Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4757/14
Головуючий у 1 інстанції: Любчик В.М.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„04" грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Добропільського міськрайонного суду
Донецької області від 30 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення боргу.

У позові, який був уточнений у
червні 2014 року, вказувала, що
відповідач на підставі трудового
договору від 12.05.2008 року працювала у
неї, як у фізичної особи- підприємця,
продавцем непродовольчих товарів у
магазині „Прогрес Плюс", з нею був
укладений договір про повну
матеріальну відповідальність.

Під час ревізії у відділі
роздрібної торгівлі у зв"язку зі
звільненням 2 продавців, у тому числі
ОСОБА_2, виявила нестачу товару на суму
273523 грн. 40 коп.

Визнавши факт причетності до
виникнення нестачі товарів,
відповідач зобов"язалась повернути до
20 липня 2011 року 135 000 грн., про що 25 квітня
2011 року надала письмову боргову
розписку, однак зазначені зобов"язання
не виконала і кошти не повернула.

Посилаючись на положення ст.ст. 1047,
1048, 1053, 625 ЦК України, позивач просила
стягнути з ОСОБА_2 борг з урахуванням
індексу інфляції у сумі 135 675 грн. та 3
% річних за період з серпня 2011 року по
січень 2014 року у сумі 10 452 грн. 32 коп.,
а всього 146 127 грн. 32 коп., а також
стягнути витрати по сплаті судового
збору та витрати по оплаті правової
допомоги.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 липня 2014 року позовну заяву
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції в сумі
135 675 грн. і 3 % річних від простроченої
суми в сумі 10 452 грн. 32 коп., витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 461 грн.
28 коп., а всього 147 588 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволені позову
відмовити.

У призначене на 04.12.2014 року
засідання апеляційного суду ОСОБА_2,
судова повістка якій в порядку ч.5 ст. 76
ЦПК України вважається врученою,
оскільки за даними поштового
повідомлення була вручена її
представникові адвокату ОСОБА_4
14.11.2014 року, не з"явилася, як і її
представник, їх клопотання про
відкладання слухання справи з поважних
причин до суду не надходили.

Не з"явилась у засідання і
належним чином повідомлена ОСОБА_3, від
якої надійшла письмова заява про
розгляд справи за її відсутності.

За вказаних обставин, у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України,
колегія дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності сторін та їх
представників.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
про стягнення з ОСОБА_2 146 127 грн. 32 коп.
боргу, суд виходив з їх доведеності та
наявності правових підстав,
передбачених ст.ст. 509, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1053
ЦК України, для стягнення з відповідача
на користь позивача боргу у
визначеному розмірі на підставі
боргової розписки.

Висновок суду є обґрунтованим,
оскільки надані по справі докази суд
дослідив та оцінив з дотриманням вимог
ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, повно та
всебічно встановив фактичні обставини
справи.

Судом встановлено, що 12 травня 2008 року
між ОСОБА_3, яка є фізичною особою -
підприємцем, та ОСОБА_2 був укладений
трудовий договір, відповідно до якого
відповідачка працювала у позивача в
якості продавця непродовольчих
товарів(а.с.89-90), у той же день з ОСОБА_2
був укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність( а.с.91).

За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Сторони не заперечували, що 19 квітня 2011
року у присутності ОСОБА_2 ОСОБА_3 було
виявлено нестачу товару на суму 273523
грн. 40 коп.

По факту нестачі за заявою ОСОБА_3
Добропільським МВ ГУВС України у
Донецькій області проводилася
перевірка і постановою від 10.04.2012 року у
порушенні кримінальної справи
стосовно ОСОБА_2 було відмовлено на
підставі п.2 ст. 6 КПК України(а.с.35-36).

У ході досудової перевірки було
призначено судово - економічну
експертизу щодо нестачі в магазині
„Прогрес-Плюс", однак за повідомленням
експерта проведення такої експертизи
виявилось неможливим у зв"язку з
наданням для дослідження документів
( чорнові записи у зошитах), які не є
первинними документами
бухгалтерського обліку і не мають
обов"язкових реквізитів( а.с.101-102).

Проаналізувавши зазначені обставини,
суд дійшов правомірного висновку про
відсутність належних та допустимих
доказів вини ОСОБА_2, як підстави для її
матеріальної відповідальності за
шкоду, заподіяну при виконанні
трудових обов"язків в порядку ст.ст. 132,
134, 135-1 КЗпП України, однак не звільняє
відповідача від визнаних нею
обов"язків внаслідок вчинення дій як з
привласнення, так і з приховування
фактів відсутності належних ОСОБА_3
матеріальних цінностей.

Отже при вирішенні справи по суті, суд
керувався нормами матеріального права,
що регулюють договірні правовідносини,
зважаючи, що в обґрунтування заявлених
на підставі ст.ст. 1047, 1048 ЦК України
позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на
боргову розписку ОСОБА_2.(а.с.7), а також
врахувавши, що відповідно до ст. 1053 ЦК
України за домовленістю сторін борг, що
виник із договорів купівлі-продажу,
найму майна або з іншої підстави, може
бути замінений позиковим
зобов"язанням.

За встановлених обставин доводи ОСОБА_2
про безгрошевість розписки суд
правомірно не прийняв до уваги,
враховуючи, що надане відповідачкою
позикове зобов"язання у виді письмової
розписки від 25.04.2011 року за змістом та
формою не суперечило вимогам ст.ст. 1053
та 1047 ЦК України.

Належних та допустимих доказів у
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України ОСОБА_2
стосовно укладання нею договору позики
під впливом насильства суду не надала,
з цих правових підстав договір позики
у судовому порядку нею не оспорювався,
з відповідними позовними вимогами
вона не зверталась.

Таким чином, висновок суду про те, що
правовідносини, що склалися та виникли
з боргових зобов"язань між сторонами,
відповідають загальним засадам
цивільного законодавства та не
протирічать положенням ст.ст. 604, 1053 ЦК
України.

Ті докази та обставини, на які
ОСОБА_2 посилається в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
суду першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Фактично доводи зводяться до
іншої оцінки обставин справи, які
відрізняються від зробленої судом
першої інстанції оцінки, і підстав для
скасування судового рішення не
містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 липня 2014 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: