Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Служба у справах дітей по
Комунарському району м. Запоріжжя, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 24 червня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах
дітей по Комунарському району м.
Запоріжжя, про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 29 грудня 2005
року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав кредит
у сумі 122 400 грн, зі сплатою відповідних
відсотків строком повернення по 28
грудня 2012 року.

Виконання умов указаного договору
забезпечено укладеним між цими
сторонами договором іпотеки, згідно
якого останній передав належну йому на
праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Зазначало, що у ОСОБА_5, як дружини
ОСОБА_4 на виконання положень Сімейного
кодексу України, було відібрано заяву
про надання згоди на отримання кредиту
та передачу вказаної квартири в
іпотеку.

Неналежне виконання ОСОБА_4 умов
кредитного договору призвело до
утворення заборгованості, яка в
добровільному порядку сплачена не
була.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 27 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 24 червня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення яким
позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет договору
іпотеки від 29 грудня

2005 року, посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 10487 на
квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_4 у розмірі Ѕ
її частини та ОСОБА_5 у розмірі Ѕ її
частини шляхом продажу зазначеного
майна на прилюдних торгах в межах
процедури виконавчого провадження за
ціною, визначеною суб'єктом оціночної
діяльності на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна.

За рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмету іпотеки,
задовольнити вимоги ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» за вказаним кредитним
договором станом на 30 червня 2013 року в
розмірі

233 809,39 грн, із яких: заборгованість по
тілу кредиту - 104 915 грн; заборгованість
по сплаті відсотків за користування
кредитом - 60 620,75 грн; пеня за
несвоєчасну сплату платежу по тілу
кредиту та відсотках -

68 273,64 грн. У іншій частині позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що між
сторонами виникли договірні
зобов'язання, невиконання або
неналежне виконання яких тягне
настання наслідків, установлених
законом чи договором.

Даний висновок відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст.
1 Закону України «Про іпотеку» в силу
іпотеки іпотекодержатель має право у
разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у силу іпотеки право
іпотекодержателя одержати задоволення
за рахунок заставленого майна виникає
не з моменту укладення ним договорів
кредиту чи іпотеки, а у разі
невиконання боржником (іпотекодавцем)
своїх зобов'язань.

Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки встановлені у статтях
12, 33 Закону України «Про іпотеку» та у
ст. 589 ЦК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
(застави) здійснюється на підставі
рішення суду, якщо інше не встановлено
договором або законом

ч. 1 ст. 590 ЦК України, ч. 4 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку»).

Установлено, що 29 грудня 2005 року між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір про надання
кредиту на споживчі цілі в сумі 122 400 грн
зі сплатою 19,00% річних строк дії по

28 грудня 2012 року.

Належне виконання зобов'язань за
вказаним договором забезпечено
договором іпотеки від 29 грудня 2005 року,
згідно якого ОСОБА_4 передав у іпотеку
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» належну
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_2. Сторони погодили, що заставна
вартість предмета іпотеки становить

153 500 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18 січня 2011року,
визнано право власності на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування, іпотека є
дійсною для набувача відповідного
нерухомого майна. Особа, до якої
перейшло право власності на предмет
іпотеки, набуває статусу іпотекодавця
і має всі його права і несе всі його
обов'язки за іпотечним договором у тому
обсязі і на тих же умовах, що існували
до набуття ним права власності на
предмет іпотеки.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов вірного висновку про право
банка на звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
тому суд касаційної інстанції згідно
ч. 1 ст. 337 ЦПК України не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 24 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К.
Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова