Справа №485/1499/14-ц 02.12.2014 02.12.2014 02.12.2014
Провадження №22-ц/784/3218/14 Суддя по 1
інстанції - Лисенко М.Є.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

2 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2 та
представника відповідача - Гамея В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк»

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 21
жовтня 2014 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Платинум Банк» про
стягнення грошової компенсації за
невикористані соціальні відпустки,

встановила:

8 липня 2014 року ОСОБА_2
звернулась з позовом до публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» (далі - Банк) про стягнення
грошової компенсації за невикористані
соціальні відпустки.

Уточнюючи позовні вимоги, позивачка
вказувала, що знаходилась у трудових
відносинах з відповідачем з 1 липня 2010
року по 18 червня 2014 року, працюючи
останнім часом експертом сектору
продажів Миколаївської області.

Звільнена з роботи з 18 червня 2014
року у зв'язку зі скороченням штату
працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України на
підставі наказу № 3489-к від 2 червня
2014 року.

За період роботи їй безпідставно не
надавалась додаткова відпустка як
одинокій матері, яка одна виховує сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на викладені обставини,
позивачка просила стягнути з
відповідача грошову компенсацію в
сумі 9 690,40 грн. за 40 днів невикористаної
додаткової відпустки за весь період
роботи.

Заперечуючи проти позову,
відповідач посилався на
безпідставність позову, виходячи з
того, що позивачка в період роботи не
зверталася із заявами про надання їй
такої відпустки, як і не надавала
відповідних документів на
підтвердження цього факту. Докази
надані до суду також не підтверджують
її правого статусу одинокої матері.

Рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 21 жовтня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивачки 9 690,40 грн. грошової
компенсації за невикористані
соціальні відпустки, з відрахуванням з
цієї суми, передбачених законом
податків. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивачки, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Задовольняючи уточнені позовні вимоги
ОСОБА_2 та стягуючи на її користь
грошову компенсацію за невикористані
дні додаткової відпустки за весь
період її роботи у відповідача, тобто
з 1 липня 2010 року по 18 червня 2014 року
включно, суд виходив з того, що
відповідач протиправно відмовляв їй у
наданні такої відпустки щороку.

Між тим, колегія не погоджується з
усіма висновками суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

За змістом ст. 182-1 КЗпП України та ст. 19
Закону України «Про відпустки», у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, одинокій
матері надається щорічно додаткова
оплачувана відпустка тривалістю 10
календарних днів без урахування
святкових та неробочих днів (ст. 73
цього Кодексу).

Зазначена відпустка надається понад
щорічні відпустки, передбачені ст. ст. 75
-76 цього Кодексу, а також понад щорічні
відпустки, встановлені іншими законами
та нормативно-правовими актами, і
переноситься на інший період або
продовжується у порядку, визначеному
ст. 80 цього Кодексу.

Закон України «Про відпустки»
визначає поняття одинокої матері, як
таку, яка виховує дитину без батька (п. 5
ч.12 ст. 10).

За змістом ст. 1 Закону України «Про
охорону дитинства», ст. 2 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», ст. 6 СК України правовий
статус дитини має особа до досягнення
нею повноліття (18 років).

За положенням про Міністерство праці
та соціальної політики України,
затвердженого Указом Президента
України від 30 серпня 2000 року № 035/2000, до
його завдань віднесено й проведення
інформаційно-роз'яснювальної роботи з
питань, що входять до його компетенції.

В листах Міністерства праці та
соціальної політики України від 14
квітня 2008 року № 235/0/15-08/13,
від 19 травня 2009 року №5565/0/14-09/13, від 26
липня 2010 року №2650/0/10-10/13, від 30
травня 2014 року № 193/13/123-14 роз'яснено, що
до категорії одинокої матері
відноситься жінка, яка не перебуває у
шлюбі та свідоцтві про народження
дитини якої відсутній запис про батька
дитини або запис про батька зроблено у
встановленому порядку за вказівкою
матері; вдова; жінка, яка виховує дитину
без батька (у тому числі й розлучена
жінка, яка виховує дитину без батька,
незважаючи на факт отримання
аліментів, і жінка, яка одружилася не з
батьком дитини, але її дитина новим
чоловіком не усиновлена. Участь батька
або інших осіб в утриманні дитини не
позбавляє матері статусу одинокої).

Чинне законодавство не містить
конкретного переліку документів, які
слід пред'явити розлученій жінці, яка
виховує дитину без батька, для
отримання додаткової соціальної
відпустки.

В цьому випадку для підтвердження
права на додаткову відпустку
роботодавцю має бути пред'явлений
буд-який офіційно складений,
оформлений та засвідчений в
установленому порядку документ, у
якому з достатньою достовірністю
підтверджується відсутність участі
батька у вихованні дитини.

Тобто для отримання соціальної
додаткової відпустки розлучена жінка,
крім заяви про надання цієї відпустки,
копій свідоцтва про народження дитини
та розірвання шлюбу, має надати
роботодавцю документ або документи на
підтвердження відсутності участі
батька у вихованні дитини.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачка перебувала у трудових
відносинах з відповідачем з 1 липня 2010
року по 18 червня 2014 року, працюючи
останнім часом на посаді експерта
сектору продажів Миколаївської
області відділу продажів Південного
регіону Управління експрес продажів
Департаменту продажів.

Звільнена з роботи з 18 червня 2014
року у зв'язку зі скороченням штату
працівників по п. 1 ст. 40 КЗпП України на
підставі наказу № 3489-к від 2 червня
2014 року.

В період роботи позивачки у
відповідача, вона не зверталася із
заявами про надання їй додаткової
відпустки, як одинокій матері, і такі
відпустки їй не надавались.

Проте, безпосередньо перед
звільненням, позивачка 16 червня 2014 року
направила відповідачу заяву про
виплату грошової компенсації за
невикористані дні додаткової
відпустки, на яку вона мала право як
одинока мати, протягом усіх років
роботи. При цьому на підтвердження
цього факту надала відповідні докази,
про що зазначила у цій заяві.

Відповідач заяву отримав 19 червня 2014
року (наступного дня після звільнення
позивачки), проте відмовив у її
задоволенні, вважаючи надані докази
недостатніми.

На підтвердження того, що позивач
сама виховує дитину, вона надала копію
свідоцтва про народження сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, копію свідоцтва про
розірвання шлюбу 20 грудня 2006 року,
довідки з гімназії за місцем навчання
дитини від 25 квітня 2014 року та від 13
червня 2014 року, довідку виконкому
Снігурівської міської ради від 24
квітня 2014 року про склад її сім'ї, а
також Акт від 25 квітня 2014 року,
складений депутатами Снігурівської
міської ради за участю її сусідів про
те, що батько не приймає участі у
вихованні дитини (а.с. 6-10).

Копії зазначених документів були
направлені і відповідачу 16 червня 2014
року.

Крім того, допитані судом в якості
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які приймали
участь у складанні акту від 25 квітня 2014
року та проживають по-сусідству з
позивачкою, підтвердили, що батько
ОСОБА_4 не приймає участі у його
вихованні з часу розлучення з
позивачкою.

Зазначені докази є належними та
допустимими у відповідності до вимог
ст. ст. 57-59, 63 - 64 ЦПК України. Інших
доказів у справі немає.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що позивач має статус одинокої
матері, є вірним. Тому відповідач
безпідставно відмовив їй у виплаті
грошової компенсації за
невикористану нею додаткову відпуску
у 2014 році, оскільки до свого
звільнення з роботи вона подала заяву
та надала документи на підтвердження
того, що вона одна виховує дитину.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
є підстави для грошової компенсації
за невикористану додаткову відпустку
за попередні роки (2010-2013). Тоді як
позивачка із заявами про надання їй
такої відпуски до відповідача не
зверталась та відповідні докази на
підтвердження цього не надавала.

За такого, розмір грошової компенсації
за 10 днів невикористаної позивачкою
додаткової відпуски у 2014 році
становитиме 3440,10 грн. , виходячи із
такого.

Відповідно до п. 7 розділу ІV
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування
компенсації за невикористані
відпустки розраховується в
календарних днях шляхом ділення
сумарного заробітку за останні перед
наданням відпустки 12 місяців або за
менший фактично відпрацьований період
на відповідну кількість календарних
днів року чи меншого відпрацьованого
періоду (за винятком святкових і
неробочих днів, встановлених
законодавством). Одержаний результат
перемножується на число календарних
днів відпустки.

Згідно довідки Банку (а.с.45)
заробітна плата позивачки за останні 12
місяців складає 86003,56 грн. Кількість
календарних днів у цей період за
виключенням святкових і неробочих - 250
днів.

За такого, середньоденний
заробіток ОСОБА_2 в зазначений період
становить 344,01 грн. (86003,56 грн. : 250 днів ),
а компенсація за невикористані у 2014
році 10 днів додаткової відпустки
складає 3440,10 грн. ( 344,01грн.х10 днів).

З врахуванням викладеного,
рішення районного суду слід змінити на
підставі п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, зменшивши розмір грошової
компенсації на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія судів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» задовольнити частково.

Рішення Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 21 жовтня 2014 року
змінити в частині стягнення грошової
компенсації за невикористані
соціальні відпустки.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» на користь ОСОБА_2 3 440,10 грн.
грошової компенсації за невикористану
соціальну відпустку у 2014 році, з
відрахуванням з цієї суми податку на
доходи громадян та інших обов'язкових
платежів.

Рішення суду в частині
розподілу судових витрат залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: