Справа № 368/871/14-ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/6063/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 19 18.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 09 вересня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного підприємства «Наше місто
плюс» про визнання попереднього
договору припиненим та стягнення
авансу, розірвання договору про
надання послуг та стягнення авансу,-

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -

Встановила:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернула з вищенаведеним позовом, який
обґрунтовувала тим, що 27.07.2013 року
уклала з Приватним підприємством «Наше
місто плюс» (надалі ПП«Наше місто
плюс») договір про надання послуг по
оформленню та придбанню нею житлового
будинку, що розташований в АДРЕСА_1 по
якому відповідач до 30.10.2013 року
зобов'язався підготувати документи до
продажу житлового будинку та земельної
ділянки, забезпечити правову безпеку
та захист інтересів замовника. Нею було
внесено передплату в розмірі, що
еквівалентний 100 доларів США. Але
відповідач не виконав зобов'язань.
Позивач просила розірвати вказаний
договір та стягнути з відповідача на її
користь 1160 грн., що є еквівалентом
сплаченого авансу.

Також позивач вказала, що 27.07.2013 року
уклала попередній договір з ОСОБА_2 про
намір продати їй вказаною особою не
пізніше 30.10.2013 року вказаного вище
житлового будинку за суму, що
еквівалентна 25000 доларів США і вона
передала ОСОБА_2 як аванс суму, що
еквівалентна 2000 доларів США. Але
відповідач не виконав зобов'язань і
продав майно іншій особі. Просила
визнати попередній договір припиненим
та стягнути на її користь аванс в
розмірі 23200 грн., що еквівалентно 2000
доларів США.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 09 вересня 2013 року
в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення ухвалити нове, яким
задоволити позовні вимоги, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення вищезазначеним вимогам
не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довела, що сторони досягли
згоди з істотної умови про предмет
договору, так як в договорі не
зазначено перелік конкретних
документів, що є предметом договору і
відповідач не визнає про досягнення
згоди з цієї істотної умови та прийшов
до неправомірного висновку, що між
позивачем та ПП«Наше місто плюс»
вказаний договір не є укладеним та
позивачем не доведено сплату коштів.

Крім того, встановлюючи правовідносини
між позивачем та відповідачем ОСОБА_2,
та встановивши, що сторони підписали
попередній договір про намір продати
позивачу не пізніше 30.10.2013 року
вказаного вище житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1 за суму, що
еквівалентна 25000 доларів США і вказано,
що позивач передає ОСОБА_2 суму, що
еквівалентна 2000 доларів США як
гарантію виконання зобов'язання.

Місцевий суд вважаючи, що оскільки
попередній договір нотаріально не
посвідчений, а тому є нікчемним, а сума,
що еквівалентна 2000 доларів США, на яку
вказує позивач як на аванс, не є авансом
відповідно до ст.570 ч.2 ЦК України.

З таким висновком суду першої
інстанції повністю погодитись не можна
з наступних підстав.

Місцевим судом встановлено, що 27.07.2013
року позивач і Приватне підприємство
«Наше місто плюс» підписали
договір про надання послуг по
оформленню та придбанню позивачем
житлового будинку, що розташований в
АДРЕСА_1 по якому відповідач до 30.10.2013
року зобов'язався підготувати
документи до продажу житлового будинку
та земельної ділянки, забезпечити
правову безпеку та захист інтересів
замовника, а позивач зобов'язалась
внести аванс в розмірі, що
еквівалентний 100 доларів США. В пункті
2.2.вказаного договору вказано, що
замовник вносить передплату при
укладенні договору.

Вважаючи, що позивач не довела, що
сторони досягли згоди з істотної умови
про предмет договору, так як в договорі
не зазначено перелік конкретних
документів, що є предметом договору і
відповідач не визнає про досягнення
згоди з цієї істотної умови. Вказаний
договір не є укладеним.

27.07.2013 року позивач і відповідач ОСОБА_2
підписали попередній договір про намір
продати позивачу не пізніше 30.10.2013 року
вказаного вище житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1 за суму, що
еквівалентна 25000 доларів США і вказано,
що позивач передає ОСОБА_2 суму, що
еквівалентна 2000 доларів США як
гарантію виконання зобов'язання.
Вказаний попередній договір
нотаріально не посвідчений.

Вказані обставини сторонами не
оспорюються.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 202-203, 220, 570, 626-627 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони по ньому є вільними в укладені
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з врахуванням
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Загальними вимогами, додержання яких є
необхідним для чинності договору, як
одного з виду правочинів, є такі:

· його зміст не може суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

· особи, які вчиняють договір,
повинні мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;

· їх волевиявлення має бути
вільним і відповідати їх внутрішній
волі;

· договір має вчинятися у формі,
встановленій законом й бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Недотримання хоча б однієї із
зазначених умов дійсності договору
(правочину) може тягнути його
нікчемність, з застосуванням
відповідних правових наслідків, або
слугувати підставою для визнання
правочину недійсним у судовому
порядку.

Попередній договір є одним із багатьох
інших видів договорів і на нього
розповсюджуються зазначені вище
загальні правила, а також правила,
спеціально виписані для нього.

За ст. 635 ЦК України попереднім є
договір, сторони по якому
зобов'язуються протягом певного строку
укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Він укладається у формі, встановленій
для основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі.

Договір про наміри (протокол про наміри
тощо), якщо в ньому немає волевиявлення
сторін щодо надання йому сили
попереднього договору, не вважається
попереднім договором.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Згідно із ч.1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України,
сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Отже, для настання негативних
наслідків у вигляді відшкодування
другій стороні збитків, завданих
простроченням або невиконанням
попереднього договору, необхідною
умовою є необґрунтоване ухилення
однієї із сторін попереднього договору
від укладення основного договору
протягом строку, встановленого
попереднім договором. При цьому під
ухиленням слід розуміти не намір
відмовитись від договору, а конкретні
дії учасників правовідносин,
спрямованих на невиконання умов
договору. Також враховується настання
строку виконання умов попереднього
договору та відсутність можливості
його виконання у строк, визначений
договором.

Вирішуючи питання про
відповідальність сторін за не
укладення основного договору, суд має
з'ясувати, чи є підстави для визнання
ухилення від укладення основного
договору необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п. 1.1 попереднього
договору відповідач ОСОБА_2 до 30 жовтня
2013 року зобов'язувався укласти з
позивачем та належним чином оформити
договір купівлі-продажу нерухомого
майна. Згідно із п. 1.3 попереднього
договору відповідач ОСОБА_2, як власник
та продавець нерухомого майна,
зобов'язувався продати майно за
визначену в п.1.3. суму, надати необхідні
документи відповідно до п. 2.1 Договору
від 27.07.13 року.

Відповідно до загальних засад
змагальності (ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України) саме на відповідача законом
покладено обов'язок довести
відсутність перешкод для укладення
договору купівлі-продажу у строк,
передбачений п. 2.3. попереднього
договору, та відсутність своєї вини в
неукладені такого договору.

Проте в матеріалах справи такі докази
відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що умови
попереднього договору щодо продажу
позивачу житлового будинку виконані не
були саме з вини відповідача ОСОБА_2,
оскільки останній взяті на себе
обов'язки не виконав.

Встановлені підтверджуються
матеріалами справи та не спростовані
сторонами під час апеляційного
розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.07.2013 року сторони уклали попередній
договір про купівлі - продажу будинку,
що розташований в АДРЕСА_1 обумовили
усі істотні умовам купівлі будинку та
встановили термін надання основному
договору належної форми та проведення
кінцевого розрахунку в п. 2.3
попереднього договору та на його
виконання провели авансовий платіж в
Доларах США в сумі - 2 000 (п.3.3 Договору).

Цей договір передував основному
договору, яким повинен був бути договір
купівлі-продажу.

За ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки та
домоволодінням квартири підлягає
нотаріальному посвідченню, а,
відповідно, нотаріально посвідченим
має бути і попередній договір, бо саме
таке передбачено п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК
України.

Сторони такої форми не дотрималися, а
тому, укладений між ними попередній
договір - є нікчемним і таким, що не
створює наслідків, крім тих, які
пов'язані з його недійсністю.

За наявності вимоги позивачки
застосувати наслідки нікчемного
правочину, а саме повернути передане
нею по договору, відповідно до статей
216, 220 ЦК України, з відповідача на
користь тої слід стягнути суму авансу.

Крім того, оскільки вищенаведеного
договору купівлі-продажу, який би за
своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону, між сторонами укладено
не було, то сплачені в рахунок
виконання договору позивачем 2 000
доларів США є авансом і мають бути
повернуті в тому розмірі, в якому вони
надавалися (а/с 6-7).

Оскільки в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 надав оригінал
розписки позивача, згідно якої вказана
сума була передана позивачу, - тому в
цій частині апеляційна скарга до
задоволення не підлягає (а/с 84).

Відносно правовідносин між позивачем
та ПП «Наше місто плюс» колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно із ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Судами встановлено, що 27.07.2013 року між
позивачем та ПП«Наше місто плюс
укладено договір, за яким підприємство
взяло на себе зобов'язання надати
позивачу інформаційно-посередницькі
послуги на придбання ним житлового
приміщення в АДРЕСА_1., а саме -
підготувати документи до продажу
житлового будинку та земельної ділянки
в термін до 30.10.2013 року загальною
вартістю - 25 000 доларів США по курсу НБУ
(п.1..Договору). Згідно з п. 3 договору
ПП«Наше місто плюс» повинна була
надавати послуги передбачені п.1
Договору, забезпечити захист
інтересів замовника та інші дії
передбачені п.п.3.1 - 3.3. договору. За
виконання п.1.1. договору позивачка
зобов'язувалась сплатити 1250 Доларів
США по курсу НБУ по факту виконання
робіт та вносить передплату в розмірі
100 Доларів США. (п. 2.2 договору).
Договірні зобов'язання по придбанні
житлового приміщення в АДРЕСА_1. між
сторонами не виконано.

Відповідно до положень ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є свобода договору,
справедливість, добросовісність та
розумність, які повинні бути
дотриманні сторонами при укладенні
договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не дав належної оцінки
обставинам справи про те, що між
сторонами укладено договір, за яким
сторони взяли на себе відповідні
зобов'язання, які згідно з законом
мають виконуватись належним чином, в
порядку, визначеному договором.

Укладений договір відповідач не
оспорює, а позивачка ставить питання
про стягнення з нього визначеної
договором суми - передплату в розмірі
100 Доларів США.

Оскільки згідно зі ст. 99 Конституції
України і Указу Президента України від
25 серпня 1996 року № 762/96 "Про грошову
реформу в Україні" грошовою одиницею і
єдиним законним способом платежу на
території України є гривня, стягненню
підлягає сума, еквівалентна 100 доларам
США за курсом Національного банку
України, що на день постановлення
рішення становить 1577 грн. 89 коп. (1577,89
грн. за 100 доларів США).

Суд не дослідив та не дав належної
оцінки умовам договору та доказам у
справі про його виконання, зробив
передчасний висновок про те, що кошти
не сплачувались.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, про задоволення позовних
вимог, а саме стягненню підлягає з
ПП«Наше місто плюс» визначеної
договором суми - передплату в розмірі
100 Доларів США спадкоємця стягненню
підлягає сума, еквівалентна 100 доларам
США за курсом Національного банку
України, що на день постановлення
рішення.

Оскільки суд першої інстанції
вищезазначеного не врахував та вирішив
спір з порушенням норм матеріального
та процесуального права, висновки суду
не відповідають обставинам справи, що
відповідно до п.п. 3, 4 частини 1 статті 309
ЦПК України є підставою для скасування
судового рішення в частині стягнення з
ПП «Наше місто плюс» з ухваленням в цій
частині нового рішення, а в іншій
частині - залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 303, 304, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 09 вересня 2013 року
в частині позову до ПП «Наше місто
плюс» скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення .

Позов ОСОБА_1 до приватного
підприємства «Наше місто плюс» про
визнання попереднього договору
припиненим та стягнення авансу
задоволити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з приватного підприємства
«Наше місто плюс» на користь ОСОБА_1 1577
(одна тисяча п'ятсот сімдесят сім)грн. 89
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: