АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2328/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 57 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
17 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 25 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» в особі Черкаського
головного регіонального управління
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», треті
особи: Інспекція з питань захисту прав
споживачів, Національний банк України
про визнання недійсним договору про
надання фінансових послуг з переказу
коштів у вигляді заяви про переказ
готівки № 1 від 04 липня 2008 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників ПАТ КБ «Приватбанк» та
Національного Банку України, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

31 січня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в
особі Черкаського головного
регіонального управління КБ
«Приватбанк», треті особи: Інспекція з
питань захисту прав споживачів,
Національний банк України про визнання
недійсним договору про надання
фінансових послуг з переказу коштів у
вигляді заяви про переказ готівки № 1
від 04 липня 2008 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач
вказував, що в тексті договору про
надання фінансових послуг з переказу
коштів у вигляді заяви на переказ
готівки № 1 від 07 квітня 2008 року в сумі
240 доларів США відсутній номер
банківського (поточного) рахунку
ОСОБА_6, а зазначений рахунок НОМЕР_1
який є анонімним (номерним) рахунком у
зв'язку з тим, що не вказано на дебет чи
на кредит цього рахунку здійснений
запис у сумі 240 доларів США. Володілець
цього анонімного рахунку невідомий.
Тобто, в операційну касу банку (дебет
або кредит) готівкова іноземна валюта в
сумі 240 доларів США банком не була
прийнята, а переказ у сумі 240 доларів на
банківський (поточний) рахунок (дебет
або кредит) ОСОБА_6 не був здійснений. В
кредитно-заставному договорі №
СSRKA79350231 від 22 лютого 2008 року сторони не
узгоджували в письмовій формі
оформлення будь-яких квитанцій. Тобто,
порядок оформлення будь-яких квитанцій
за будь-яким кредитним договором
вважає нікчемним. Вказаний договір про
надання фінансових послуг з переказу
коштів у вигляді заяви на переказ
готівки є недійсним у зв'язку з тим, що
відсутні істотні умови договору,
передбачені ст. 6 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг». В даному договорі
надання фінансових послуг на переказ
коштів відсутнє найменування операції,
також не вказано на дебет або на кредит
якого рахунку здійснюється переказ
коштів у сумі 240 доларів США.
Використання в квитанції № 1 від 07
квітня 2008 року анонімного (номерного)
рахунку НОМЕР_1 вважає грубим
порушенням актів цивільного
законодавства, зокрема ст. 1066 ЦК
України, ст. 18 ЗУ «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг», «Інструкції про
касові операції в банках України» № 337
від 14 серпня 2003 року, затвердженою
постановою правління НБУ та порушенням
касової дисципліни. ОСОБА_6, 07 квітня 2008
року не надавав оферту, а відповідач 07
квітня 2008 року не акцептував оферту,
тобто договір про надання фінансових
послуг з переказу коштів у вигляді
заяви № 1 на переказ готівки на
поточний рахунок ОСОБА_6 в сумі 240
доларів США.

Крім того, на думку позивача,
відповідач допустив порушення Закону
«Про захист прав споживачів», а саме ст.
18 відповідно до якої банк не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими.

Просив суд визнати недійсним договір
про надання фінансових послуг з
переказу коштів у вигляді заяви на
переказ готівки № 1 від 07 квітня 2008 року
у сумі 240 доларів США між ПАТ КБ
«Приватбанк» і ОСОБА_6.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 25 червня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 26 червня 2014 року як
незаконне та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити у
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

В судове засідання представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 та представник Інспекції з
питань захисту прав споживачів не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені у встановленому
статтею 76 ЦПК України порядку. Від
Інспекції з питань захисту прав
споживачів надійшла заява про розгляд
справи за відсутності їхнього
представника, представник позивача
ОСОБА_7 причини неявки суду не
повідомив.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6
укладено кредитно-заставний договір №
СSRKAN79350231 (а.с. 32-40).

Згідно з умовами кредитного договору
загальний розмір кредиту становить 13
129,02 доларів США.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.
Принцип свободи договору передбачає,
як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента. Учасники
цивільного обороту мають вільно,
виходячи з власних інтересів,
вирішувати, вступати їм у договірні
відносини чи не вступати. Свобода
договору передбачає можливість
вільного вибору особою, яка бажає
укласти договір, майбутнього
контрагента.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 1-11), позивач просив визнати
недійсним договір про надання
фінансових послуг з переказу коштів у
визгяді заяви на переказ готівки № 1
від 07 квітня 2008 року у сумі 240 доларів
США між ПАТ «Приватбанк» і ОСОБА_6.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів прийшла
до висновку, що районний суд в своєму
рішення обгрунтовано привів мотиви з
яких було відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6.

Так, колегією суддів було встановлено і
дану обставину сторони не
заперечували, що на момент укладення
договору, всі умови кредитного
договору були погоджені обома
сторонами. Сторони за власним
волевиявленням досягли істотних умов
договору і взяли на себе зобов'язання
виконувати їх належним чином.

Факт підписання договору самим ОСОБА_6
не оспорюється і крім того, з
матеріалів справи вбачається, що кожен
лист договору підписано особисто
ОСОБА_6, що вказує на ту обставину, що
вибір контрагента та вибір умов
кредитування з боку позивача був
добровільним.

Відповідно до умов кредитного договору
банк відкрив позичальнику ОСОБА_6
транзитний рахунок НОМЕР_1 для
зарахування коштів, спрямованих на
перше погашення заборгованості
позичальника перед банком відповідно
до укладеного кредитно-заставного
договору № СSRKAN79350231 від 22 лютого 2008
року.

07 квітня 2008 року ОСОБА_6 здійснив платіж
в розмірі 240 доларів США на виконання
умов кредитно-заставного договору №
СSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року
направивши їх на транзитний рахунок
НОМЕР_1 кредитно-заставного договору і
отримав квитанцію, яка підтверджує
внесення грошових коштів.

Дослідженням наданої в суді
апеляційної інстанції представником
ПАТ КБ «Приватбанк» належним чином
завіреної квитанції вбачається, що в
ній зазначені наступні дані: платник -
ОСОБА_6; сума - 240 доларів США;
призначення платежу - погашення
заборгованості по кредитно-заставному
договору № СSRKAN79350231 від 22 лютого 2008
року; кредит рахунку - транзитний
рахунок НОМЕР_1.

Ст. 901 ЦК України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду про те, що ПАТ
КБ «Приватбанк» послуг ОСОБА_6 не
надавав, оплати від позивача не
отримував, а лише прийняв платіж в
розмірі 240 доларів США на виконання
умов кредитно-заставного договору №
СSRKAN79350231 від 22 лютого 2008 року.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
вищевказана квитанція не є договором
про надання фінансових послуг з
переказу коштів у вигляді заяви про
переказ готівки, оскільки не
відповідає ознакам договору про
надання послуг, а є звичайною
квитанцією, яка свідчить про внесення
позичальником щомісячного платежу для
погашення заборгованості по
кредитному договору.

Для виникнення цивільних прав і
обов'язків необхідне зустрічне
(взаємне) волевиявлення двох чи більше
осіб. В даному випадку буде мати місце
двосторонній або багатосторонній
правочин, які в цивільному праві
іменуються договорами. Дії, спрямовані
на виконання договорів, право чинами не
є. Квитанція, яку позивач вважає
договором, сама по собі цивільні права
не порушує, а може бути за відповідних
умов доказом такого порушення. Питання
про можливість доказової сили
вищевказаної квитанції може
вирішуватися лише у справі за позовом
про захист права, якщо позовні вимоги
підтверджуються або спростовуються
вказаними документами.

Крім того, із пояснень представника
Національного Банку України, наданих в
суді апеляційної інстанції вбачається,
що ПАТ КБ «Приватбанк» при заключенні
кредитно-заставного договору з ОСОБА_6
норм чинного законодавства та вимог
Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах не
порушив.

Із наданих позивачем доказів не
вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк»
якимось чином допустив примус позивача
при вступі у договірні відносини з
банком, ОСОБА_6 діяв вільно, виходячи із
власних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи, позивачем та
його представником не було надано
обгрунтованих доказів, які б
спростовували висновки районного суду
та давали можливість колегії суду для
задоволення апеляційної скарги. Всі
надані сторонами докази були вивчені
та проаналізовані колегією суддів і
підстав для задоволення позивача, який
являється також апелянтом по даній
справі, колегія суддів не вбачає.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, і як наслідок ухвалив рішення
по справі з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Посилання апелянта у апеляційній
скарзі на те, що рішення суду незаконне,
нічим не підтверджено та не наведено
підстави, визначені у ст. 309 ЦПК України,
які б давали підстави скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення у справі.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи, а тому апеляційна скарга
підлягає до відхилення, а рішення суду
першої інстанції до залишення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 25 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» в особі Черкаського
головного регіонального управління
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк», треті
особи: Інспекція з питань захисту прав
споживачів, Національний банк України
про визнання недійсним договору про
надання фінансових послуг з переказу
коштів у вигляді заяви про переказ
готівки № 1 від 04 липня 2008 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :