інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/1797/14 Категорія: 30 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ
«Волиньобленерго» Розгун О.В.,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Волиньобленерго»,
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Крона», третя
особа на стороні відповідача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, ОСОБА_4, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 жовтня 2014 року
позов в даній справі задоволено
частково.

Ухвалено стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «КРОНА» (далі - ПрАТ «КРОНА»),
ідентифікаційний код 30726778, в користь
ОСОБА_2 суму в розмірі 92 грн. 66 коп. трьох
відсотків річних, 313 грн. 16 коп. індексу
інфляції, а всього на загальну суму 405
(чотириста п'ять) грн. 82 коп.

Стягнути з ПАТ «Волиньобленерго»
ідентифікаційний код 00131512, в користь
ОСОБА_2 суму в розмірі - 7000 (сім тисяч)
грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«КРОНА», ідентифікаційний код 30726778, в
дохід держави судовий збір в розмірі 40
(сорок) грн.58 коп.

Стягнуто з ПАТ «Волиньобленерго»
ідентифікаційний код 00131512, в дохід
держави судовий збір в розмірі 70
(сімдесят) грн.00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить це
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному об'ємі.

У даному судовому засіданні позивач та
його представник підтримали
апеляційну скаргу і просили її
задовольнити.

Представник відповідача, третя особа
ОСОБА_4 апеляційну скаргу заперечили,
просили її відхилити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що шкода,
заподіяна майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, а
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату.

Такі висновки суду відповідають
встановленим обставинам справи і
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Судом правильно встановлено, що 20.12.2013
року третя особа ОСОБА_4, керуючи
належним відповідачу ПАТ
«Волиньобленерго» автомобілем «ЗІЛ»
д.н.з. НОМЕР_3 (далі - автомобіль «ЗІЛ») на
автомобільній дорозі Луцьк-Маневичі в
с.Жабка скоїв дорожньо-транспортну
пригоду (далі - ДТП) з автомобілем
«Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 (далі -
автомобіль «Фольксваген») під
керуванням позивача ОСОБА_2 Внаслідок
ДТП автомобілі отримали механічні
пошкодження (а.с.10).

Вина ОСОБА_4 у скоєнні зазначеної ДТП
встановлена постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 24.01.2014 року, якою останнього
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП. (а.с.9).

Автомобіль «ЗІЛ» належить відповідачу
ПАТ «Волиньобленерго» і третя особа
ОСОБА_4 знаходиться в трудових
відносинах з вказаним підприємством і
на час ДТП виконував трудові обов'язки
водія. Вказана обставина визнана
сторонами в судовому засіданні та
підтверджується вищезазначеною
постановою суду від 24.01.2014 року.

Позивач ОСОБА_2 на момент ДТП керував
автомобілем «Фольксваген» на підставі
тимчасового реєстраційного талону ДАП
№855230 (а.с.7-8).

Відповідач ПАТ «Волиньобленерго», як
власник автомобіля «ЗІЛ», застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність у ПрАТ «СК «КРОНА»
шляхом укладення полісу №АС/2286471 (а.с.61).

Згідно звіту № 792 від 23.01.2014 року
експертного товарознавчого
дослідження, вартість відновлення
автомобіля перевищує ринкову вартість
транспортного засобу до скоєння ДТП, а
тому згідно ст.30.1 Закону належний
позивачу автомобіль вважається
фізично знищеним, а розмір
матеріальної шкоди в даному випадку
становить 41 075,18 грн., що становить
ринкову вартість автомобіля на момент
ДТП (а.с.67-70).

Ринкова вартість залишків автомобіля
«Фольксваген» після ДТП становить 9758,99
грн., що підтверджується звітом
№34833185_20,12,2013_13/05/14 (а.с.73-77).

Страхове відшкодування в сумі 31316,19 грн.
повністю виплачене позивачу 09.09.2014 року
(а.с.80-81).

Так, норми ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.1 1172 ЦК
України визначають підстави
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої працівником юридичної
або фізичної особи під час виконання
ним своїх трудових (службових )
обов'язків.

Підстави та порядок відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, та шкоди завданої внаслідок
взаємодії цих джерел, визначений
нормами ст.1187, 1188 ЦК України.

Як визначено у ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок ДТП та захисту майнових
інтересів страхувальників.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
страхової суми відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну третьої
особи.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.15
своєї постанови № 4 від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» якщо пошкоджений
транспортний засіб не може бути
відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі
статтею 8 ЦК (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо - транспортної пригоди,
а також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Виходячи з наведеного, рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
майнової шкоди ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення в цій частині
відсутні.

Доводи позивача про те, що розмір
стягнутої судом першої інстанції
матеріальної шкоди не відповідає
вартості необхідного ремонту для
відновлення його пошкодженого
автомобіля, не заслуговують на увагу
суду, оскільки спростовуються
встановленими обставинами справи та
вищезазначеними нормами матеріального
права, роз'ясненнями Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ.

Моральна шкода, відповідно до вимог п.1
ч.2 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров»я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Згідно ч.ч. 1, 2 п. 3, 3 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав, моральна шкода
полягає, зокрема у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п 22.3 ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну,
шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини
другої статті 23 Цивільного кодексу
України, таке відшкодування у розмірі,
визначеному судом, здійснює особа, яку
визнано винною у скоєнні дорожньо -
транспортної пригоди.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат ( їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, відповідно до
вимог зазначених норм закону та
роз'яснень Пленуму Верховного суду
України, врахувавши характер вчиненого
правопорушення щодо позивача, ступінь
вини відповідача, глибину його
душевних і фізичних страждань, а також
вимог розумності, виваженості та
справедливості визначив розмір
моральної шкоди в сумі 7 000 грн.

З огляду на обставини справи, беручи до
уваги вищевказані принципи, які
повинні враховуватись при стягненні
моральної шкоди, колегія суддів вважає,
що визначений судом розмір моральної
шкоди є адекватним нанесеній моральній
шкоді, яку зазнав позивача внаслідок
пошкодження його автомобіля.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
містять підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 жовтня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо
доВищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: