АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/1088/14-ц 22-ц/774/2354/К/14
Справа № 214/1088/14-ц
Провадження 22-ц/774/2354/К/14
інстанції Попов В.В.
Категорія № 27(4)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
представника позивача Руденка Юрія
Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення
Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 12 червня 2014 року по
справі за позовом Акціонерного
товариства Ретікулум Пауер до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року Акціонерне
товариство Ретікулум Пауер (надалі -
АТ Ретікулум Пауер) звернулися до суду
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Уточнивши позовні вимоги, в останній їх
редакції позивач просив суд стягнути з
відповідача у рахунок погашення
заборгованості за Договором про
надання іпотечного кредиту
№3200/204369-01/08/01-001/00/R від 23.04.2008 року, яка
виникла у зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором,
2109729,08 чеських крон, що еквівалентно 854708
грн. 21 коп. із розрахунку: 1833324,52 чеських
крон - заборгованість по тілу кредиту;
76022,19 чеських крон - заборгованість по
відсоткам; 200382,37 чеських крон -
неустойка.

В обґрунтування позовних вимог АТ
Ретікулум Пауер зазначили, що 23.04.2008
року між Іпотечним банком АТ та
відповідачем, від імені якого за
довіреністю діяв ОСОБА_6, було укладено
Договір про надання іпотечного кредиту
№3200/204369-01/08/01-001/00/R, згідно умов якого
відповідачу ОСОБА_2 було надано кредит
в розмірі 1933605 чеських крон зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 5,69% річних строком на 30 років.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором, 23.04.2008 року між Іпотечним
банком АТ, відповідачем та ТОВ «Вітат
Груп» було укладено Договір застави
нерухомості №3200/204369-01/08/01-002/00/R, згідно
умов якого предметом застави є:
квартира (будується) - НОМЕР_3 в будинку
НОМЕР_2 на земельній ділянці НОМЕР_1 та
частка спільної власності у розмірі
410/23611 у просторах загального
користування - все в межах населеного
пункту Ліпно-над-Влтавою, а також
частка спільної власності у розмірі
410/23611 на земельній ділянці НОМЕР_1,
населений пункт: Ліпно-над-Влтавою,
кадастрова територія:
Ліпно-над-Влтавою.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за Кредитним
договором, станом на 23.07.2013 року у нього
утворилася заборгованість у сумі 2109729,08
чеських крон, що еквівалентно 854708 грн. 21
коп. із розрахунку: 1833324,52 чеських крон -
заборгованість по тілу кредиту; 76022,19
чеських крон - заборгованість по
відсоткам; 200382,37 чеських крон -
неустойка.

Заочним рішенням Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 12
червня 2014 року позовні вимоги
Акціонерного товариства Ретікулум
Пауер задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Акціонерного товариства Ретікулум
Пауер в рахунок погашення
заборгованості за Договором про
надання іпотечного кредиту
№3200/204369-01/08/01-001/00/R від 23.04.2008 року суму
заборгованості в розмірі 2109729, 08
чеських крон, що еквівалентно 854708 грн. 21
коп., із розрахунку: 1833324,52 чеських крон -
заборгованість по тілу кредиту; 76022,19
чеських крон - заборгованість по
відсоткам; 200382,37 чеських крон -
неустойка та 3441 грн. судового збору.

Ухвалою Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 15 жовтня 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
або закрити провадження у справі на
підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Зокрема, апелянт посилається на те, що,
ухвалюючи рішення, суд залишив поза
увагою лист Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16
травня 2013 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ з іноземним
елементом», згідно якого
правовідносини, пов'язані з усіма
видами зовнішньоекономічної
діяльності в Україні, регулюються
положеннями Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність», а
питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом, у тому числі й питання
підсудності судам України справ за
участю іноземного елемента,
вирішуються згідно із Законом України
«Про міжнародне приватне право».
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про міжнародне приватне право» у
випадках, передбачених законом,
учасники (учасник) правовідносин
можуть самостійно здійснювати вибір
права, що підлягає застосуванню до
змісту правових відносин. Пунктом 8
Розділу VIII Договору про надання
іпотечного кредиту №3200/204369-01/08/01-001/00/11,
укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Іпотечний
банк» 23.04.2008 року, сторони домовились,
що можливі спори за цим договором
вирішення усіх спорів, які можуть
виникнути на підставі кредитного
договору, будуть вирішуватись
відповідним судом Чеської Республіки
за територіальною приналежністю Банку,
що буде визначена відповідно до адреси,
вказаної у торговому реєстрі на момент
подання позову. Тобто, сторони
домовились про підсудність розгляду
спорів, і зазначене положення на
підставі п. 1 ст. 4 Договору про
відступлення прав також переходить до
позивача у справі.

Крім того, апелянт зазначив, що позовні
вимоги Акціонерного товариства
Ретікулум Пауер не обґрунтовані
жодними нормами матеріального права.
Задовольняючи ж позов, суд послався на
матеріальне право України - норми
Цивільного Кодексу України, що на думку
ОСОБА_2, є необґрунтованим.

Під час розгляду справи, на думку
апелянта судом допущено порушення норм
матеріального права, що містяться в
ст.ст. 258, 261, 268 ЦК України щодо строків
нарахування пені та застосування
строку позовної давності, а саме -
позивачем визначено період
нарахування неустойки з 18.01.2012 р. по
29.10.2012 р., при цьому позов датовано 23.07.2013
р., тобто здійснено розрахунок пені за
межами річного строку позовної
давності, який мав би починатися з
23.07.2012 р.

Також ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
зазначив про те, що в матеріалах справи
відсутні докази про розмір та порядок
утворення заборгованості по тілу
кредиту, докази часткового погашення
кредитної заборгованості, копії
платіжних документів про погашення
кредиту та порядок розподілу банком
сум, сплачених позичальником за
кредитним договором, в погашення тіла
кредиту, процентів та штрафних санкцій,
реалізації майна відсутні формули
розрахунку тощо. Крім того, позивачем
надано до справи копії документів, які
належним чином не засвідчені, що
зумовлює необхідність витребування
оригіналів усіх вказаних документів,
що підтверджують позовні вимоги,
переклад документів українською мовою
не засвідчений відповідно до вимог
законодавства, докази повноважень,
освіти перекладача, володіння ним
відповідними мовами в матеріалах
справи відсутні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що 23.04.2008 року між
Іпотечним банком АТ та відповідачем,
від імені якого за довіреністю діяв
ОСОБА_6, було укладено Договір про
надання іпотечного кредиту
№3200/204369-01/08/01-001/00/R, згідно умов якого
відповідачу ОСОБА_2 було надано кредит
в розмірі 1933605 чеських крон зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 5,69% річних строком на 30 років.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором, 23.04.2008 року між Іпотечним
банком АТ, відповідачем та ТОВ «Вітат
Груп» було укладено Договір застави
нерухомості №3200/204369-01/08/01-002/00/R, згідно
умов якого предметом застави є:
квартира (будується) - НОМЕР_3 в будинку
НОМЕР_2 на земельній ділянці НОМЕР_1 та
частка спільної власності у розмірі
410/23611 у просторах загального
користування - все в межах населеного
пункту Ліпно-над-Влтавою, а також
частка спільної власності у розмірі
410/23611 на земельній ділянці НОМЕР_1,
населений пункт: Ліпно-над-Влтавою,
кадастрова територія:
Ліпно-над-Влтавою.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань за Кредитним
договором, станом на 23.07.2013 року у нього
утворилася заборгованість у сумі 2109729,08
чеських крон, що еквівалентно 854708 грн. 21
коп. із розрахунку: 1833324,52 чеських крон -
заборгованість по тілу кредиту; 76022,19
чеських крон - заборгованість по
відсоткам; 200382,37 чеських крон -
неустойка.

Відповідно до ст.4 Договору про
відступлення права вимоги, укладеного
у грудні 2011 року між Іпотечним банком
АТ та АТ Ретікулум Пауер, до останнього
перейшло право вимоги зі всіма правами
та обов'язками, приналежностями та
забезпеченням, пов'язаними з даними
вимогами, і також зі всіма правами та
обов'язками, які випливають з окремих
договорів про надання іпотечних
кредитів, зокрема, відповідно до п.1.19
вказаного договору - право вимоги за
договором №3200/204369-01/08/01-001/00/R,
укладеного 23.04.2008 року з відповідачем
ОСОБА_2

Звертаючись до суду з позовом, АТ
Ретікулум Пауер посилалися на
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за кредитним договором, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість, яка станом на 23.07.2013
року складає 2109729,08 чеських крон, що
еквівалентно 854708 грн. 21 коп. із
розрахунку: 1833324,52 чеських крон -
заборгованість по тілу кредиту; 76022,19
чеських крон - заборгованість по
відсоткам; 200382,37 чеських крон -
неустойка.

Задовольняючи позовні вимоги АТ
Ретікулум Пауер, суд першої інстанції
виходив з їх доведеності,
обґрунтованості та наявності правових
підстав для їх задоволення.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він є
передчасним з огляду на наступне.

Згідно положень статті 2 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору.

Відповідно до ст. 414 ЦПК підсудність
судам України цивільних справ з
іноземним елементом визначається цим
Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 76 Закону "Про
міжнародне приватне право" суди
України можуть брати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом у таких
випадках: якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків виключної підсудності;
якщо на території України відповідач у
справі має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача; у справах про
відшкодування шкоди, якщо її було
завдано на території України; якщо у
справі про сплату аліментів або про
встановлення батьківства позивач має
місце проживання в Україні; якщо у
справі про відшкодування шкоди позивач
- фізична особа має місце проживання в
Україні або юридична особа - відповідач
- місцезнаходження в Україні; якщо у
справі про спадщину спадкодавець у
момент смерті був громадянином України
або мав в Україні останнє місце
проживання; дія або подія, що стала
підставою для подання позову, мала
місце на території України; якщо у
справі про визнання безвісно відсутнім
або оголошення померлим особа мала
останнє відоме місце проживання на
території України; якщо справа
окремого провадження стосується
особистого статусу або дієздатності
громадянина України; якщо справа проти
громадянина України, який за кордоном
діє як дипломатичний агент або з інших
підстав має імунітет від місцевої
юрисдикції, відповідно до міжнародного
договору не може бути порушена за
кордоном; в інших випадках, визначених
законом України та міжнародним
договором України.

Згідно листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-754/0/4-13 від 16
травня 2013 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ з іноземним
елементом», згідно із роз'ясненням
президії Вищого господарського суду
України від 31 травня 2002 року № 04-5/608
"Про деякі питання практики розгляду
справ за участю іноземних підприємств
і організацій" правовідносини,
пов'язані з усіма видами
зовнішньоекономічної діяльності в
Україні, регулюються положеннями
Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність", а
питання, що виникають у сфері
приватноправових відносин з іноземним
елементом (хоча б один учасник
правовідносин є іноземцем, особою без
громадянства або іноземною особою;
об'єкт правовідносин знаходиться на
території іноземної держави; юридичний
факт, який впливає на виникнення, зміну
або припинення правовідносин, мав чи
має місце на території іноземної
держави), у тому числі й питання
підсудності судам України справ за
участю іноземного елемента,
вирішуються згідно із Законом України
"Про міжнародне приватне право".

Відповідно до частини першої статті 5
Закону України "Про міжнародне
приватне право" у випадках,
передбачених законом, учасники
(учасник) правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин. У випадку обрання
сторонами права, що підлягає
застосуванню до змісту правовідносин,
суд застосовує це право у вирішенні
спору. При цьому за приписами частин
третьою та четвертої статті 5 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
вибір права може бути здійснений щодо
угоди (правочину) в цілому або її
окремої частини. Вибір права щодо
окремих частин угоди повинен бути явно
вираженим.

Згідно зі статтею 32 цього ж Закону
зміст правочину може регулюватися
правом, яке обрано сторонами, якщо інше
не передбачено законом. У разі
відсутності вибору права до змісту
правочину застосовується право, яке
має з правочином найбільш тісний
зв'язок.

Окремі колізійні норми можуть
закріплюватися у двосторонніх
міжнародних договорах про правову
допомогу у цивільних справах.

У Розділі VI Закону України "Про
міжнародне приватне право" визначено
норми щодо договірних зобов'язань.

Зокрема, згідно зі статтею 43
зазначеного Закону сторони договору
можуть обрати право, що застосовується
до договору, крім випадків, коли вибір
права прямо заборонено законами
України. Відповідно до частини другої
статті 44 цього ж Закону за відсутності
згоди сторін про вибір права, що
застосовується до договору,
застосовується право, з яким договір
найбільш тісно пов'язаний, вважається,
наприклад, щодо договору про нерухоме
майно - право держави, у якій це майно
знаходиться, а якщо таке майно підлягає
реєстрації, - право держави, де
здійснена реєстрація; щодо договору,
укладеного на аукціоні, за конкурсом
або на біржі, - право держави, у якій
проводиться аукціон, конкурс або
знаходиться біржа.

Згідно зі статтею 509 ЦК
цивільно-правове зобов'язання - це
правовідношення, в якому одна особа
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші та ін.) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

При з'ясуванні обставин, які випливають
із зобов'язальних правовідносин за
участю іноземного елемента вирішальне
значення має вибір права, яким
регулюються ці правовідносини.

За винятком випадків, коли вибір права
прямо заборонено законами України,
сторони договору за статтею 43 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
згідно із статтями 5 та 10 цього Закону
можуть обрати право, що застосовується
до договору, крім випадків, коли вибір
права прямо заборонено законами
України.

Якщо сторони не досягнули згоди про
вибір права, то відповідно до статті 44
Закону України "Про міжнародне
приватне право" застосовується право
відповідно до частин другої і третьої
статті 32 цього Закону.

Згідно зі статтею 32 цього ж Закону у
разі відсутності вибору права до
змісту правочину застосовується право,
яке має найбільш тісний зв'язок із
правочином. Якщо інше не передбачено
або не випливає з умов, суті правочину
або сукупності обставин справи, то
правочин більш тісно пов'язаний з
правом держави, у якій сторона, що
повинна здійснити виконання, яке має
вирішальне значення для змісту
правочину, має своє місце проживання
або місцезнаходження.

Правом, з яким договір найбільш тісно
пов'язаний, вважається: щодо договору
про нерухоме майно - право держави, у
якій це майно знаходиться, а якщо таке
майно підлягає реєстрації, - право
держави, де здійснена реєстрація.

Колізійні норми у сфері
зобов'язального права містяться також
у двосторонніх договорах про правову
допомогу.

Відповідно до статті 48 Договору між
Україною та Чеською Республікою про
правову допомогу в цивільних справах,
ратифікованого Законом України від 10
січня 2002 року № 2927-III, договірні
правовідносини регулюється
законодавством, яке обирається за
згодою їхніх учасників, а за
відсутності згоди - законодавством
сторони, на території якої було
укладено договір, за винятком
договорів щодо нерухомого майна, де
застосовується законодавство держави,
на території якої знаходиться
нерухомість. Форма договору
регулюється законодавством тієї
Договірної Сторони, яким регулюється і
саме договірне зобов'язання. Справи з
вирішення спорів, що виникають з
договірних відносин, є компетентним
вирішувати орган юстиції тієї
Договірної Сторони, на території якої
має місце проживання, перебування чи
знаходження відповідач або
знаходиться спірне нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно п. 8 кредитного договору,
укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Іпотечний
банк» 23.04.2008 року, сторони домовились,
що можливі спори за цим договором
вирішення усіх спорів, які можуть
виникнути на підставі кредитного
договору, будуть вирішуватись
відповідним судом Чеської Республіки
за територіальною приналежністю Банку,
що буде визначена відповідно до адреси,
вказаної у торговому реєстрі на момент
подання позову. Тобто, сторони
домовились про підсудність розгляду
спорів, і зазначене положення на
підставі п. 1 ст. 4 Договору про
відступлення прав також переходить до
позивача у справі, про що у засіданні
суду першої інстанції та у засіданні
колегії суддів заявлено відповідачем
по справі ОСОБА_2

Статтею 8 ЗУ «Про міжнародне приватне
право» передбачено, що при
застосуванні права іноземної держави
суд чи інший орган встановлює зміст
його норм згідно з їх офіційним
тлумаченням, практикою застосування
і доктриною у відповідній іноземній
державі. З метою встановлення змісту
норм права іноземної держави суд чи
інший орган може звернутися в
установленому законом порядку до
Міністерства юстиції України чи інших
компетентних органів та установ в
Україні чи за кордоном або залучити
експертів.

Особи, які беруть участь у справі,
мають право подавати документи, що
підтверджують зміст норм права
іноземної держави, на які вони
посилаються в обґрунтуванні своїх
вимог або заперечень, іншим чином
сприяти суду чи іншому органу у
встановленні змісту цих норм.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивач зазначених вимог
закону не виконав.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів
доводи апеляційної скарги про
порушення правил підсудності
заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є, зокрема, порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права. Порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що порушення судом першої
інстанції правил підсудності призвело
до неправильного вирішення справи, а
суд апеляційної інстанції з цих
підстав також позбавлений повноважень
на вирішення даної справи, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відповідача задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати, як передчасне, та на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог АТ
Ретікулум Пауер.

На підставі ст.88 ЦПК України колегія
судді вважає за необхідне стягнути з
Акціонерного товариства Ретікулум
Пауер на користь ОСОБА_2 судовий збір
за розгляд справи у суді апеляційної
інстанції у сумі 1827 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 12
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного
товариства Ретікулум Пауер до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості
відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства
Ретікулум Пауер на користь ОСОБА_2
судовий збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції у сумі 1827 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: