
автошляху Київ - Харків - Довжанський
сталося зіткнення автомобіля TOYOTA RAV-4,
д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_9, та автомобіля «ВАЗ 21113», д.н.з.
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10,
внаслідок чого останній загинув.

Власником автомобіля TOYOTA RAV-4 є ОСОБА_8,
цивільно-правова відповідальність
якої була застрахована в ПАТ «УСК
«Гарант-Авто» по типу 1.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 10 квітня
2005 року встановлений факт обопільної
вини водіїв ОСОБА_10, який
рухався у зустрічному напрямку зі
швидкістю 130 км/год, чим
порушив п.12.9 «б», п.12.3 Правил дорожнього
руху, та ОСОБА_9, який рухався зі
швидкістю 90 км/год, чим порушив п.12.9 «б»
Правил дорожнього руху, не
пересвідчився у безпеці маневру, чим
допустив порушення п.п.10.1 та 14.2 Правил
дорожнього руху.

Вказували, що померлий ОСОБА_10 займався
підприємницькою діяльністю й був
єдиним годувальником своєї сім'ї,
зокрема дружини ОСОБА_4, сина ОСОБА_5, 1992
року народження, батька ОСОБА_6 та
матері ОСОБА_7

Оскільки ОСОБА_9 добровільно
відмовляється відшкодувати
спричинену їм шкоду, просили
задовольнити позов.

Рішенням Вугледарського районного
суду Донецької області від 17
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено частково.

З ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь
ОСОБА_5 стягнуто 6000 грн у відшкодування
шкоди, пов'язаної з втратою
годувальника.

У задоволенні вимог ОСОБА_4, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 про стягнення майнової та
моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 11 червня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на
користь ОСОБА_5 страхове відшкодування
у зв'язку з втратою годувальника за
період з 29 березня 2005 року до
11 червня 2014 року у сумі 3186,70 грн та
щомісячно по 28,85 грн, починаючи з 12
червня 2014 року й до закінчення
навчання, але не більш ніж до
досягнення ним 23 років, а саме до
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на
користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
моральну шкоду по 2 550 грн
кожному.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
відшкодування моральної шкоди по 10 000
грн кожному.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині стягнення з нього на користь
позивачів моральної шкоди та ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову
в позові, у решті судове рішення
залишити без змін, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи на користь позивачів по 10 000
грн кожному у відшкодування моральної
шкоди, апеляційний суд виходив з того,
що останні мають право на
відшкодування такої шкоди відповідно
до ст. ст. 22, 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». При цьому, суд врахував
характер правопорушення, глибину
душевних й моральних страждань
позивачів та ступінь вини відповідача
у скоєнні ДТП.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
часткове задоволення позову
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити,
рішення апеляційного суду Донецької
області від 11 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова