Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2819/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Мельничик Ю. С.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Кодрула
М.А., Потапенка В.І.

за участю
секретаря: Донець А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Світловодського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 15.09.2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди
заподіяної злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди
заподіяної злочином.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що ОСОБА_3 30.06.2012 року
приблизно о 18год.00хв. керуючи легковим
автомобілем «DAEWOO Matiz», реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить на праві
власності ОСОБА_4 в салоні якого
перебували ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2
рухаючись по автодорозі Р-10
Канів-Черкаси-Чигирин-Кременчук грубо
порушила п.п. 1.5.2.3 «б» і «д» правил
дорожнього руху України в результаті
чого відбулась ДТП.

ОСОБА_2 зазначила, що в результаті ДТП
отримала тілесні ушкодження у вигляді
внутрішньо-мозкової травми , струсу
головного мозку, об'ємної рани голови,
перелому правої лучевої кістки зі
зміщенням, забою грудної клітини,
підвивиху плечової кістки догори, які
згідно висновку судово-медичної
експертизи №264 від 23.07.2012 року
відносяться до категорії середнього
ступеня тяжкості тілесних ушкоджень,
які спричинили тривалий розлад
здоров'я більше як на 21 день.

Позивач зазначила, що після ДТП
перебувала на лікуванні у
Світловодській ЦРЛ на стаціонарному
лікуванні з 30.06.2012 року по 03.08.2012 року та
амбулаторному лікуванні до 17.10.2012 року.

Під час лікування на закупку ліків
було витрачено 11181,23 грн., на додаткове
харчування витрачалось щомісячно
1200грн., усього за період лікування
витрачено 3000 грн.

Позивач зазначив, що згідно висновку
ЛКК Світловодської ЦРЛ потребує
санаторно-курортного лікування
вартість якого складає 10488грн.

Позивач зазначила, що з урахуванням
оплати необхідного для реабілітації
стану здоров'я позивача
санаторно-курортного лікування
загальна сума матеріальної шкоди
складає 21669,23 грн.

ОСОБА_2 зазначила, що у зв'язку з
отриманими травмами в результаті ДТП ,
вона переносила моральні страждання.
На відшкодування отриманої моральної
шкоди просила суд стягнути з
відповідача 100000 грн.

Позивач зазначила, що відповідач
обіцяла відшкодувати матеріальну та
моральну шкоду, однак до цього часу
добровільно не бажає виконувати свої
обіцянки.

Позивач зазначилв, що Світловодським
міськрайонним судом 16.10.2012 року
винесено вирок, яким ОСОБА_3 визнано
винною у вчиненні злочину
передбаченого ч.2 ст. 266 КК України та
призначено їй покарання у вигляді 5
років позбавлення волі без права
керувати транспортними засобами,
цивільний позов до ТВД «Страхова
компанія Райп» про стягнення 100 000грн. у
відшкодування шкоди, заподіяної в
результаті ДТП залишено без розгляду,
знято арешт з засудженої ОСОБА_3

Вироком апеляційного суду
Кіровоградської області від 14.05.2013 року
вирок Світловодського міськрайонного
суду від 16.10.2012 року в частині
призначення покарання скасовано.
ОСОБА_3 визнано винною та призначено
покарання за ч.2 ст. 266 КК України у
вигляді позбавлення волі строком на 3
роки з позбавленням права керувати
транспортними засобами на 2 роки.

Вироком Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 19.09.2013 року
вирок апеляційного суду
Кіровоградської області від 14.05.2013 року
щодо ОСОБА_3 змінено. На підставі ст.. 75
КК України ОСОБА_3 звільнено від
відбування основного покарання за ч.2
ст. 286 КК України у виді 3 років
позбавлення волі з випробуванням з
іспитовим строком 3 роки.

ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3
на свою користь заподіяну злочинними
діями 122219,23 грн. у тому числі
матеріальну шкоду у розмірі 21669,23 грн.,
моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та 550
грн. компенсації витрат на оплату
правової допомоги.

Рішенням Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15.09.2014 року позов
задоволено частково. Суд вирішив
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у
відшкодування майнової шкоди 4 010
(чотири тисячі десять) грн. 12 коп.,
компенсацію на відшкодування
моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн.,
а всього 14 010 (чотирнадцять тисяч
десять) грн. 12 коп. Відмовлено ОСОБА_2 у
стягненні з ОСОБА_3 витрат на оплату
правової допомоги.

В апеляційних скаргах ставиться
питання про зміну рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених
вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення , ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в
рішенні суду повинно бути зазначено
на підставі яких доказів та з яких
мотивів суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення.

Задовольняючи частково позовні вимоги
, суд першої інстанції встановив , що
між сторонами виник спір щодо
відшкодування майнової та моральної
шкоди завданої, внаслідок
кримінально-караних дій ОСОБА_3 які
призвели до ушкодження здоров'я
потерпілої ОСОБА_2

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Відповідно до ст.23 ЦК
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає зокрема, у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також з
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України
визначено , що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі володіє транспортним засобом,
тощо.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України
визначено, що особа яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції встановив , що
вироком Світловодського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2012
року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК
України та призначено покарання у
вигляді п'яти років позбавлення волі з
випробуванням на три роки. Цивільний
позов ОСОБА_2 до ТДВ «Страхова компанія
«Райп» про стягнення на її користь 100 000
грн. у відшкодування шкоди, заподіяної
в результаті ДТП, залишено без
розгляду, та роз'яснено право його
вирішення в порядку цивільного
судочинства.

Вироком апеляційного суду
Кіровоградської області від 14 травня
2013 року скасовано вирок
Світловодського міськрайонного суду
від 16 жовтня 2012 року в частині
призначеного покарання, та призначено
ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.286 КК України
у виді позбавлення волі строком на три
роки з позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на два
роки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 вересня 2013
року вирок Апеляційного суду
Кіровоградської області від 14 травня
2013 року змінено, на підставі ст.75 КК
України звільнено ОСОБА_3 від
відбування основного покарання за ч.2
ст.286 КК України у виді 3 років
позбавлення волі з випробуванням з
іспитовим строком 3 роки.

Суд першої інстанції встановив, що
ОСОБА_3 визнана винною у тому, що вона 30
червня 2012 року, приблизно о 18 годині,
керуючи технічно справним автомобілем
«Деу-Матис», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, в салоні якого перебували
пасажири ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
рухаючись по автодорозі Р-10
Київ-Черкаси-Чигирин-Кременчук, на 181
км.+100 м., грубо порушила п.п. 1.5, 2.3 «б» і
«д» ПДР України, через власну
необережність та недбалість, не
врахувала дорожні умови, не вибрала
безпечну швидкість руху, не впоралася з
керуванням та допустила перекидання
транспортного засобу, яким вона
керувала. Внаслідок даної
дорожньо-транспортної пригоди
пасажирка ОСОБА_7 отримала тяжкі
тілесні ушкодження, що спричинили її
смерть, а потерпіла ОСОБА_6 отримала
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Суд першої інстанції встановив , що в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди пасажирка ОСОБА_2 отримали
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості у виді внутрішньо-мозкової
травми у вигляді струсу головного
мозку, об'ємної рваної рани голови,
перелому правої лучевої кістки зі
зміщенням, забою грудної клітини,
підвивиху плечової кістки догори, які
спричинили тривалий розлад здоров'я
більше як 21 день.

Суд першої інстанції зазначив, що з
вироку суду вбачається, що в порядку
кримінального провадження суд не
розглядав позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування завданої
майнової та моральної шкоди, а тому
посилання відповідача та її
представника про вирішення спору між
сторонами під час розгляду
кримінальної справи є безпідставними.

Суд першої інстанції зазначив, що з
копій листків непрацездатності видно,
що ОСОБА_2 внаслідок отримання тілесних
ушкоджень в ДТП знаходилася на
стаціонарному лікуванні з 30 червня 2012
року по 03 серпня 2012 року, та на
амбулаторному лікуванні до 17 жовтня 2012
року (а.с.4-8).

Суд першої інстанції зазначив, що
наданими копіями фіскальних чеків та
квитанцій, які суд визнає достовірними
та належними доказами, доведено, що під
час лікування ОСОБА_2 на придбання
ліків та проходження лікування
наслідків ДТП в період з 30 червня 2012
року витрачено 6010 грн. 12 коп. (а.с.11-20).
Інших будь-яких доказів про витрати на
лікування, в тому числі і про витрати на
додаткове харчування, позивачкою суду
не надано і судом не встановлено.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснила, що надала ОСОБА_2 на
придбання ліків для лікування 2000 грн.
Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні
отримання від ОСОБА_3 2000 грн. на
лікування не заперечувала.

Суд першої інстанції зазначив, що
вимоги ОСОБА_2 про стягнення з
відповідачки витрат на
санаторно-курортне лікування не
підлягають задоволенню, так як
заявлені передчасно, оскільки
позивачка путівку не придбавала, отже
заявлені витрати не здійснювала.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що неправомірними діями ОСОБА_3
позивачу завдано майнову шкоду і
відповідач зобов'язана відшкодувати
ОСОБА_2 витрати на лікування в
загальному розмірі (6010,12 грн. - 2000 грн.) =
4010,12 грн.

Також суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивачу неправомірними
діями ОСОБА_3 спричинено моральну
шкоду, яка полягає у моральних та
фізичних стражданнях ОСОБА_2,
пов'язаних з фізичним болем внаслідок
отриманих в ДТП тілесних ушкоджень,
відповідним порушенням стану її
здоров'я, перебуванням тривалий час на
лікуванні, докладання нею додаткових
зусиль для організації свого життя.
Однак суд вважає заявлену позивачем
суму компенсації моральної шкоди в
розмірі 100 000 грн. завищеною.

Суд першої інстанції визначаючи
грошову суму , що підлягає стягненню
на відшкодуванню моральної шкоди ,
виходив із обставин встановлених в
судовому засіданні та керуючись
принципами розумності й
справедливості , визначив розмір
грошової компенсації у розмірі 10000 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що
вимоги позивача про відшкодування
витрат на правову допомогу не
підлягають задоволенню, оскільки
здійснення таких витрат не доведено у
встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
зазначається . що суд першої інстанції
в порушення норм процесуального права
дав неправильну оцінку доказам,
зокрема в частині відшкодування
витрат понесених позивачем у зв'язку з
лікуванням травм отриманих під час
ДТП. Також зазначено , що суд
необґрунтовану стягнув 10000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивач обґрунтовує
заподіяну йому моральну шкоду
виключно словами, не надавши суду
належних та допустимих доказів які б
підтвердили заподіяння йому моральної
шкоди, а також не надав суду розрахунку
розміру компенсації моральної шкоди у
сумі 100 000 грн.

Також в апеляційній скарзі
зазначається, що суд першої інстанції
не прийняв до уваги обставини
встановленні під час розгляду
кримінальної справи зокрема , що
позивач визнавала матеріальну
допомогу, яку надавала відповідач їй
під час лікування і що ніяких
претензій матеріального та морального
плану до неї не мала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
зазначається, що суд першої інстанції в
порушення норм процесуального права
дав невірну оцінку доказам позивача в
частині відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку, що доводи
викладені в апеляційних скаргах
знайшли часткове підтвердження.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
дійсні обставини в частині предмету
спору, зокрема , що відповідач по справі
своїми діями в результаті ДТП
спричинили позивачу матеріальну шкоду
і як наслідок була заподіяна моральна
шкода.

Однак колегія судів не погодилась з
висновком суду в частині визначення
розміру по відшкодуванню як
матеріальної так і моральної шкоди.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці
дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних, як свідків ,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експерта.

Суд першої інстанції визначаючи
розмір відшкодування матеріальної
шкоди виходив із доказів наданих
сторонами по справі зокрема копій
касових чеків на придбання ліків
наданих позивачем по справі та
обставин які підтверджували
добровільну допомогу відповідача по
справі позивачу в частині понесених
витрат на лікування.

Колегія судів погодилась , з судом
першої інстанції що чеки на придбання
лікарських засобів позивачем суд
визнав належними доказами. Однак суд
першої інстанції не перевірив чи
надані чеки підтверджують факт
придбання лікарських засобів саме на
лікування травм отриманих позивачем
під час ДТП.

З епікризу виданого Світловодською
ЦРЛ, який знаходиться в матеріалах
справи(а.с. 60) вбачається, що позивач по
справі перебувала на лікуванні в
травматологічному відділенні в
Світловодькій ЦРЛ з 30.06.2012 року по
03.08.2012 року у зв'язку з ушкодженнями
отриманими під час ДТП. В даному
епікризі визначений перелік ліків які
застосовувались при лікуванні
позивача.

Даючи оцінку доказам наданих позивачем
на підтвердження позовних вимог, а
саме копії епікризу(а.с.60) та копіям
чеків на придбання ліків (а.с. 11-20)
колегія суддів встановила, що
позивачем придбано ліків на лікування
визначене лікарем на суму 850 грн.
Докази які б підтвердили факт
придбання ліків визначені позивачем в
позовній заяві на суму 11181грн.23 коп. в
матеріалах справи відсутні.

Відсутні в матеріалах справи і належні
докази в частині понесених витрат на
додаткове харчування в розмірі 3000 грн,

Не знайшла свого підтвердження і
вимога позивача в частині компенсації
вартості путівки на лікування у
зв'язку з отриманими травмами в розмірі
10488 грн. Довідка для одержання путівки
, на який посилається позивач як на
належний доказ по справі(а.с.9) не може
бути судом визнаний як належний доказ
оскільки не містить в собі інформації ,
що дала б можливість зробити висновок ,
що лікування в санаторії відповідно
до даної довідки знаходиться в
причинному зв'язку із ДТП та травмами
отриманими у зв'язку з даними
обставинами.

Колегія суддів дійшла висновку, що
позовні вимоги в частині відшкодування
матеріальної шкоди не підлягає
задоволенню, оскільки сторонами
визнано, що відповідач добровільно
надала позивачу допомогу на лікування
в розмірі 2000 грн. Позивачем надано
документальні докази на підтвердження
позовних вимог в частині понесених
витрат на придбання ліків на суму 850
грн.

Таким чином відповідач добровільно
надав матеріальну допомогу позивачу
на лікування у більшому розмір ніж
витрати понесені позивачем і
підтверджені належними доказами.

В частині моральної шкоди, колегія
суддів дійшла висновку, про
необхідність збільшити розмір
моральної шкоди до 15000 грн.

Висновки колегії суддів в частині
збільшення суми на відшкодування
моральної шкоди ґрунтуються на тому ,
що виходячи із встановлених обставин
справи , та доказів наданих позивачем
на підтвердження позовних вимог сума
визначена судом першої інстанції в
розмірі 10000 грн. є дещо недостатньою
для відшкодування моральної шкоди
виходячи із розумності та
справедливості.

Крім того, факт отримання позивачем
тілесних ушкоджень в результаті ДТП,
винуватцем якої є відповідач,
перенесені страждання у результаті
отриманих травм є безспірними і не
можуть спростовуватись відсутністю
вимог позивача до відповідач під час
розгляду кримінальної справи.

Колегія суддів погодилась з висновком
суду першої інстанції , що вимоги
ОСОБА_2 в частині відшкодування витрат
на правову допомогу не підлягають
задоволенню , оскільки здійснення
таких витрат не доведено в
установленому законом порядку.

Відповідно до статті 84,88 ЦПК України ,
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права під час
вирішення цивільної справи.

З матеріалів справи вбачається, що
докази на підтвердження зазначених
вимог в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів дійшла висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в частині відшкодування заподіяної
моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

В частині позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 243(двісті сорок три)
грн.. 60 коп.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15.09.2014 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
на відшкодування моральної шкоди
15000(п'ятнадцять тисяч) грн.

В частині позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у сумі 243(двісті сорок три)
грн.. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: