Справа № 161/9839/14-ц
Провадження № 2/161/3037/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

30 липня 2014 року

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючої - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі - Акайомовій Т.В.,

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника служби у справах дітей -
Шульгана Ф.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог - Служба у справах дітей Луцької
міської ради, про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за межі України
неповнолітньої дитини без згоди
батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до
відповідача про надання дозволу на
виїзд за кордон неповнолітньої дитини
без згоди батька. Покликалася на те, що
від шлюбу з відповідачем є спільна
дитина - неповнолітній син ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання
шлюбу проживає з нею. Вона матеріально
утримує та належним чином піклується
про здоров'я дитини, його фізичний,
духовний та моральний розвиток. У
зв'язку з тим, що позивач із сином
тимчасово проживає за межами України, в
Швейцарії, син навчається у
швейцарській школі, приїхати на
Україну з сином не може, оскільки
батько свідомо не дає дозвіл на виїзд
дитини за кордон. Відповідач не
цікавиться життям дитини, її духовним
розвитком, не завжди забирає дитину на
призначені швейцарським судом вихідні
та не повідомляє про це заздалегідь.

Колишній чоловік ОСОБА_4 безпідставно
відмовляється надати у передбаченому
законодавством порядку дозвіл на виїзд
дитини за межі України. При цьому
жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обґрунтовували його
відмову, не наводить, хоча сам проживає
у Швейцарії і своєю відмовою фактично
створює перешкоди у своєму є
спілкуванню з сином, який приїхавши в
України не зможе залишити її кордони,
продовжити навчання. Така позиція
батька шкодить інтересам дитини. А
тому, просила надати дозвіл їй без
згоди батька на виготовлення паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон, документів для тимчасового
виїзду або супроводу неповнолітнього
ОСОБА_5 за межі України до країн
ближнього та дальнього зарубіжжя до
досягнення ним повноліття.

До судового розгляду справи по суті
позивач уточнила вимоги позову.
Просила дозволити їй виготовити
дитячий проїзний документ для виїзду
за кордон малолітнього ОСОБА_5 без
згоди батька та надати дозвіл на
тимчасовий виїзд малолітнього сина за
межі України до країн ближнього та
дальнього зарубіжжя до без згоди та
супроводу батька терміном на 5 років.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримала з
викладених у позовній заяві підстав.
Просила позовні вимоги задовольнити.
Суду додатково пояснила, що позивач
неодноразово зверталася до
відповідача з проханням надати дозвіл
на виїзд дитини за кордон. Однак,
відповідач зволікає з наданням таких
дозволів, або ухиляється від їх
надання.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про місце та час розгляду
справи, причини неявки суду не
повідомив. За погодженням представника
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Представник служби у справах дітей
Луцької міської ради Шульган Ф.П. в
судовому засіданні не заперечував щодо
задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши та
оцінивши докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов
підставний та підлягає до часткового
задоволення.

Судом встановлено, що сторони є
батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
свідчить свідоцтво про народження
НОМЕР_1 від 10.02.2005 року (а.с. 8-9).

Згідно рішення Луцького
міськрайонного суду від 10.01.2014 року
шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7).

З матеріалів позовної заяви та
пояснень представника позивача
вбачається, що сторони після
розірвання шлюбу проживають окремо.
Неповнолітній син тимчасово проживає
за межами України, в Швейцарії з
матір'ю, син навчається у швейцарській
школі. Вона матеріально утримує та
належним чином піклується про здоров'я
дитини, його фізичний, духовний та
моральний розвиток. В Україні
проживають батьки позивача, з огляду на
цю обставину, позивач має можливість
повести сина до бабусі з дідусем з
метою розширення його кругозору,
ознайомлення з культурою інших
народів, стимулювання вивчення
іноземних мов та підготовкою до
самостійного життя. Разом з тим,
тимчасові виїзди дитини за кордон
зумовлені потребою нормального
фізичного, духовного і морального
розвитку дитини.

Із пояснень в судовому засіданні
представника третьої особи вбачається,
що позивач зверталася по питанню
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон без згоди батька.

Право кожного, хто на законних
підставах перебуває на території
України, на свободу пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом, та повертатися в Україну
гарантується Конституцією України (ст.
33).

Конвенція про права дитини, прийнята
44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН
20.11.1989 р. і ратифікована Постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 р.
(далі -Конвенція), передбачає, що
Держави-учасниці поважають право
дитини та її батьків залишати будь-яку
країну, включаючи власну, і повертатися
в свою країну, щодо права залишати
будь-яку країну діють лише такі
обмеження, які встановлені законом і
необхідні для охорони державної
безпеки, громадського порядку (order public),
здоров'я чи моралі населення або прав і
свобод інших осіб і сумісні з визнаними
в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п.
2).

Із указаними нормами кореспондуються
положення ст. 313 ЦК України, відповідно
до яких фізична особа має право на
свободу пересування (ч. 1), фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними (ч. 3), фізична
особа може бути обмежена у здійсненні
права на пересування лише у випадках,
встановлених законом (ч. 4), а також
аналогічні положення ст. 1 спеціального
законодавчого акту - Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» (Закон №
3857-XII). Правила перетинання державного
кордону України громадянами України
встановлюються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зазначеного
Закону та інших законів України (ст. 3
Закону № 3857-XII).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

За приписами Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою КМ
України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків, здійснюється без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків у разі пред'явлення певних
документів або їх нотаріально
засвідчених копій, зокрема, рішення
суду про надання дозволу на виїзд з
України громадянину, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків (п. 4 пп.2 абз. 9).

Відповідно до Конвенції,
Держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини;
відповідно до зобов'язання… за пунктом
1 статті 9 заява дитини чи її батьків на
в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із
неї з метою возз'єднання сім'ї повинна
розглядатися Державами-учасницями
позитивним, гуманним і оперативним
чином, Держави-учасниці надалі
забезпечують, щоб подання такого
прохання не призводило до
несприятливих наслідків для заявників
та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та
інтересу може бути, зокрема, припинення
дії, яка порушує право, а також інший
спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч.
2 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними
(ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним.
Спеціальне законодавство передбачає у
випадку відсутності згоди одного з
батьків на виїзд дитини за кордон і
виникнення відповідного спору
вирішення такого судом, в т.ч., шляхом
вирішення питання про надання дозволу
на відповідні дії одному з батьків без
згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в
сім'ї, особа може бути примусово
ізольована від сім'ї лише у випадках і в
порядку, встановлених законом; дитина
має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України (ст. 4 ч.
3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом
ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої
права та виконуючи обов'язки, батьки
повинні передусім дбати про інтереси
дитини, батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

В судовому засіданні встановлено, що
між сторонами виникають непорозуміння
щодо оперативного вирішення питання
про надання батьком згоди на виїзд
дитини за кордон, в тому числі з метою
розширення його кругозору,
стимулювання вивчення іноземних мов та
підготовкою до самостійного життя, а
також для оздоровлення.

В даному випадку в інтересах дитини є
періодичні тимчасові виїзди за межі
України. Разом з тим, тимчасові виїзди
дитини за межі України зумовлені
потребою нормального фізичного,
духовного і морального розвитку
дитини.

Періодичні тимчасові виїзди дитини за
кордон не позбавляють відповідача
можливості брати участь у вихованні та
спілкуванні з дитиною .

Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК
України, якою визначена рівність прав і
обов'язків батьків відносно дитини,
відповідач як батько дитини має
рівнозначне з позивачем право на
участь у вихованні та спілкуванні з
сином, в тому числі і на спільні виїзди
з дитиною за межі України. Такого права
відповідача не заперечувала в судовому
засіданні і позивач.

Позиція відповідача, який зволіканням
або бездіяльністю фактично
перешкоджає виїзду дитини за кордон,
порушує права дитини. Обставин, які
обмежують право неповнолітнього
ОСОБА_5 на періодичні тимчасові виїзди
за межі України, суд не вбачає, а тому,
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення позову.

Судові витрати слід залишити за
позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215
ЦПК України, на підставі Конвенції про
права дитини, ратифікованої Постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 року,
ст. 155 СК України, ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Дозволити ОСОБА_3 виготовити дитячий
проїзний документ для виїзду за кордон
малолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_4.

Дозволити виїзд за межі України
неповнолітнього громадянина України -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та
супроводу батька ОСОБА_4 терміном на 5
років до 30 липня 2019 року.

Заочне рішення може бути переглянуте
Луцьким міськрайонним судом за
письмовою заявою ОСОБА_4, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук