Справа №482/2178/13-ц 14.10.2014 14.10.2014 14.10.2014
Провадження №22-ц/784/2549/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

за участю представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 21 січня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

Позивач вказував, що відповідно до
укладеного 22 серпня 2008 року кредитного
договору № NKXRRX014340027 відповідачка
отримала кредит у розмірі 2308 грн. 58 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості та щомісячної
винагороди банку за надання
фінансового інструменту у розмірі 55
грн. 41 коп., з кінцевим терміном
повернення 22 серпня 2010 року

Посилаючись на вказані обставини та
порушення відповідачкою своїх
зобов'язань, що призвело до
заборгованості за кредитним договором,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3
заборгованість станом на 30 жовтня 2013
року в загальній сумі 34810 грн. 55 коп., яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 1925 грн. 72 коп.; заборгованості
по процентам за користування кредитом -
201 грн. 74 коп.; заборгованості по комісії
за користування кредитом - 681 грн. 13 коп.;
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 29868 грн. 12
коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.;
штрафу (процентна складова) - 1633 грн. 84
коп.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідачки посилався на пропуск
Банком строку позовної давності та
просив його застосувати.

Рішенням Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 21 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просило скасувати рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив із того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
пропустив передбачений ст. 257 ЦК
України загальний трирічний строк
позовної давності, а надані ним Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) не
містять підпису позичальника та інших
ідентифікуючих ознак на підтвердження
їх належності до складової укладеного
сторонами кредитного договору, а тому
положення цих Умов, зокрема, щодо
збільшеного строку позовної давності,
не можуть бути взяти до уваги.

З таким висновком колегія суддів не
може погодитися.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та у
встановлені договором строки.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке згодом
було перейменоване у ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № NKXRRX014340027,
відповідно до якого відповідачка
отримала кредит у розмірі 2308 грн. 58 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% на рік на суму
залишку заборгованості та щомісячної
винагороди банку за надання
фінансового інструменту у розмірі 55
грн. 41 коп., з кінцевим терміном
повернення 22 серпня 2010 року

Згідно з умовами укладеного між
сторонами договору він складається із
заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (стандарт) (далі - Умови).

Свою згоду з Умовами ОСОБА_3 висловила у
своїй заяві, яку власноручно підписала
(а.с. 3).

На виконання умов кредитного договору
позивач передав відповідачці
обумовлену договором суму кредитних
коштів.

За умовами договору погашення кредиту
здійснюється позичальником частинами -
щомісячними платежами.

Однак, згідно наданого Банком
розрахунку заборгованості та виписки з
особового рахунку ОСОБА_3 порушувала
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором. Останній платіж за кредитом
вона здійснила 23 жовтня 2009 року та
припинила погашення кредиту, у зв'язку
із чим станом на 30 жовтня 2013 року
виникла заборгованість в загальній
сумі 34810 грн. 55 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 1925 грн. 72
коп.; заборгованості по процентам за
користування кредитом - 201 грн. 74 коп.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 681грн.13 коп. (а.с.
2, 36-37). Розмір заборгованості
відповідачка не заперечувала.

Пунктами 5.1., 5.3. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт») передбачено, що у випадку
несвоєчасного погашення кредитних
платежів Позичальник сплачує Банку
пеню в розмірі 1,25 % від суми
простроченої заборгованості за кожен
день прострочення, але не менше 1 грн., а
при порушенні строків платежів більше
ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф в розмірі 500грн. + 5%
від суми позову (а.с. 4-6).

Встановлене свідчить про
обґрунтованість відповідно до
положень ст.ст. 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України
позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Разом з тим, при вирішенні питання про
стягнення неустойки слід також
врахувати наступне.

За правилами ст. 549 ЦК УКраїни
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 7 липня 2013 р. по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» від 22 липня 1996 р. дійшов
висновку, що умови договору споживчого
кредиту, його укладання та виконання
повинні підпорядковуватися таким
засадам, згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності.

Крім того, вимога про нарахування та
сплати неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у п. 6 ст. 33, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК
України засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове значення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача а
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Асамблеї ООН "Керівні
принципи для захисту інтересів
споживачів" від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в
якій наголошено: визнаючи, що споживачі
нерідко перебувають у нерівному
становищі з точки зору економічних
умов, рівня освіти та купівельної
спроможності, принципи захисту
інтересів споживачів мають, зокрема, за
мету сприяти країнам у боротьбі зі
шкідливою діловою практикою усіх
підприємств на національному та
міжнародному рівнях, яка негативно
позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України
зазначив, що захист цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої
Банком на підставі умов кредитного
договору неустойки є надмірно великий
порівняно з розміром заборгованості за
кредитом, процентами за його
користування і комісії та, враховуючи
положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, колегія
суддів вважає за можливе зменшити
розмір пені, що підлягає стягненню з
відповідачки на користь позивача до 2500
грн.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

При цьому, розмір штрафу, визначений як
процентна складова відповідно до п. 5.3
Умов ( 5 % від суми позову ) пов'язується
не з певною подією кредитних
правовідносин (прострочення понад
певний строк), а з фактом звернення з
позовом, що не відповідає самій
сутності та правовій природі штрафу як
способу забезпечення виконання
зобов'язання. Тому колегія суддів
вважає обґрунтованим стягнення штрафу
лише в сумі 500 грн.

За таких обставин, відповідно до ст.ст.
526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України з відповідачки
на користь Банку підлягає стягненню
1925грн.72коп. заборгованості за тілом
кредиту, 201грн. 74коп. заборгованості за
процентами, 681грн. 13коп. заборгованості
по комісії, 2500грн. 00коп. - пені,
500грн.00коп. штрафу, а всього - 5808грн. 59
коп.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права, а за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов передбачено, що терміни
позовної давності до вимог про
стягнення кредиту, процентів за
користування ним, пені, штрафу
сторонами встановлені тривалістю в
п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1
ст. 259 ЦК України і свідчить про
дотримання Банком строків позовної
давності.

Отже, враховуючи згоду ОСОБА_3 з
Умовами, яку та висловила у власноручно
підписаній заяві, письмова форма
договору щодо збільшення позовної
давності була сторонами додержана.

Зазначена правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14.

За такого, висновок суду про пропуск
позивачем строку позовної давності - є
помилковим.

Враховуючи викладене, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення Новоодеського
районного суду Миколаївської області
від 21 січня 2014 року підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення - про
часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК, виходячи з
розміру заборгованості, що підлягає
стягненню з відповідачки, та
враховуючи принцип пропорційності
відшкодування витрат до розміру
задоволених позовних вимог, з ОСОБА_3 на
користь позивача підлягає стягненню
відшкодування витрат на сплату
судового збору в сумі 351грн.20коп.
(229грн.40коп. + 121грн.80коп.).

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» - задовольнити
частково.

Рішення Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 21 січня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
1925грн.72коп. заборгованості за тілом
кредиту, 201грн. 74коп. заборгованості за
процентами, 681грн. 13коп. заборгованості
по комісії, 2500грн. 00коп. - пені, 500грн.
00коп. штрафу, а всього - 5808грн. 59 коп.
(п'ять тисяч вісімсот вісім гривень
п'ятдесят дев'ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
судові витрати в сумі 351грн.20коп.
(триста п'ятдесят одна гривні двадцять
копійок)

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді