Справа №317/3227/14-ц
№/п 2/ 317/1381/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого - судді
Мінгазова Р.В.,

при секретарі -
Балковій Л.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Територіальної громади в особі
Кушугумської селищної ради
Запорізького району Запорізької
області, треті особи без самостійних
вимог: Запорізька районна державна
нотаріальна контора, Реєстраційна
служба Запорізького районного
управління юстиції у Запорізькій
області про визнання права власності в
порядку спадкування за законом на
житловий будинок з господарськими
спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
Запорізького районного суду з позовною
заявою про визнання за ними по ? частині
за кожною права власності в порядку
спадкування за законом на спадковий
житловий будинок, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх бабуся - ОСОБА_3.
Після її смерті відкрилась спадщина на
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1.
Позивачки є єдиними спадкоємцями за
правом представлення, які прийняли
своєчасно та належним чином,
звернувшись з відповідними заявами
про прийняття спадщини до Запорізької
районної державної нотаріальної
контори. Однак, оформити свої спадкові
права вони не мають можливості, тому що
нотаріусом Запорізької районної
державної нотаріальної контори була
видана Постанова про відмову в
вчиненні нотаріальних дій, тому
позивачки повинні були звернутися до
суду з цією позовною заявою.

Відповідач - представник
Територіальної громади в особі
Кушугумської селищної ради
Запорізького району Запорізької
області в судове засідання не з'явився,
надали суду заяву про визнання
позовних вимог та відсутність
будь-яких заперечень, просять
розглянути справу в відсутність їх
представника.

Представники третіх осіб -
Запорізької районної державної
нотаріальної контори та Реєстраційної
служби Запорізького районного
управління юстиції у Запорізькій
області в судове засідання не
з'явилися, про час та місце слухання
справи повідомлені своєчасно та
належним чином.

Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України, суд
розглядає справу на засадах
змагальності сторін в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши докази, надані
сторонами, суд вважає позов
обґрунтованим і таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається після смерті
особи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК
України, спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України онуки
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові, якби вони були
живими на час відкриття спадщини
(спадкування за правом представлення).

Стаття 1267 ЦК України передбачає, що
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
підтверджений наданим суду свідоцтвом
про її смерть.

Родинні відносини позивачів зі
спадкодавницею підтверджені суду:
копією свідоцтва про смерть матері
позивачів, свідоцтвами про народження
позивачів, свідоцтвами про їх
одруження, свідоцтвом про розірвання
шлюбу.

Прийняття спадщини позивачками
підтверджується відповідними заявами
про прийняття спадщини, які
знаходяться в матеріалах спадкової
справи, наданій суду Запорізькою
районною державною нотаріальною
конторою.

Згідно Постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, виданої
Запорізькою районною нотаріальною
конторою вбачається, що нотаріусом
відмовлено позивачкам в видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом в зв'язку з наданням ними
правоустановчого документа на
спадковий будинок - Договору
купівлі-продажу, який був
зареєстрований на товарній біржі, а не
в нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» у разі відмови нотаріуса
в оформлені права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Судом встановлено, що право власності
ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1
належить на підставі Договору
купівлі-продажу, зареєстрованого 20.03.2996
року Запорізькою Товарною біржею
«Гілея», реєстраційний № 300/2033.

Оскільки, при укладенні договору усі
вимоги, передбачені ст. 15 Закону
України «Про товарні біржі» між
сторонами були виконані, з часу
укладення до теперішнього часу Договір
ніким не оспорювався, право власності
померлої бабусі було зареєстроване
належним чином в ЗМБТІ, тому суд
вважає, що у спадкодавниці існувало
право власності на цю нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони, та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України в 2003
року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей
Кодекс застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Таким чином, до правовідносин щодо
виникнення права власності на спадкове
майно у спадкодавниці поширюються дії
норми ЦК УРСР 1963 року, чинних на час їх
виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
власність», чинного на час виникнення
спірних правовідносин, володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не буде встановлено судом.

Зі змістом ст.ст. 128,153 ЦК УРСР, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Згідно ст. 15 Закону України «Про
товарні біржі» не підлягали
нотаріальному посвідченню угоди,які
зареєстровані на біржі, якщо вони
являють собою купівлю-продаж, поставку
та обмін товарів, допущених до обігу на
товарній біржі.

Реєстрація ЗМБТІ за спадкодавницею
права власності на будинок не
суперечила чинному законодавству.
Правила державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходяться у
власності юридичних та фізичних осіб,
затверджені наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству №56
від 13.12.1995року, зареєстровані в
Міністерстві юстиції України 19.01.1996
року за №31, передбачали підставу для
державної реєстрації договорів
купівлі-продажу, зареєстрованих
біржею.

Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті
передбачено, що якщо цивільні
правовідносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав і обов'язків, що
виникли з моменту набрання ним
чинності.

У відповідності до п. 5 ст.3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень» від 01.07.2004 року, право
власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Відповідно до ст. 182 ЦК України та
Закону України «Про державну
реєстрації по справі речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
встановлено, що об'єкти нерухомого
майна підлягають спеціальній
реєстрації відповідним органом. Згідно
до ст.2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою факту
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.37 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою КМ
України від 17.10.2011 року №868
правовстановлюючими документами на
підставі яких проводиться реєстрація
права власності на об'єкти нерухомого
майна, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного, суд,
дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є законними,
обґрунтованими та підлягають
задоволенню, оскільки задоволення їх
позовних вимог не порушує невизнанні
або оспорюванні права, свободи чи
інтереси будь-яких осіб та вважає за
можливе визнати за ними право
власності в порядку спадкування за
законом на спадковий житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 1217,
1218, 1220, 1266, 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування за
законом по ? частині за кожною на
житловий будинок та господарські
споруди, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ.
«А», веранду літ. «а», сараї літ. «Б,Г»,
вбиральню літ. «В», навіс літ. «Д»,
погріб літ. «пг», хвіртку №3, ворота №2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення суду до Запорізького районного
суду Запорізької області.

Суддя:
Р.В. Мінгазов