Справа № 466/2584/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 вересня 2014р. Шевченківський районний
суд м. Львова

у складі: головуючого - судді
П.С.Невойта

при секретарі с/з
Б.М.Бішко

за участю представників
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
грошових коштів, -

у с т а н о
в и в:

22 квітня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з позовною заявою до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення солідарно
з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4,
ОСОБА_5 грошових коштів сплачених
позивачами в рахунок комунальних
послуг в розмірі 8319, 44 грн.

26.08.2014 року позивачі уточнили позовні
вимоги та просити стягнути на їх корить
з ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 1478,43
грн. та з ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі
8503,09 грн.

Також, позивачі просили стягнути з
відповідачів судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили про те, що 30.05.1989 року
виконкомом Червоноармійської ради
народних депутатів було видано ордер
на вселення у квартиру АДРЕСА_1 на 4
осіб. З моменту вселення у квартиру
ОСОБА_4 є основним її квартиронаймачем.
Квартира неприватизова та належить до
державного житлового фонду. У 2007 році у
квартиру вселився ОСОБА_5 на підставі
відповідного рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 22.08.2006 року.
У 2008 року у даній квартирі був
зареєстрований малолітній ОСОБА_8, який
є внуком основного квартиронаймача -
ОСОБА_4

Згідно довідки ЛКП "Під Зуброю" станом
на 2012 рік в квартирі АДРЕСА_1 було
зареєстровано п'ятеро осіб: основний
квартиронаймач - ОСОБА_4 (бабуся), ОСОБА_5
(її син), ОСОБА_8 (її внук), ОСОБА_7 та
ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_7 була виселена із
вказаної квартири на підставі рішення
апеляційного суду Львівської області
від 22.10.2013 року. Фактично зараз у
квартирі зареєстровано четверо осіб:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, малолітній ОСОБА_8 і
малолітня ОСОБА_9, що підтверджується
довідкою ЛКП "Під Зуброю" № 183 від 03.02.2014
року.

Розпорядженням Сихівської районної
адміністрації від 21.05.2010 року № 274
малолітній ОСОБА_9 було надано статус
дитини, позбавленої батьківського
піклування та призначено опіку над нею
та її майном відповідача ОСОБА_6 Після
чого малолітня ОСОБА_9 переїхала на
постійне місце проживання до опікуна
за адресою: АДРЕСА_2. Витрати по
утриманню квартири того часу ОСОБА_6 не
ніс, спільного господарства з
позивачами не вів. Компенсувати
частково витрати по утриманню житла не
пропонував та відмовляється вчинити
такі дії на сьогоднішній день. ОСОБА_7
не проживає у квартирі з листопада 2013
року, однак також зобов'язана нести
витрати по утриманню квартири.
Малолітня ОСОБА_9 не проживає у
квартирі з травня 2010 року. Разом з тим
згідно чинного законодавства за
опікуном - відповідачем ОСОБА_6
зберігається обов'язок нести витрати
по утриманню квартири.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухиляються від сплати
комунальних послуг та інших витрат на
утримання квартири. Всі комунальні
послуги щодо утримання житла несуть
лише позивачі. Як наслідок в період з
лютого 2010 року до лютого 2012 року
Сихівським районним судом м.Львова
було винесено шість судових наказів
про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 грошових коштів у загальному
розмірі 8870,39 грн. в тому числі судових
витрат 384, 80 грн.

Крім того, з доданих до позовної заяви
документів вбачається, що за період з
2010 року до 2014 року позивачі несли інші
витрати на утримання квартири АДРЕСА_1
у загальному розмірі 16638,87 грн., які
складаються з оплати за теплову
енергію, світло, газ, холодне та гаряче
водопостачання, каналізацію, телефон,
тощо. Таким чином загальний обсяг
сплачених грошових коштів на утримання
квартири за цей період склав 25 509,26 грн.

ОСОБА_7 з кінця 2013 року виселена без
надання іншого житла з квартири
АДРЕСА_1 (рішення апеляційного суду
Львівської області від 22.10.2013 року).
Була виписана із вказаної квартири
14.12.2013 року (довідка ЛКП "Під Зуброю" № 183
від 03.02.2014 року). Однак, разом з тим
позивачі вважають що у ОСОБА_7
залишився обов'язок відшкодування їм
витрат за спожиті комунальні послуги у
розмірі 1/3 від їхньої загальної
вартості, що складає 8503,09 грн., із
розрахунку 25509,26 грн. / 3 особи.

Щодо позовних вимог до відповідача
ОСОБА_6, то до моменту вибуття ОСОБА_10 з
АДРЕСА_1 у травні 2010 року позивачами
були понесені витрати у розмірі 4435,28
грн., з яких 4156,73 грн. згідно наказів
Сихівського районного суду м. Львова
від 22.02.2010 року та 26.02.2010 року та 278,55 грн.
за електроенергію, опалення та
квартплату. Таким чином у відповідача
ОСОБА_6 (як опікуна майна ОСОБА_9.)
залишився обов'язок відшкодування
позивачам витрат за спожиті
житлово-комунальні послуги у вказаний
період в розмірі 1/3 від їхньої
загальної вартості, що складає 1478.43
грн., із розрахунку 4435.28 грн. / 3 особи.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє
на підставі договору про надання
юридичних послуг №9 від 02.06.2014 року у
судовому засіданні позов підтримав,
посилаючись на викладені в уточненнях
мотиви, просив позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_7-ОСОБА_3 яка діє на підставі
довіреностей від 10.01.2014 року та 25.11.2011
року (а.с. ) в судовому засіданні проти
позову щодо задоволення вимог до
ОСОБА_6 відмовити, ОСОБА_7 на розгляд
суду.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове
засідання повторно не з`явились, хоча
належним чином повідомлялись про день,
час і місце розгляду справи, причини їх
неявки суду не відомі.

За таких обставин суд вважає за можливе
слухати справу без участі
співвідповідачів, за участю
представника на підставі наявних у
справі доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідачів,
дослідивши зібрані по справі докази,
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав..

Судом встановлено, що 30.05.1989 року
виконкомом Червоноармійської ради
народних депутатів було видано ордер
на вселення у квартиру АДРЕСА_1 на 4
осіб. З моменту вселення у квартиру
ОСОБА_4 є основним її квартиронаймачем.
Квартира неприватизова та належить до
державного житлового фонду. У 2007 році у
квартиру вселився ОСОБА_5 на підставі
відповідного рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 22.08.2006 року.
У 2008 року у даній квартирі був
зареєстрований малолітній ОСОБА_8, який
є внуком основного квартиронаймача -
ОСОБА_4

Згідно довідки ЛКП "Під Зуброю" станом
на 2012 рік в квартирі АДРЕСА_1 було
зареєстровано п'ятеро осіб: основний
квартиронаймач - ОСОБА_4 (бабуся), ОСОБА_5
(її син), ОСОБА_8 (її внук), ОСОБА_7 та
ОСОБА_9 (а.с.7,8). Відповідач ОСОБА_7 на
підставі рішення апеляційного суду
Львівської області від 22.10.2013 року
виселена без надання іншого житла з
даної квартири (а.с.9-11).

За змістом ст. 58 ЖК Української РСР
ордер виданий громадянинові на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів, є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

Статтею 61 ЖК Української РСР
встановлено, що користування жилим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Згідно ст. 68 ЖК Української РСР наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги щомісячно у встановлені
строки. Відповідно до ст. 66 ЖК
Української РСР плата за користування
житлом обчислюється, виходячи із
загальної площі квартири. Плата за
комунальні послуги (водопостачання,
газ, електрична, теплова енергія та
інші послуги) береться крім квартирної
плати за затвердженими в установленому
порядку тарифами - ст. 67 ЖК Української
РСР.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки.

На час розгляду справи у квартирі
зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, малолітній ОСОБА_8 і малолітня
ОСОБА_9, що підтверджується довідкою
ЛКП "Під Зуброю" № 183 від 03.02.2014 року
(а.с.8). Як вбачається з квитанцій
долучених позивачами до матеріалів
справи заборгованість з оплати
житлово-комунальних послуг за
користування квартирою ними повністю
погашена (а.с.15-54).

Доводи щодо неправомірності
пред'явлення позивачами вимог щодо
стягнення з неї заборгованості в
період перебування на реабілітації у
Львівській обласній благодійній
організації «Реабілітаційний центр
«Нове життя» з 31.10.2012 року терміном 6
місяців та з 30.10.2013 року терміном 6
місяців через те, що остання фактично
не проживала у квартирі в період
реабілітації, на підтвердження чого
нею надано довідки Львівської обласної
благодійної організації
«Реабілітаційний центр «Нове життя»
№004 від 11.02.2013 року та №007 від 03.05.2014 р.
(а.с.100,101), суд відхиляє. Оскільки згідно
ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням внаслідок
відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідачку ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1
виселено без надання іншого житла
згідно рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 22 жовтня 2013 року.

Як убачається з довідки ЛКП «Під
Зуброю» №183 від 03.02.2014 року (а.с.8) на
виконання рішення апеляційного суду
14.12.2013 року ОСОБА_7 знята з реєстрації за
даною адресою.

Таким чином до виселення ОСОБА_7
зберігала за собою право користування
спірним житлом, а тому мала вносити
оплату на його утримання. При цьому суд
враховує, що жоден із відповідачів не
звертався до відповідних установ із
заявою про тимчасове припинення
нарахувань за житлово-комунальні
послуги на час відсутності
відповідачки ОСОБА_7 за місцем
реєстрації, з наданням документів, що
підтверджують таку відсутність, що
давало б підстави зупинити
нарахування. Дані обставини
відповідачем сторонами не оспорюються.

У відповідності до ч.1,3 ст. 72 ЦК України,
опікун зобов'язаний дбати про
збереження та використання майна
підопічного в його інтересах. Опікун
самостійно здійснює витрати, необхідні
для задоволення потреб підопічного, за
рахунок пенсії, аліментів,
відшкодування шкоди у зв'язку з втратою
годувальника, допомоги на підопічну
дитину та інших соціальних виплат,
призначених на підопічну дитину
відповідно до законів України, доходів
від майна підопічного тощо.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідач ОСОБА_6 отримав
розпорядження Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради
№401 від 16.07.2010 року про надання статусу
дитини, позбавленої батьківського
піклування та встановлення опіки над
малолітньою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(а.с.6) та починаючи з 2010 року звертався
до органів соціального захисту про
відшкодування частини витрат на
житлово-комунальні послуги, що
припадають на малолітню ОСОБА_9.

З долученх до справи копії листів
управління соціального захисту
(а.с.71-73) вбачається, що комісією з
реструктуризації заборгованості за
житлово-комунальні послуги дітям
сиротам та дітям, позбавлених
батьківського піклування прийнято
рішення ЛКП "Під Зуброю" погасити 1/4
частину заборгованості. А тому
відсутні підстави стягувати з ОСОБА_6
оплату за житлово-комунальні послуги, а
тому в частині позовних вимог до ОСОБА_6
слід відмовити.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно статті 179 ЖК Української РСР
користування будинками (квартирами)
державного і громадського житлового
фонду, фонду житлово-будівельних
кооперативів, а також приватного
житлового фонду та їх утримання
здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 67 ЖК Української
РСР плата за комунальні послуги
(водопостачання, газ, теплова енергія
та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами.

Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою Кабінету Міністрів від 21
липня 2005 року № 630 (із змінами та
доповненнями), встановлено, що
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
якщо договором не встановлено інший
строк.

У статті 11 ЦК України зазначено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості. Зобов'язання виникають
з підстав, встановлених ст. 11 ЦК
України.

У відповідності до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а статтею 525 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі на виконання судових наказів
Сихівського районного суду м.Львова
від 22.02., 26.02., 19.07.2010 року, 31.03., 22.07.2011 року
та 24.02.2012 року (а.с.84-89) сплатили
заборгованість за житлово-комунальні
послуги, які виникли за квартирою
АДРЕСА_1 а віддтак мають право в порядку
регресу стягувати заборгованість в
розмірі 8503,09 грн. з ОСОБА_7

При цьому представником ОСОБА_7 було
подано на адресу суду копії квитанцій
про сплату нею житлово-комунальних
послуг в 2012-2013 роках (а.с.91-99). Таким
чином у зв'язку із наведеним з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає
стягненню сума в розмірі 7868,43 грн.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що
стороні, на користь якої ухвалено
ріше-ння, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, тому суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_7 сплачені
позивачами судові витрати, а саме -
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214,
215 ЦПК України, суд, -

в
и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7, ІПН - НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 7868 (сім тисяч
вісімсот шістдесят вісім) гривень 43
копійки сплачених коштів за
житлово-комунальні послуги, а також 243,60
грн. судового збору, а всього 8112 (вісім
тисяч сто дванадцять) гривень 03
копійки.

У решті у задовленні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. С. Невойт