АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/24/13- ц
Номер провадження 22-ц/786/2889/14
Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.
Доповідач Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого - судді Буленка
О.О.

Суддів: Дорош А.І.,
Омельченко Л.М.,

при секретарі:
Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2

на рішення Карлівського районного суду
Полтавської області від 05 серпня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги ОСОБА_2, про визнання особистою
власністю майна,-

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Карлівського районного суду
Полтавської області від 05 серпня 2014
року змінені та уточнені позовні
вимоги ОСОБА_3 Анатолійовича-
задоволено в повному обсязі.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, будівельні
матеріали, використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд (за
виключенням сараїв Б, б, б1) по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
(сімдесят одну тисячу шістсот
вісімдесят вісім) гривень 00 копійок, що
становить 1/2 частину ОСОБА_3
будівельних матеріалів, використаних
при здійсненні будівництва житлового
будинку, господарських будівель та
споруд (за виключенням сараїв Б, б, б1) по
АДРЕСА_1, а також судові витрати в
розмірі 4838 (чотири тисячі вісімсот
тридцять вісім) гривень 48 копійок, а
всього стягнути 76526 (сімдесят шість
тисяч п'ятсот двадцять шість) гривень 48
копійок.

В задоволенні змінених позовних вимог
ОСОБА_1 та вимог третьої особи ОСОБА_2
відмовлено в повному обсязі.

З рішенням суду не погодилася
позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1
та третя особа ОСОБА_2 та подали на
нього апеляційні скарги, в яких
просять рішення суду скасувати та
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої
інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
оскільки при постановленні рішення не
врахував надані нею докази, що саме її
батьками були надані гроші на побудову
будинку. Крім того, визначивши за
ОСОБА_3 ? частки будматеріалів та
стягнувши з неї відповідної суми за
вказану частку не застосував вимог ст.
365 ЦК України щодо припинення права
особи на частку у спільному майні

Крім того, вищевказане рішення суду
оскаржила третя особа: ОСОБА_2, вказуючи
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, та вказала, що
позивачем за первісним позовом не
надано належних доказів щодо участі у
будівництві спірного будинку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарги та заперечення на апеляційну
скаргу, приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки спірне нерухоме майно, було
побудовано в період спільного
проживання сторін у справі, які під час
його побудови пе5ребували у шлюбі
кожному з сторін належить 12 частини
будівельних матеріалів, оскільки
спірний будинок не введений в
експлуатацію.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та вимог третьої особи
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
того, що останніми не надано належних
доказів щодо здійснення побудови
спірного нерухомого майна за власні
кошти без участі, ОСОБА_3А

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку від 20.03.2000 р. ОСОБА_4
придбала житловий будинок з
господарчими та побутовими спорудами
за адресою : АДРЕСА_1, що складається в
цілому з саманного житлового будинку
літ.А-1, сараю літ. Б,б,б1, літньої кухні
літ. Г,г, сараю г1, вбиральні літ.Д,
житлова площа 24,30 кв.м. (а.с.7, т.1).

28.10.2003 р. було виготовлено технічний
паспорт на садибний (індивідуальний )
житловий будинок АДРЕСА_1, власником
вказано ОСОБА_4. Згідно технічного
паспорту, на території домоволодіння
зазначено будинок жилий 2003 року
побудови ( стіни з саману обкладені
цеглою, покрівля шифер) літ. А-1, сараї
літ. Б,б,б1,б2 - 1960 р.побудови, сарай літ.В
, що збудований у 2003 р., літ.Г - гараж 2003
року побудови, літ. Д- вбиральня, N1-2
огорожа, літ. К-колодязь. ( а.с.8,т.1)

Згідно матеріалів справи, сторони у
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі з 09 червня 2001 року по 10 серпня 2012
року

Як вбачається з заочного рішення
Карлівського районного суду
Полтавської області від 10 серпня 2012
року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
розірвано / а.с.9 Том 1/

Згідно домової книги у будинку
АДРЕСА_1 прописані сторони по справі
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх дочка ОСОБА_5 (
а.с.10-11)

Рішенням Виконавчого комітету
Карлівської міськради за № 32 від 12.03.2004
р. було дозволено ОСОБА_4 провести
будівництво житлового будинку ,
господарського сараю на присадибній
ділянці по АДРЕСА_1 старий житловий
будинок переобладнати під літню кухню
та підсобні приміщення ( а.с.12, т.1).

12 квітня 2014 року ОСОБА_4 отримала
дозвіл на будівництво спірного
житлового будинку.

Відповідно до ст.. 22 КпШС України, що
кореспондується з положеннями ч.1 ст.
60 СК України, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один
із з них не мав з поважної причини
(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до висновку №1126 судової
будівельно-технічної експертизи від
28.02.2014 вбачається, що загальна вартість
будівельних матеріалів, що були
використані при здійсненні
будівництва житлового будинку,
господарських будівель та споруд (за
виключенням сараїв Б,б,б1) по АДРЕСА_1
складає 143376,00 грн. ( а.с.187-218, т.1).

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції щодо визнання право
власності за ОСОБА_3 на ? частину
матеріалів, використаних в процесу
будівництва житлового будинку.

В свою чергу колегія суддів вважає
безпідставними посилання у
апеляційних скаргах ОСОБА_1 та третьої
особи ОСОБА_2, що спірний будинок було
побудовано ними за власний рахунок, без
жодної участі позивача за первісним
позовом, виходячи з наступного.

У Постанові Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя» роз'яснено, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Як вбачається з Договору-розписки де
зазначається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 дають
своїй дочці ОСОБА_1 10000 доларів США для
побудови їм будинку, на старість вони
проживатимуть разом з нею у цьому
будинку, дочка буде доглядати їх до
смерті (а.с.185,т.1),. Також відповідно до
розписки від 08 квітня 2000 року ,ОСОБА_2,
дала дочці ОСОБА_4 кошти у розмірі 700
доларів США на придбання будинку в м.
Карлівці як подарунок на восьме
березня та зобов'язала її витратити
кошти лише на придбання будинку ( а.с.184,
т.1).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що вказані розписки
відносяться до договорів дарування, а
відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України,
договір дарування валютних цінностей
на суму, яка перевищує
п'ятидесятикратний розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

До розписки складеної 08.04.2000 р, суд
першої інстанції також правомірно
застосував положення ст. 244
Цивільного кодексу УРСР, якою
передбачено, що договір дарування на
суму понад 500 карбованців, а при
даруванні валютних цінностей- на суму
понад 50 карбованців повинен бути
нотаріально посвідчений. Відповідно до
офіційного курсу валют, установленого
Нацбанком України на 08.04.2000 р. 100
доларів США складало 542,51 грн.,
відповідно 700 доларів США- 3797,57 грн.
Тож, у даному випадку , при укладенні
договору дарування грошових коштів між
третьою особою та відповідачем за
первісним позовом, він мав бути
укладений у письмовій формі та
посвідчений нотаріально.

Більше того, участь ОСОБА_3 у
будівництві спірного будинку
підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
які виконували певні будівельні роботи
у спірному будинку.

Також колегія суддів вважає
безпідставними доводи апелянта ОСОБА_1
що судом безпідставно не застосовано
вимоги ст. 365 ЦК України до спірних
правовідносин.

Так положення ч.2 ст.365 ЦК України
передбачає, що суд постановляє рішення
про припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.
Вказаних вимог ОСОБА_1 виконано не було,
а тому у суду були відсутні підстави
вирішувати вказане питання.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються та не спростовують висновки
суду про задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 про поділ майна.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.3, , 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Карлівського районного
суду Полтавської області від 05 серпня
2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: _________
О.О. Буленко

Судді:__________ А.І.Дорош _____________ Л.М.
Омельченко