Справа № 751/1903/14 Провадження №
22-ц/795/1580/2014 Головуючий у I інстанції -
Овсієнко Ю. К. Доповідач - Позігун М.
І.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Позігуна М.І.,

суддів - Губар В.С., Харечко Л.К.,

при секретарі - Мартиновій А.В.,

за участю - позивача ОСОБА_1
та її представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, третьої особи -
ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5,
Чернігівської міської ради на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 25 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
Чернігівської міської ради, третя
особа - ОСОБА_5, про визнання права
власності на будівельні матеріали та
визнання прав забудовника,

В с т а н о в и в:

У лютому 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому
просила визнати за нею право власності
на 1/2 частину будівельних матеріалів,
які були використані в процесі
будівництва будинку та господарських
споруд, розташованих АДРЕСА_1, та
визнати за нею право забудовника в
порядку спадкування після смерті
спадкодавця ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги позивач
обгрунтовувала тим, що після смерті
ОСОБА_7, який доводиться їй сином,
відкрилася спадщина на побудований
спадкодавцем житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1. В установлений
законом шестимісячний строк для
прийняття спадщини вона та син
спадкодавця ОСОБА_4 подали до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, проте у вчиненні
нотаріальної дії було відмовлено у
зв'язку з відсутністю у спадкодавця
правовстановлюючого документу на
спірний будинок.

Рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 25
червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково, визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частку будівельних
матеріалів, які були використані в
процесі будівництва будинку та
господарських споруд, розташованих
АДРЕСА_1, стягнуто з Чернігівської
міської ради на користь ОСОБА_1 судовий
збір в сумі 694 грн. 93 коп. В решті
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати зазначене рішення суду та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову, визнавши за ОСОБА_1
право власності на 14 частку вартості
будівельних матеріалів, які були
використані для будівництва спірного
будинку, та набуті під час шлюбу.
Незаконність рішення суду апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
посилається на те, що поза увагою суду
залишився факт побудови спірного
будинку в період з 1986 року по 2005 рік,
тобто в період перебування її в шлюбі
зі спадкодавцем ОСОБА_7, а тому, на думку
апелянта, вона має право на визнання за
нею права забудовника будинку та
визнання права власності на 12 частину
будівельних матеріалів, як спільно
нажитого майна подружжя.

В апеляційній скарзі
Чернігівська міська рада просить
скасувати рішення суду в частині
задоволення позовних вимог до міської
ради, в тому числі про стягнення
судового збору, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
зазначає, що Чернігівська міська рада
не може бути відповідачем у даній
справі, оскільки спір фактично виник
між двома спадкоємцями, міська рада не
заявляла жодних майнових прав на об'єкт
спадкування. Чернігівська міська рада
вказує, що суд першої інстанції порушив
норми матеріального права, поклавши
обов'язок сплати судового збору на
міську раду.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
слідуючого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер син позивача та батько
відповідача - ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим відділом реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції серії НОМЕР_1 від 14.02.2013 року.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на житловий будинок,
розташований АДРЕСА_1. Щодо майна
померлого було заведено спадкову
справу № 1/2013. Спадкоємцями за законом є
мати померлого ОСОБА_1 та його син
ОСОБА_4, які відповідно до
законодавства звернулись до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини (а.с.25, 31).

Однак свідоцтво про право на
спадщину спірного житлового будинку
спадкоємці не отримали з підстав
відсутності правовстановлюючого
документу на даний будинок.

Відповідно до ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані у процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України „Про
судову практику у справах про
спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року
якщо спадкодавцем було здійснене
самочинне будівництво, до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

За таких обставин, висновок суду
про те, що будівництво спірного
будинку, не прийнятого в експлуатацію,
здійснено самочинно, тому він як об'єкт
нерухомого майна не може бути об'єктом
спадкування, а у спадщину переходить
тільки право власності на матеріали,
обладнання тощо, які були використані у
процесі його будівництва, є вірним.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про те, що
спірний житловий будинок було
побудовано в період її шлюбу зі
спадкодавцем, в зв'язку з чим за нею
повинно бути визнано права
забудовника будинку та право власності
на 12 частину будівельних матеріалів, як
спільно нажитого майна подружжя, не
можуть бути прийняті до уваги,
враховуючи наступне.

Відповідно до статей 16, 17 Закону
України „Про власність" майно, нажите
подружжям за час шлюбу, належить їм на
праві

спільної сумісної власності, а майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

Виходячи з аналізу зазначених норм
Закону України „Про власність", чинних
на час виникнення спірних
правовідносин, жилий будинок
визнавався спільною сумісною
власністю подружжя, якщо будівництво
велося подружжям у період шлюбу, а якщо
члени сім'ї власника жилого будинку
брали участь лише у будівництві
підсобних будівель чи підсобних
приміщень, то вони вправі вимагати не
визнання права власності на будинок, а
відшкодування своїх затрат на
будівництво, якщо допомога надавалася
не безоплатно.

Згідно матеріалів справи, шлюб між
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був зареєстрований 15
листопада 1986 року (а.с.90).

З оглянутої в судовому засіданні
інвентаризаційної справи № 15931 на
домоволодіння АДРЕСА_1 апеляційним
судом встановлено, що ще до реєстрації
шлюбу станом на жовтень 1986 року спірні
житлові будівлі, що входять до складу
домоволодіння АДРЕСА_1, вже були
побудовані, що підтверджується
генеральним планом, який знаходиться в
інвентарній справі.

За викладених обставин доводи
апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо
будівництва будинку в період шлюбу не
ґрунтуються на матеріалах справи, а
тому підстави для її задоволення і
скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

При цьому заслуговують на увагу
доводи апелянта Чернігівської міської
ради щодо незаконності судового
рішення в частині задоволення позовних
вимог до Чернігівської міської ради.

Враховуючи роз'яснення, викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду
України Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року №7
„Про судову практику у справах
спадкування" належними відповідачами у
справах про спадкове право є
спадкоємці, які прийняли спадщину, а не
територіальні громади в особі органу
місцевого самоврядування.

Згідно матеріалів спадкової справи,
заведеної щодо майна померлого ОСОБА_7,
спадкоємцями після смерті останнього є
ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Проте, незважаючи на наявність
спадкоємця ОСОБА_4, суд першої
інстанції в порушення вимог закону,
ухвалив рішення щодо неналежного
відповідача - Чернігівської міської
ради.

За викладених обставин, апеляційна
скарга Чернігівської міської ради
підлягає задоволенню, рішення суду
частковому скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог до
Чернігівської міської ради, як до
неналежного відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п.3, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Чернігівської
міської ради задовольнити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 25 червня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог до
Чернігівської міської ради та
стягнення з Чернігівської міської ради
судового збору в сумі 694 грн. 93 коп. на
користь ОСОБА_1 скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до Чернігівської
міської ради.

В іншій частини рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: