АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6607/14
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Івах А.П.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів -
Хорошевського О.М. Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою прокурора
Дзержинського району м. Харкова на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 18 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Харківської міської ради про визнання
права власності,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом , в якому просила визнати
за нею право власності на
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те , що відповідно до
договору купівлі-продажу від 20.11.2010 р.,
засвідченого приватним нотаріусом
Судацького міського нотаріального
округу ОСОБА_2, нею отримана у власність
житлова квартира, загальною площею 117,0
м/кв., після чого було проведено
реконструкцію і будівництво
мансардного поверху площею 95,2 мі, до
житлової квартири АДРЕСА_1

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 18 грудня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за
нею право власності на чотирикімнатну
житлову квартиру АДРЕСА_1

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, прокурор
Дзержинського району подав апеляційну
скаргу в якій просить рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення прокурора та представника
позивача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені
позивачем у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що на
момент подання позовної заяви до суду
реконструкція і будівництво
мансардного поверху до житла
закінчено, можливість функціонального
використання вказаного
реконструйованого об'єкту нерухомості
підтверджена технічним звітом про стан
будівельних конструкцій житлової
квартири АДРЕСА_1 і можливості її
подальшої експлуатації ЧП
"Архітектурне Бюро РИЧ", згідно якому
здатність цегляних стін, що несе - в
хорошому технічному стані, перегородки
в задовільному технічному стані,
перекриття мансардного поверху не
мають ушкодження (тріщин) і можливі для
експлуатації в повному об'ємі.

При цьому суд вказував на той факт, що з
метою визнання права власності на
вказане нерухоме майно, оформлення
необхідної документації, яка б
підтвердила право власності на спірний
об'єкт, ОСОБА_1 зверталася до
відповідача, однак питання не вирішено,
у зв'язку з чим остання не має
можливості зареєструвати нерухоме
майно та реалізувати свої права щодо
володіння, користування та
розпорядження ним.

З висновком суду першої інстанції
погодитися не можна, оскільки дійшов
він його без повного, всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін у
правовідносинах, що виникли, та
належної правової оцінки наявних у
справі доказів.

Розглядом справи встановлено, що
відповідно до договору купівлі-продажу
від 20.11.2010 р., засвідченого приватним
нотаріусом Судацького міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
позивачкою, придбано у власність
житлову квартиру, загальною площею 117,0
м/кв, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Після придбання квартири позивачкою
було проведено реконструкцію житлової
квартири та будівництво мансардового
поверху площею 95,2 кв/м до житлової
квартири АДРЕСА_1, загальна площа якої
склала 212,2 м/кВ, а житлова 65,5 м/кВ..

Так відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК
України право власності на нову річ,
яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею. якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Отже, відсутність
дозволу на будівництво, проекту або
порушення умов, передбачених у цих
документах, тягне за собою визнання
такого будівництва самочинним
відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Слід зазначити, що в розумінні ч. 1 ст. 376
ЦК України самочинним будівництвом є
не тільки новостворений об'єкт, а й
об'єкт нерухомості, який виник у
результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови вже існуючого об'єкта,
здійснених без одержаного дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів самоврядування, розробленої в
установленому порядку проектної
документації, дозволу на виконання
будівельних робіт, наданого органами
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власник вже має право власності.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. п. 4, 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
цивільного кодексу України» під
наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно - правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

При розгляді справ зазначеної
категорії судам слід мати на увазі, що
відповідно до статті 26 Закону України
«Про основи містобудування» № 2780-ХІІ
від 16 листопада 1992 року спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного ' будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства. За загальним
правилом кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення, невизнання або
оспорювання (частина перша статті 15 ЦК.
частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Матеріали справи свідчать, що після
проведення реконструкції та
будівництва мансардного поверху
змінилася як загальна площа так і
житлова площа квартири АДРЕСА_1

Не дивлячись на посилання суду у своєму
рішенні на той факт, що позивач
позбавлена можливості зареєструвати
право власності на нерухоме майно у
зв'язку з тим, що відповідач не вирішив
це питання, матеріали цивільної справи
не містять доказів того, що остання
зверталася до Харківської міської ради
з заявою про надання їй у власність або
користування горищного приміщення, яке
розташоване над її квартирою і до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про прийняття в
експлуатацію реконструйованих
нежитлових приміщень.

Посилання суду на те, що згідно
звіту ЧП «Архітектурне бюро РИЧ»
здатність стін та перегородки у
задовільному стані, перекриття
мансардного поверху не мають
пошкоджень (тріщин) і можливі для
експлуатації в повному об'ємі, не
заслуговує на увагу.

Оскільки ОСОБА_1 не реалізувала своє
право на отримання горищного
приміщення і введення в експлуатацію
реконструйованих нежитлових приміщень
шляхом звернення до компетентних
органів, її право не можна визнати
порушеним.

Згідно Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», Положення про державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента V країни №439/2011 від 8 квітня
2011 року та Порядку здійснення
державного архітектурно - будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №553 від 23
травня 2011 року, Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року №461 органом, який
здійснює прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, є
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю,
які на підставі акту готовності об'єкта
до експлуатації видають відповідний
сертифікат.

Рішення інспекції про відмову у видачі
сертифікату може бути оскаржено до
суду.

Отже сертифікат, що засвідчує
відповідність об'єкту вимогам
проектної документації та будівельним
нормам, стандартам і правилам, мала
право видати тільки інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Визнання судом права власності на
самочинне будівництво можливе лише у
тому разі, якщо прийняття такого
об'єкта в експлуатацію було відмовлено
та за умови дотримання визначених
законом вимог, необхідних для
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта.

З огляду на це, судова колегія вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції скасувати, як таке, що
ухвалено з порушенням п. п. 3.4 ч. 1ст. 309
ЦПК України і ОСОБА_1 у позові
відмовити.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу прокурора
Дзержинського району міста Харкова
задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 18 грудня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -