АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Новак
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 15 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Адвокатського
об'єднання «Агенція правових послуг»
про розірвання договору, стягнення
суми гонорару та моральної шкоди-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у липні 2013 року.

Зазначав, що 21.03.2013 року між ним та
відповідачем був укладений договір
№250-К про надання правової допомоги.
Цього ж дня позивач сплатив
відповідачу гонорар в сумі 8 000,00 грн.
Згодом 24.03.2013 року він сплатив ще 8 000,00
грн. в якості гонорару. У зв'язку з
непрофесійними діями адвоката, 07.06.2013
року позивачем була направлена заява
до АО «Агенція правових послуг», в
якому останній повідомляється про
розрив договору про надання правової
допомоги достроково. 01.07.2013 року
позивачу під розписку було повернуто 3
000,00 грн., інші 13 000,00 грн., як стверджує
відповідач, пішли на оплату наданих
правових послуг. Надати розрахунок за
фактично виконану роботу відповідач
відмовився, чим порушив п. 4.4 договору
стверджуючи що даний договір є чинним.
На підставі вищевикладеного, у зв'язку
з невиконанням відповідачем взятих на
себе зобов'язань за договором № 250-К,
позивач просив суд розірвати договір
№250-К від 21.03.2013 року про надання
правової допомоги у зв'язку з істотнім
і неналежним порушенням взятих на себе
зобов'язань, стягнути з відповідача
внесену суму гонорару в розмірі 13 000,00
грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.
та вирішити питання щодо судових
витрат.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 15 липня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового по суті заявлених
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що між АО
«Агенція правових послуг», в особі
голови об'єднання ОСОБА_2, та ОСОБА_1
укладено договір про надання правової
допомоги № 250-К.

Відповідно до п. 1.1. договору
адвокатське об'єднання приймає на себе
зобов'язання: здійснювати захист та
представництво в органах дізнання,
досудового слідства за кримінальними,
цивільними, адміністративними,
господарськими, адміністративними
правопорушеннями справами та надання
правової допомоги в судах всіх
інстанцій; представляти законні
інтереси та реалізовувати права
клієнтів у державних установах,
громадських об'єднаннях та
організаціях, перед їх посадовими
особами, громадянами та юридичними
особами, а також складати документи
правового характеру, посвідчувати
копії документів по справам, які
знаходяться в провадженні
адвокатського об'єднання, давати
консультації з правових питань.

Згідно п. 1.1 договору клієнт доручає, а
адвокатське об'єднання приймає на себе
зобов'язання про надання правової
допомоги ОСОБА_3 у кримінальному
провадженні, відкритому стосовно
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пунктом 4 договору встановлено, що
розмір оплати на правову допомогу
встановлюється за погодженням між
адвокатським об'єднанням та клієнтом і
сплачується клієнтом на розрахункових
рахунок об'єднання в розмір і в термін
визначеному в додатку №1.

У разі якщо договір розривається
достроково, оплата проводиться за
фактично виконану роботу. Внесена
клієнтом оплата повертається повністю
або частково в залежності від обсягу
виконаної роботи.

Як вбачається з матеріалів справи,
07.06.2013 року на ім'я Голови АО «Агенція
правових послуг» ОСОБА_2 позивачем була
направлена заява в якій останній
повідомляє про те, що оскільки
підсудний ОСОБА_3, в інтересах якого був
укладений договір №250-К від 21.03.2013 року
про надання правової допомоги,
відмовився від послуг
захисника-адвоката ОСОБА_4, позивач
змушений заявити про розрив договору
достроково зважаючи на ту обставину, що
АО «Агенція правових послуг» не
виконало взятих на себе зобов'язань під
час досудового слідства.

Згідно розписки від 01.07.2013 року ОСОБА_1
отримав від адвоката АО «Агенція
правових послуг» ОСОБА_5 грошові кошти
в сумі 3 000,00 грн., які передав йому
голова об'єднання ОСОБА_2 у зв'язку з
розірванням договору про надання
правових послуг № 250-К від 21.03.2013 року.

Звертаючись до суду за захистом своїх
порушених прав позивач просив
розірвати договір № 250-К від 21.03.2013 року,
стягнути з відповідача внесену суму
гонорару в розмірі 13 000,00 грн. та 50 000,00
грн. моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
вільні в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною якщо вони
змінилися настільки що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором бо законом.

Пунктом 7.5 договору від 21.03.2013 року
сторони погодили, що дострокове
розірвання договору можливе за
ініціативою однієї сторони за умови
повідомлення про це іншої сторони за
сім днів до очікуваної дати розірвання,
а також проведення всіх розрахунків за
виконану роботу адвокатського
об'єднання.

Враховуючи наявні в матеріалах справи
докази, а саме заяву надіслану
позивачем на ім'я Голови АО «Агенція
правових послуг» ОСОБА_2 про дострокове
розірвання договору, а також розписку,
що підтверджує проведення розрахунків
у зв'язку з розірванням укладеного
договору, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
те, що договір № 250-К від 21.03.2013 року на
момент розгляду справи по суті в суді
першої інстанції був розірваний, а тому
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в цій частині.

Звертаючись до суду з вимогою про
повернення суми гонорару в розмірі 13
000,00 грн. позивач посилався на те, що
21.03.2013 року та 24.03.2013 року сплатив
відповідачу по 8 000,00 грн. в якості
гонорару на загальну суму 16 000,00 грн. У
зв'язку з поверненням йому 3 000,00 грн. на
підставі розписки, просив стягнути
інші 13 000,00 грн., оскільки відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання за
договором про надання юридичної
допомоги.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Оскільки ні під час розгляду справи в
суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді позивачем не було
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження оплати гонорару в
розмірі 13 000,00 грн. Колегія суддів також
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо необгрунтованості та
недоведеності позовних вимог в цій
частині.

Як вбачається зі змісту ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи яка завдала моральної шкоди, якщо
вина є підставою для відшкодування, а
також з урахуванням інших обставин, які
мають істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою
яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року за №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», підставами
задоволення судом позову про
відшкодування заподіяної фізичній
особі моральної шкоди є наявність
моральної (немайнової) шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Проте, позивачем не доведено наявності
одночасно всіх умов, передбачених
ст. 1167 ЦК України, що є обов'язковими для
задоволення позовних вимог про
стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду також не спростовують та на їх
правильність не впливають, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 15 липня 2014 року

- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: