Номер провадження: 22-ц/785/7545/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання
Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014
року по цивільній справі за позовом
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_2 про
відшкодування в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

До Малиновського районного суду м.
Одеси звернулося Моторне (транспортне)
страхове бюро України з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування в порядку
регресу витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014
року було задоволено позов Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_2 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України суму виплаченого страхового
відшкодування у розмірі 5 887,21 грн.,
судовий збір 243,60 грн. та витрати на
правову допомогу у розмірі 750,00 грн.
(а.с.39-40).

27 травня 2014 року ОСОБА_2 подала до
Малиновського районного суду м. Одеси
заяву про перегляд заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 квітня 2014 року (а.с.46-55).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 03 липня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 15 квітня 2014 року було залишено без
задоволення (а.с.69).

15.07.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду. В
обґрунтування апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
А саме апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції в порушення норм
процесуального права, встановив що
ОСОБА_2 повідомлялась судом належним
чином про дату, час та місце судового
засідання. При цьому поштові
повідомлення про судові засідання
13.03.2014 року та 15.04.2014 року були
неповернуті до суду «за закінченням
терміну зберігання», що свідчить на
думку апелянта про неналежне
повідомлення про дати судових
засідань. При цьому повідомлення на
13.03.2014 року, на думку апелянта взагалі
було відправлено тільки 22.03.2014 року,
тобто після судового засідання. Щодо
судового засідання 15.04.2014 року, то в
матеріалах справи взагалі відсутні
докази про належне повідомлення
апелянта. Крім того, апелянт
посилається на те, що суд неповно та
неправильно встановив обставини, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи. А саме апелянт зазначив, що
відповідно до експертного
автотоварознавчого висновку по
визначенню розміру матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«ВАЗ 21063» д.н. НОМЕР_1, № 0705 від 26.07.2010 р.
складеного спеціалістом ФОП - ОСОБА_3,
розмір завданих збитків становить 5887
грн. 21 коп.. При цьому у даному висновку
наведені роботи по заміні та ремонту
радіатору гальмівної рідини, баку
паливного, підсилювача гальмами,
перевірки та регулюванню вуглів
установки передніх коліс, роботи по
облицюванню лівої фари, радіатору
лівого, стійка передка кузова ліва, по
фарбуванню передньої двері, тощо. Проте
згідно довідки з місця ДТП від 20.05.2010
року, автомобіль «ВАЗ 21063» д.н. НОМЕР_1
отримав наступні технічні пошкодження
передньої частини: деформація
переднього бамперу, деформація
переднього правого крила, деформація
капоту, розбитий передній правий
поворот, розбита передня права фара. А
відповідно до Акту огляду
транспортного засобу автомобіль «ВАЗ
21063» д.н. НОМЕР_1 раніше приймав участь у
ДТП та на автомобілі маються сліди
відновного ремонту двері передньої
правої, двері передньої лівої, дверей
задньої правої та лівої, крила заднього
лівого та наявні корозійні пошкодження
дверей, крил, капоту тощо. Відповідно
апелянт вважає, що експертом невірно
були пораховані пошкодження пов'язані
саме з ДТП що відбулося 20.05.2010 року, крім
того висновок був складений за
відсутності апелянта та в матеріалах
справи відсутні дані про те, що даний
спеціаліст відповідає вимогам ст.10
Закону України «Про судову експертизу»
і ч.2 ст.53 ЦПК України. Також апелянт
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення витрат на правову допомогу
не підлягали задоволенню, оскільки
позивачем не надано договір про
надання правової допомоги, не з'ясовано
саме за які юридичні послуги позивач
поніс витрати.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце проведення
судового засідання повідомлялись
належним чином. Колегія суддів
відхилила клопотання про відкладення
слухання справи в зв'язку з
відрядженням представника апелянта,
оскільки згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторони, яка сповіщена про день
і час розгляду справи не перешкоджає
розгляду справи. При цьому
враховується, що слухання справи в суді
апеляційної інстанції вже
неодноразово відкладалось (а.с.106-107,
123-124), сторона відповідача знайомилась
з матеріалами справи, про що свідчить
відповідна розписка (а.с.160).

При цьому на перевірку доводів
апеляційної скарги апеляційним судом
Одеської області було витребувано у
позивача та приєднано до матеріалів
цивільної справи засвідчену копію
належної якості експертного
автотоварознавчого висновку № 0705 від
26.07.2010 року по визначенню розміру
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля ВАЗ-21063» д.н.
НОМЕР_1, який складений спеціалістом
ФОП - ОСОБА_3 (а.с. 134-145), а також
засвідчену копію ліцензії експерта
ОСОБА_3 (а.с. 146-147), засвідчену копію
договору про надання позивачу правової
допомоги (а.с. 129-132), а також докази
оплати за ним (а.с. 133).

Крім того, були оглянуті матеріали про
відмову в порушенні кримінальної
справи №330 за фактом
дорожньо-транспортної пригоди за
участі водіїв ОСОБА_6 і ОСОБА_2, що
зареєстровані 20.05.10 р. в ЖРЗПЗ
Портофранківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області за
№ 3632, а також справу № 3-6444/10 про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 за вчинення
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
ст.124 КУАП України, копії яких
приєднанні до матеріалів цивільної
справи. Таким чином, встановлена
відповідність копій документів, що
були приєднані до позову надісланим
засвідченим копіям.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, учасників
провадження, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції зміні
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідним
зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив з того, що 20 травня 2010
року близько о 13 годині 20 хвилин,
ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мерседес»
д.з. НОМЕР_2 по вул. Розкидайлівська у м.
Одесі з боку вул. Мечникова у напрямку
вул. Старопортофранківської, при
виконанні повороту праворуч у напрямку
вул. Ясіновського у м. Одесі, не надала
перевагу в русі автомобілю «ВАЗ 21063»
д.н. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_6, в
наслідок чого допустила з ним
зіткнення, автомобілі отримали
механічні пошкодження (а.с.13, 14, 21). На
дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_2
не мала чинного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вина відповідача
у скоєнні вищезазначеної ДТП
підтверджується постановою
Малиновського районного суду м. Одеси
від 13.07.2010 р. (а.с.13). В результаті
зазначеної ДТП був пошкоджений
автомобіль «ВАЗ 21063» д.н. НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_7 та за кермом якого
знаходився водій ОСОБА_6,
цивільно-правова відповідальність
якого була застрахована у ЗАТ «СК
«Провідна» згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності № ВС/7113316, строк дії
якого з 17.03.2010 р по 16.03.2011 р. Згідно
експертного автотоварознавчого
висновку по визначенню розміру
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля «ВАЗ 21063» д.н.
НОМЕР_1, № 0705 від 26.07.2010 р. складеного
спеціалістом ФОП - ОСОБА_3, розмір
завданих збитків становить 7 064,65 грн. у
тому числі ПДВ - 1 177,44 грн. Огляд
пошкодженого транспортного засобу
проведено 16 липня 2010 р. Зазначена шкода,
особисто винуватцем ДТП, не була
відшкодована потерпілій особі. Власник
пошкодженого автомобіля з метою
отримання відшкодування звернувся до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України (далі - МТСБУ) з
відповідною заявою. У зв'язку з
настанням події, передбаченої п. п. "а" п.
41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», МТСБУ 31 травня
2011 року здійснило виплату
відшкодування потерпілій особі в
розмірі 5 887,21 грн., за шкоду заподіяну в
результаті пошкодження транспортного
засобу потерпілого. Оскільки МТСБУ
виконало покладений на нього обов'язок
по відшкодуванню шкоди заподіяної з
вини власника транспортного засобу,
який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність, а
відповідачем не було добровільно
погашена заборгованість, то судом було
прийнято рішення про задоволення
позовних вимог при заочному розгляді
справи.

З такої кваліфікацією спірних відносин
та встановленням обставин справи
погоджується колегія суддів. При цьому
відхиляються доводи апеляційної
скарги що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, зокрема в частині визначення
розміру матеріального збитку, оскільки
до матеріалів справи приєднана
засвідчена копія висновку № 0705
експертного автотоварознавчого
дослідження від 26.07.10 р. складеного ФОП
- ОСОБА_3 (а.с. 134-145), а також документи
щодо його кваліфікації (судовий
експерт) (а.с. 146-147), Щодо оспорення
апелянтом обсягу
ремонтно-відновлювальних робіт, то
будь-яких належних та допустимих
доказів невідповідності вказаних
спеціалістом обсягу робіт та їх
вартості згідно з вимогами ст.ст.10, 60
ЦПК України апелянтом не було надано.
Між тим, розподіл обов'язку доведення,
встановлений законодавцем в ЦПК
України, передбачає не звичайне
заперечення доказів, наданих
позивачем, а спростування їх шляхом
надання інших доказів, які б
підтверджували заперечення
відповідача. Таким чином, якщо
відповідач не погоджується з обсягом
ремонтно-відновлюваних робіт, то
одного його посилання на
невідповідність, з його точки зору,
інформації запропонованої
спеціалістом, який до того ж має
кваліфікацію судового експерта,
недостатньо для відмови в задоволенні
позовних вимог. Ні суд, ні сторони
провадження не є спеціалістами,
експертами, а тому вирішення
спеціально технічних питань, зокрема
щодо необхідності заміни запчастин в
автомобілі, їх обсягу, може
здійснюватись тільки в спеціальному
порядку, в тому числі шляхом надання
висновків, проведення судових
експертиз. Відповідачем та його
представником, щодо яких у суду
відсутні відомості про їх
освітньо-кваліфікаційні рівні та
спеціалізацію, які б дозволяли їм
особисто спростовувати висновки
спеціалісти, експерта, не надано
альтернативного висновку, не
заявлялось клопотання про призначення
експертизи, а сама процесуальна лінія
побудована на формальній стороні, а не
на змістовній. На користь такого
висновку також свідчить і зміст заяви
про перегляд заочного рішення суду (а.с.
48). Відповідно також відхиляється довід
про неспівпадіння обсягу
ремонтно-відновлювальних робіт та
переліку пошкоджень, що були
зафіксовані в довідці ДАІ з місця ДТП,
оскільки останні фіксують лише
пошкодження, які можна визначити
шляхом візуального огляду, втім
остаточний перелік яких може визначити
лише спеціаліст, експерт. При цьому
саме спеціалістом, експертом
здійснюється огляд, який було
проведено в справі, яка розглядається,
результати якого було зафіксовано у
відповідному акті (а.с. 141-142), а
відповідач не приймав участі в огляді
пошкодженого транспортного засобу за
власним розсудом.

Щодо доводів про порушення норм
процесуального права, то дійсно на
стадії прийняття заочного рішення в
розпорядженні суду першої інстанції
був лише конверт, який було повернуто з
позначкою поштового відділення про
повернення через закінчення терміну
зберігання, проте сам факт залишення
поштового повідомлення про
надходження поштової кореспонденції
відповідачем не заперечується. В
остаточному підсумку стороні
відповідача була надана копія заочного
рішення, допущена до розгляду заява про
перегляд заочного рішення, забезпечена
реалізація права на апеляційне
оскарження. З наведених міркувань та за
таких обставин рішення суду першої
інстанції не може бути скасовано
виключно через таке процесуальне
порушення.

Разом з тим, щодо доводів апеляційної
скарги щодо відсутності підстав про
стягнення витрат на правову допомогу,
то колегія суддів часткового
погоджується з ними виходячи з
наступного. Як роз'яснив ВССУ в
постанові № 10 «Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах» від 17.10.2014 р.
підстави, межі та порядок
відшкодування судових витрат на
правову допомогу, надану в суді як
адвокатом, так і іншим фахівцем у
галузі права, регламентовано у пункті 2
частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89
ЦПК. Витрати на правову допомогу,
граничний розмір якої визначено
відповідним законом, про що зазначено в
пункті 47 цієї постанови, стягуються не
лише за участь у судовому засіданні при
розгляді справи, а й у разі вчинення
інших дій поза судовим засіданням,
безпосередньо пов'язаних із наданням
правової допомоги у конкретній справі
(наприклад, складання позовної заяви,
надання консультацій, переклад
документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути
документально підтверджені та
доведені. Відсутність документального
підтвердження витрат на правову
допомогу, а також розрахунку таких
витрат є підставою для відмови у
задоволенні вимог про відшкодування
таких витрат.

Звертаючись до суду позивач додав до
позову лише платіжне доручення про
оплату послуг ОСОБА_8 (а.с. 29), а також
довіреність видану на її ім'я (а.с.30). На
момент прийняття заочного рішення
судом першої інстанції будь-яких
документів які дозволяли
ідентифікувати ОСОБА_8 як фахівця в
галузі права або адвоката в матеріалах
справи були відсутні. При цьому як
роз'яснив ВССУ в п. 47 «Про застосування
судами законодавства про судові
витрати у цивільних справах» N 10 від
17.10.2014 р. при стягненні витрат на
правову допомогу слід враховувати, що
особа, яка таку допомогу надавала, має
бути адвокатом (стаття 6 Закону України
від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність")
або іншим фахівцем у галузі права
незалежно від того, чи така особа брала
участь у справі на підставі
довіреності, чи відповідного договору
(статті 12, 42, 56 ЦПК). Апеляційний суд
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на момент його прийняття в
межах доводів апеляційної скарги.
Після надіслання відповідного запиту
до матеріалів справи було додано копію
контракту про надання правої допомоги
від 28.09.13 р. з додатком (а.с. 129-131), проте
статус ОСОБА_8 в контексті
вищевказаного роз'яснення не було
підтверджено. Відповідно рішення суду
і цій частині скасовується, та
приймається нове рішення про відмову в
стягнені судових витрат на правову
допомогу. Таким чином, оскільки, доводи
апеляційної скарги знайшли своє
часткове підтвердження, апеляційний
суд задовольняє подану скаргу
частково, та скасовує частково рішення
суду першої інстанції на підставі п. 1,4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України та приймає своє
рішення у відповідній частині.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 15 квітня 2014 року по
цивільній справі за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_2 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування, -
задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014
року в частині стягнення витрат на
правову допомогу скасувати, в
задоволенні в цій частині позовних
вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С. Сєвєрова