АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Бережняк Н.В..

за участю:

представника позивача Кохановського
В.С.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
22 липня 2014 року в справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», що є правонаступником
Публічного (відкритого) акціонерного
товариства «Сведбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, в якому просило суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 2621/0708/77-142 від
01.07.2008 року, яка станом на 01.04.2014 року
складає 2 493 978,09 грн., звернути стягнення
на предмет іпотеки, а саме: земельну
ділянку загальною площею 0,1000 га,
цільове призначення якої - будівництво,
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер - :90:277:0039, яка
розташована за адресою: м. Київ,
Дарницький район, вул. Карла Маркса, 64-а,

Справа № 753/7627/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/12874/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Коренюк
А.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
22.07.2014 року позовні вимоги задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
земельну ділянку, загальною площею
0,1000га, з цільовим призначенням -
будівництво, обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд, кадастровий номер -
:90:277:0039,оцінену в сумі 762 140 грн. 00
коп., і розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_4, ідентифікаційний код
платника податків - НОМЕР_1 на підставі
права власності згідно Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 993175,виданого
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації) 27.01.2009 року,
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів про право
власності на землю за № 10-7-08693,згідно
іпотечного договору №
2621/0708/77-142-Z-1,посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 01.07.2008року
за реєстровим № 2196,яка є предметом
іпотеки за вказаним іпотечним
договором для задоволення вимог ТОВ
"Кредитні ініціативи", як
правонаступника ПАТ "Сведбанк", що
виникли на підставі кредитного
договору № 2621/0708/77-142від 01.07.2008року, в
загальній сумі 2 493 978 грн. 09 коп. та 3 654
грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 2
497 632 грн. 09 коп., шляхом продажу на
прилюдних торгах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове, яким
відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. Апелянт посилається на
те, що зазначене рішення винесено з
неповним з'ясуванням та недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що розрахунок заборгованості
здійснено невірно, позивачем пропущено
строк позовної давності та він не має
будь-яких правових підстав на
стягнення коштів з позичальника,
вимагати від відповідача погашення
заборгованості у доларах США. Крім
того, апелянт зазначає, що при
прийнятті рішення суд першої
інстанції не врахував вимоги Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» та рішенням суду було
встановлено факт нікчемності Договору
факторингу від 28.11.2012 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що вимоги позивача є
обґрунтованими та доведеними, оскільки
матеріали справи свідчать про те, що
відповідач не виконав свої обов'язки за
кредитним договором.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що
01.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого є ТОВ «Кредитні
ініціативи», та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № 2621/0708/77-142 щодо
надання кредитних коштів в загальній
сумі 120 000 доларів 00 центи США з
цільовим використання кредиту - для
придбання нерухомості, з кінцевим
строком повернення та сплати всіх
платежів до 29.06.2028 року, на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності кредитних
ресурсів та з оплатою 13% річних (а. с. 5-8).
З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4
було укладено іпотечний договір №
2621/0708/77-142-Z-1, відповідно, за умовами
якого відповідач передав в іпотеку
позивачу вище зазначену земельну
ділянку (а. с. 13-14). За договір факторингу
від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор плюс»
банк уступив право вимог за вказаними
договорами ТОВ «ФК «Вектор плюс» ( а. с.
149-175). 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор плюс»
за договором факторингу передав право
вимоги за зазначеними договорами ТОВ
«Кредитні ініціативи» (а. с. 128-145), яке і
звернулося до суду з зазначеним
позовом.

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
відповідач, який добровільно погодився
на умови кредитного договору, повинен
був належно їх виконувати.

Відповідно до матеріалів справи,
позивач виконав взяті на себе
зобов'язання в повному обсязі, що
підтверджується заявою на видачу
готівки № 3 від 01.07.2008 року ( а. с. 12 ),
а відповідач всупереч умов
зазначеного договору перестав
сплачувати кошти, внаслідок чого
станом на 01.04.2014 року виникла
заборгованість, яка становить 2 493 978
грн. 09 коп., і складається із:
заборгованості за кредитом - 118 500 ,00 дол.
США, що за курсом НБУ на дату розрахунку
складає 1 303 274,85 грн.; заборгованість за
відсотками - 81 966,77 дол. США, що
еквівалентно 901 478,73 грн.; пеня - 26 297,68
дол. США, що еквівалентно 289 224,51 грн. (а.
с. 25-26). ТОВ «Кредитні
ініціативи»неодноразово повідомляв
відповідача про виникнення
заборгованості за вказаним кредитним
договором ( а. с. 27-31 ), отримання яких
підтверджується зворотнім
повідомленням (а. с. 107 ), але відповідач
не вживав заходів на її погашення.

У разі порушення відповідачем своїх
зобов'язань за кредитним договором,
відповідно до ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК
України, позивач має право достроково
стягнути заборгованість по кредиту,
відсоткам та комісії, вимагати
виконання інших зобов'язань за
кредитним договором відповідно до ст.
1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. З ЗУ «Про іпотеку»,
у разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі
порушення іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
було встановлено, що відповідач свої
зобов'язання за вищевказаним кредитним
договором не виконує, колегія суддів
вважає висновки суду щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки
правильними.

Доводи апелянта щодо пропущення
позивачем строків позовної давності є
безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі (ст. 259 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що
вищевказаний кредитний договір був
укладений 01.07.2008 року строком до 29.06.2028
року. Відповідно до п.10.11 договору
сторони погодились на те, що строк
позовної давності за вищезгаданим
кредитним договором становить 10 років.
Отже, строк позовної давності за
останнім сплине 29.06.2038 року, а позивач
звернувся з відповідним позовом до
суду в квітні 2014 року, тобто в межах
строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що розрахунок
заборгованості здійснено
невірно,колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки відповідач в порушення
вимог ст.60 ЦПК України не надав суду
будь-яких розрахунків на спростування
розрахунків наданих позивачем.

Необґрунтованими, на думку колегії
суддів, є посилання апелянта на
відсутність у позивача правових
підстав на стягнення будь-яких коштів з
позичальника, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи.

Так пунктом 10.8 договору факторингу від
28.11.2012 року укладеного між ТОВ «ФК
«Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» передбачено, що до нього
додаються додатки, що складають
невід'ємну частину договору, а саме
Додаток №1-А реєстр заборгованості
боржників, в якому в якості боржника
вказано саме ОСОБА_4, в зв'язку з чим ТОВ
«Кредитні ініціативи» має всі законні
підстави для звернення з зазначеним
позовом.

Доводи апелянта щодо відсутності у
позивача права вимагати погашення
заборгованості у доларах США також є
безпідставними та не тягнуть за собою
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції.

Згідно до п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення», суд має право ухвалити
рішення про стягнення грошової суми в
іноземній валюті з правовідносин, які
виникли при здійсненні валютних
операцій у випадку і в порядку,
встановлених законом - ч.2 ст.192 ЦК,
Декрет КМУ від 19.02.1993 №15-93 «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю». Матеріали справи свідчать
про те, що сторони договору
Банківського кредиту самі визначили,
що договір укладається в іноземній
валюті, а саме доларах США, тобто на
такі умови добровільно погодився сам
відповідач.

Також, на думку колегії суддів, не тягне
за собою скасування або зміну рішення і
посилання апелянта на те, що договір
факторингу між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та
ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.04.2014
року визнано недійсним, оскільки
останнє скасовано ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15.10. 2014 року.

Посилання апелянта на Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», також не спростовують
висновків суду першої інстанції,
оскільки така заборона стосується
житла, а в даному конкретному випадку у
якості предмету іпотеки виступає
земельна ділянка, загальною площею
0,1000га.

Таким чином, враховуючи вище викладене,
вимоги апелянта є недоведеними та
такими, що не знайшли своє
підтвердження при розгляді справи в
апеляційній інстанції, а тому не
заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи, а наведені
в апеляційній скарзі доводи висновок
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А. Пікуль