У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання дій незаконними, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила визнати незаконними дії
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» щодо
підвищення відсотків за користування
кредитними коштами.

Ухвалою Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 19
грудня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2014 року, закрито провадження у справі
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові ухвали та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Закриваючи провадження у зазначеній
справі, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 січня
2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 про
підвищення відсоткової ставки
відмовлено. Позовні вимоги є
аналогічними та розглянуті між тими
самими сторонами, про той самий
предмет, з огляду на що суд на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
обґрунтовано закрив провадження у
даній справі.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
ухвали постановлено із додержанням
норм процесуального права, а тому
підстав для їх зміни чи скасування
немає.

Наведені в касаційній
скарзі доводи висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від
28 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко