АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/3570/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/1301/14 Доповідач - Парандюк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та її

представника ОСОБА_2.;відповідача
ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4;

представника Тернопільської РДА - Здеб
З.Б.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 17 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа Тернопільська
районна державна адміністрація про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3.,
третя особа Тернопільська РДА про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю за адресою АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на те, що у неї ІНФОРМАЦІЯ_1
із відповідачем за час перебування у
шлюбі народився син ОСОБА_5, який з
липня 2013 року, після прийняття рішення
Тернопільським міськрайонним судом
про відібрання дитини проживає із
батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.
Оскільки, у неї з відповідачем не
досягнуто добровільної згоди щодо
визначення місця проживання дитини,
тому просить суд визначити місце
проживання малолітнього сина разом із
нею у будинку свого батька за адресою:
АДРЕСА_1. Також, просить врахувати, що
відповідач тривалий час перешкоджає їй
у спілкуванні з дитиною та побаченнях,
раніше влаштовував бійки із нею під час
спільного проживання, що негативно
відбивається на дитині та впливає на
неї.

ОСОБА_3. звернувся із зустрічною
позовною заявою по визначення місця
проживання сина ОСОБА_5 ,2008 р.н. з ним,
посилаючись на те, що дитина прописана
та фактично проживає з ним з дня
народження, він проявляє більшу увагу
до сина, а ОСОБА_1 не раз змінювала місце
проживання сина.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 17 жовтня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовлено.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 17 жовтня 2014
року позов ОСОБА_3. до ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дитини з
батьком залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити її
позовні вимоги, посилаючись на
необгрунтованість рішення суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

На думку апелянта, суд порушив
принцип 6 Декларації прав людини від 20
листопада 1959 року, та не врахував що
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлученою зі своєю матір'ю.

У судовому засіданні
апеляційного суду апелянт та її
представник підтримали вимоги
апеляційної скарги, посилаючись на те,
що малолітньому ОСОБА_5 буде краще
проживати разом з матір"ю, яка його
любить і буде сприяти його подальшому
розвитку.

Відповідач та його представник
заперечили проти апеляційної скарги,
вважаючи рішення законним та
обгрунтованим, посилаючись на те, що
син з народження проживає в будинку
разом з батьком, де йому створені всі
необхідні умови та любов, батько більше
уваги приділяє вихованню дитини, а
після спілкування з матір"ю ОСОБА_5 стає
дратівливим, замкнутим. Мати належної
уваги дитині після розлучення не
приділяє.

Представник Тернопільської РДА -
третя особа, вважає, що виходячи з
інтересів дитини краще ОСОБА_5 залишити
проживати по місцю проживання батька.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про визначення місця
проживання дитини з матір'ю по АДРЕСА_1
в будинку батьків позивачки, суд першої
інстанції врахував інтереси дитини, її
вік та розвиток, ставлення обох
батьків до виконання батьківських
обов"язків до сина, особисту
прихильність дитини до кожного з
батьків, умови проживання.

З таким висновком суду слід
погодитись, оскільки він достатньо
мотивований, відповідає нормам
матеріального та процесуального права
та грунтується на матеріалах справи.

У відповідності до ч.1 ст. 308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так, судом установлено, що
відповідно до свідоцтва про
народження, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області, ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його
батьками є сторони у справі - ОСОБА_3 та
ОСОБА_1.

Сторони ОСОБА_3. та ОСОБА_1
перебували в зареєстрованому шлюбі з 13
червня 2007 року, який на даний час
розірвано рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 10 липня 2013
року.

Відповідно до довідок, виданих
Байковецькою сільською радою №581 від 16
грудня 2013 року, №355 від 10.04.2014 року,
малолітній ОСОБА_5., 2008 року народження
зареєстрований в АДРЕСА_2 з часу
народження та проживає там по даний час
разом із батьком ОСОБА_3., що не
заперечується сторонами.

Відповідно до ст. 161 Сімейного
кодексу України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз"яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 24 постанови від 12
червня 1998 року № 16 «Про застосування
судами деяких норм Кодексу про шлюб та
сім"ю України», вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов"язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Згідно із статтями 11 і 14 ЗУ "Про
охорону дитинства" - кожна дитина має
право на проживання в сім"ї разом з
батьками або в сім"ї одного з них та
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов"язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов"язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року ( у
редакції редакції зі змінами,
схваленими резолюцією 50/155 генеральної
Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року і в
якій враховано норми Декларації прав
дитини -20.11.1959 р. - преамбула)
задекларовано, що Держави - учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Держави - учасниці поважають
право дитини, яка розлучається з одним
чи обома батьками, підтримувати на
регулярній основі відносини і прямі
контакти з обома батьками, за винятком
випадків, коли це суперечить найкращим
інтересам дитини.

Із преамбули Конвенції про
міжнародне стягнення аліментів на
дітей та інших видів сімейного
утримання( ратифікованої із заявами та
затвердженнями Законом № 26-Y11 від 11.01.2013
р.) - в усіх діях стосовно дітей
першочергова увага приділяється
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

ОСОБА_1 працює у товаристві
"Шарман -Україна" на посаді маркетолога
з травня 2013 року і отримує заробітну
плату в розмірі 1200 грн. (а.с.26).

ОСОБА_1 є власником
однокімнатної(малосімейка)
квартириАДРЕСА_3 і в якій зареєстрована
.

ОСОБА_3. є власником
будинковолодіння АДРЕСА_2, в якому
зареєстровані та проживають ОСОБА_3.,
його дочка від першого шлюбу ОСОБА_6 ,1993
р.н. та син ОСОБА_5, 2008 р.н.(а.с.85,86).

Згідно довідки № 17278 від 24.12.2013 р.,
виданої ТОДПІ ГУ у Тернопільській обл.
ОСОБА_3. є суб"єктом підприємницької
діяльності - фізична особа з 10
листопада 2005 р. і сума доходу, згідно
поданих податкових декларацій
платника єдиного податку за 2-3 квартали
2013 р. становили 283100,12 грн.(а.с.87), за
перший квартал 2014 року - 154507 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 20 червня 2013 р.,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської обл.
від 23 липня 2013 р., відібрано
малолітнього ОСОБА_5.,ІНФОРМАЦІЯ_1 від
матері ОСОБА_1

Рішенням Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 04.12.2013 р.
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 20 червня 2013 р.
та ухвалу апеляційного суду від 23.07.2013
р. скасовано та у задоволенні позову
ОСОБА_3. відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Тернопільської обл. від 27 березня 2014 р.,
залишеною без змін ухвалою ВССУ з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 09 липня 2014 р., скасовано
ухвалу Тернопільського міськрайонного
суду від 03 лютого 2014 р. про поворот
виконання рішення суду ОСОБА_1 -
відмовлено.

Відповідно до ч.4,5 ст.19 СКУ - під
час вирішення судом спорів про місце
проживання дитини обов"язковою є
участь органу опіки та піклування, який
подає до суду письмовий висновок щодо
розв"язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Із висновків комісії з питань
захисту прав дитини Тернопільської РДА
№02-187/11 від 31.01.2014 р. та № 01-1150/11 від 21
серпня 2014 р. при обстеженні
матеріально-побутових умов сторін
встановлено, що квартира ОСОБА_1 є
однокімнатною(малосімейка) і
розташована на першому поверсі
5-типоверхового житлового будинку
загальною площею 18,1 кв.м., житловою - 12,8
кв.м.(а.с.25). У кімнаті зроблено ремонт, з
коридору відділено приміщення для
душової кімнати та кухонного приладдя.
Кімната в належному
санітарно-гігієнічному стані.

Будинок АДРЕСА_1 ( де позивачка
хоче визначити місце проживання сина)
належить вітчиму ОСОБА_1 і в ньому
зареєстровані( 6 чол.) та проживають - 7:
ОСОБА_7 - вітчим, ОСОБА_8 - мати, ОСОБА_9 -
сестра, ОСОБА_10.- чоловік сестри,ОСОБА_11
- сестра, ОСОБА_12 - зведений брат та
ОСОБА_1 - без реєстрації. Будинок
триповерховий з усіма зручностями
площею 700 кв.м., складається із 9 кімнат. 1
кухні, 3 санвузли. Санітарно-гігієнічні
умови задовільні. Приміщення підлягає
капітальному ремонту. Для малолітнього
ОСОБА_5. виділено 2 кімнати: спальня пл.15,
1кв.м та ігрова кімната - 18.3 кв.м. Є
необхідні меблі та речі для
повноцінного розвитку.

04 березня 2013 року державним
виконавцем винесено постанову про
накладення арешту на все майно ОСОБА_7,
в тому числі будинок за адресою АДРЕСА_1
та оголошено заборону на його
відчуження (довідка № 2542 від 28.07.2014 р.,
видана другим відділом ДВС)(а.с.185).

Триповерховий будинок ОСОБА_3.,
загальною площею 325 кв.м, житловою 170
кв.м., складається із п"яти кімнат,
кухні-їдальні, двох санвузлів, тераси.
Впорядковане подвір"я і сад. Будинок
знаходиться у впорядкованому стані. У
всіх кімнатах євроремонт. Вітальня,
спальні, дитяча кімната, ігрова
кімната, кухня-їдальня, спортзал, сауна
вмебльовані належним чином, обладнані
відповідним інвентарем та побутовою
технікою. В будинку прописані та
проживають ОСОБА_3., його дочка
ОСОБА_6-1993 р.н. та син ОСОБА_5, 2008 р.н.

На підставі висновку № 02-187/11 від
31.01.2014 р. було прийнято рішення комісії
з питань захисту прав дитини
Тернопільської райдержадміністрації
№ 2 від 30 січня 2014 року, яким визначено
місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з
батьком ОСОБА_3. за адресою: с. Байківці,
Тернопільського району,
Тернопільської області. Аналогічні
рішення були прийнятті 30 травня 2013 р.
№16(а.с.44), № 21 від 23.06.2011 р.(а.с.45), №22 від
29.05.2014 р.(а.с.168-169). Даний висновок
представник органу опіки та піклування
Тернопільської РДА підтримала в
апеляційній інстанції і висловила
думку, що виходячи з інтересів дитини
ОСОБА_5 краще залишити проживати разом
з батьком.

Малолітній ОСОБА_5., будучи
допитаним в судовому засідання 22
серпня 2014 року, пояснив, що проживає з
батьком і сестрою давно і хоче надалі
проживати з ними. Мама не приходить і
він з нею не спілкується і не хоче з нею
проживати в чужому будинку..

Рішенням комісії з питань захисту
прав дитини Тернопільської РДА №№33
від 26.09.2013 р. рекомендовано встановити
ОСОБА_1 побачення з сином ОСОБА_5 з 19 год.
до 20 год.30 хв. щопонеділка і щосереди та
у кожну першу суботу та третю неділю
місяця з 17 до 20 год.30 хв. Побачення мають
відбуватись у присутності батька за
адресою: АДРЕСА_2.(а.с.36). Таке ж рішення
прийнято №3 від 30 січня 2014 року.

Як вбачається з актів, складених
ОСОБА_3., ОСОБА_6 та ОСОБА_13., що ОСОБА_1 з
листопада 2013 по квітень 2014 року не
дотримувалась графіку побачення з
сином ОСОБА_5 по місцю проживання
дитини в с. Байківці, про що сама не
заперечувала, мотивуючи тим, що ОСОБА_3.
чинив їй перешкоди, не пускаючи до сина.

Однак ці твердження
спростовуються показами самого
відповідача, який пояснив, що після їх
розлучення з дружиною між ними
склались неприязні відносини. Дружина
ще під час їх спільного проживання
неодноразово залишала малолітнього
сина одного в будинку в зв"язку із
відвідуванням секти Єгови. А після
розлучення забрала сина до її батьків,
не відповідала на дзвінки, тому
змушений був звертатись у
правоохоронні органи. Після повернення
додому, син став дратівливим,
збудженим, не спав ночами, тому він
змушений був звернутися до лікарів. Він
також сам виховує дочку ОСОБА_6, 1993 р.н.
від першого шлюбу з десятирічного віку,
яка уже навчається на третьому курсі
Тернопільської держакадемії і яка
допомагає йому у вихованні сина. Між
сином і дочкою склались теплі родинні
відносини. Він не заперечує щодо
відвідування Лілією сина, навіть після
розлучення привозив і відвозив її сам,
але через місяць вона перестала
приїжджати до дитини. Встановлений
графік побачень ОСОБА_1 сама не
виконувала, мотивуючи тим, що він її не
влаштовує.

Відповідно до консультативного
висновку спеціаліста № 98 від 07 серпня
2013 року, складеного обласним
психотерапевтом Тернопільської
обласної комунальної клінічної
психоневрологічної лікарні ОСОБА_14., у
малолітнього ОСОБА_5. встановлено
розлади адаптації з астенічним, легким
тривожним синдромом внаслідок
стресових ситуацій, які виникли під час
спілкування дитини з матір"ю, існуючого
конфлікту в сім"ї, а тому рекомендовано
обмежити стресові ситуації дитині, яка
ще не готова психологічно до
навантажень.

З виписки із історії хвороби
ОСОБА_5, який перебував на
стаціонарному обстеженні в
Тернопільській КПНЛ з 02.09.по 24.09.2013 р. з
діагнозом розлади адаптації дитячого
віку, легкий тривожний синдром,
зазначено, що " після повернення дитини
від матері 16 липня 2013 року хлопчик став
замкнутим, тривожним, боязливим... Проте
періодично замикається, буває
тривожним, хвилюється з приводу того,
як буде спілкуватись з матір"ю, боїться
зустрічей з нею...".

Свідок ОСОБА_15, вихователь
дошкільного навчального закладу № 21,
який ОСОБА_5. відвідував з 28.11.2011 р. по
травень 2014 р., підтвердила, що після
розлучення батьків ОСОБА_5 змінився і
став замкнутим. ОСОБА_1 не часто
приходила до сина в садочок, а після її
відвідувань дитина ставала
дратівливою, агресивною, ховалась,
малюнки малювала чорними кольорами,
тому звернулась до психолога і
написала лист ОСОБА_3. врегулювати
ситуацію. Батько постійно приводив і
забирав дитину в садочок вчасно,
доглянутим, цікавився щодня його
успіхами і проблемами.

Свідок ОСОБА_16 психолог-методист
Тернопільського районного
методкабінету районної ради пояснила,
що при п"ятихвилинному спілкуванні з
ОСОБА_5 поведінка дитини при батьках
була різною: при появі
матері-розплакався і сказав, що хоче
бачити маму, бо вона не приходить, але
боїться, щоб не вкрала його, а при
батькові -склав кулачки. Відносини сина
з батьком добрі.

На даний час ОСОБА_5. є учнем
першого класу Тернопільської СШ № 3, а
також займається в секції айкідо та
тенісом. Навчанням та відвідувань
секцій сином займається тільки батько,
що стверджується довідками.
Відвідування ОСОБА_1 сина в школі
закінчуються конфліктними ситуаціями,
де син уникає зустрічей із матір"ю.

Проаналізувавши матеріали справи
в сукупності, суд першої інстанції
вірно врахував вимоги Конвенцій,
інтереси самої малолітньої дитини, яка
висловила думку щодо проживання разом
з батьком в його будинку, де він
народився і проживає з дня народження
по даний час. В даному будинку звична і
знайома йому обстановка, де
знаходяться всі його речі, іграшки,
книжки. Звідси він відвідує школу,
різні спортивні секції, на які
привозить та забирає батько. Поруч
проживають його постійні друзі.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції правильно звернув увагу і на
те, що батько приділяє більшу увагу, ніж
мати навчанню дитини, духовному
розвитку, здібностей дитини, а також
виявляє більшу турботу, піклування про
його здоров"я. Виключно батько
займається купівлею для дитини
продуктів харчування та одягу. А син , в
свою чергу проявляє більшу
прихильність до батька, уникаючи
зустрічей із матір"ю. Враховуючи ці
обставини, суд обгрунтовано прийшов до
висновку, що при зміні місця
проживання дитини з матір"ю в будинку
батьків останньої, який перебуває під
арештом і в якому проживають особи з
якими дитина не підтримує тісних
зв"язків, призведе до його
психологічної травми та порушення
звичних норм життя. Також судом
враховано висновок лікаря
психотерапевта щодо обмеження
стресових ситуацій дитини під час
конфліктів між батьками .

Таким чином, колегія суддів
вважає, що на даний час висновок суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позову про встановлення
місця проживання дитини разом з матір"ю
ОСОБА_1 є вірним.

Доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються нормами матеріального
права та зібраними доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 17 жовтня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування, з мотивів, викладених
в апеляційній інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 316; 324; 325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 17 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк