Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2946/14
Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 19 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
безпроцентної позики,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи уточнив. В
обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав,
що 12.10.2010 року між ним та відповідачем
було укладено договір безпроцентної
позики на суму 5 450 доларів США, з
кінцевим терміном повернення - кінець
листопада 2010 року.

Він неодноразово звертався до
відповідача щодо повернення суми боргу
в зв'язку з закінченням строку
повернення, проте, ОСОБА_3 ухиляється
від виконання своїх зобов'язань за
договором. Після подання позовної
заяви відповідач повернув йому тільки
частину боргу в розмірі 500 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на
його користь заборгованість за
договором безпроцентної позики в
розмірі 4 950 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ складало 39 550 грн., три
проценти річних від простроченої суми
за період з 01.12.2010 року по 21.10.2013 року в
розмірі 3 780,48 грн. та судовий збір в сумі
469,13 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
заборгованість за договором
безпроцентної позики в розмірі 39 550
грн., три відсотки річних від
простроченої суми боргу за період з
01.12.2010 року по 21.10.2013 року в розмірі 3 780
грн. та судовий збір в сумі 469,13 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно з законом.

Так, за положеннями ст.ст. 1046 - 1050 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо: 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не
повернув речі, визначені родовими
ознаками, він зобов'язаний сплатити
неустойку відповідно до ст.ст. 549-552
цього Кодексу, яка нараховується від
дня, коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 12.10.2010 року позивач
за договором позики передав у
власність відповідачу грошові кошти в
сумі 5 450 доларів США, які ОСОБА_3
зобов'язався повернути до кінця
листопада 2010 року. На підтвердження
отримання вказаної суми грошових
коштів ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 розписку
від 12.10.2010 року (а.с. 20).

Взяті на себе зобов'язання за договором
позики ОСОБА_3 належним чином не
виконав, станом на 21.10.2013 року
відповідач частково повернув позивачу
борг у сумі 500 доларів США, тому борг
відповідача перед позивачем складає 4
950 доларів США, що становить 39 550,00 грн.

З урахуванням викладеного, в межах
заявлених у суді першої інстанції
вимог, суд дійшов правильного висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума боргу у
розмірі 39 550 грн. та 3 % річних за період з
01.12.2010 року по 21.10.2013 року в сумі 3 780,48
грн., відповідно до наданого позивачем
розрахунку, який є правильним та таким,
що підтверджується матеріалами справи
(а.с. 64).

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів і в повній мірі
відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими відповідач
обґрунтовував свої заперечення проти
позову, всебічна оцінка яким була дана
судом першої інстанції, і зводяться
лише до особистої незгоди з висновками
суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Так, судом були проаналізовані надані
сторонами докази та зроблені
відповідні обставинам справи висновки.

Зокрема, відповідач не заперечував
написання ним розписки про отримання
грошей. Та обставина, що у розписці не
зазначено у кого він позичив гроші, не
може бути підставою для відмови у
позові, оскільки розписка була
передана позивачеві, знаходилася у
нього протягом існування боргових
зобов'язань.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування і подання доказів регулює
ст. 60 ЦПК України, за положеннями якої
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Виходячи з цих положень закону обидві
сторони мають довести ті обставини на
які вони посилаються.

Не заперечуючи написання розписки, та
не пояснюючи обставин знаходження її у
позивача, відповідач разом з тим
бездоказово зазначає що не отримував
від позивача гроші.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 19 травня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: