Справа № 369/8190/14-ц
провадження 2/369/3360/14
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, за яким він
отримав 9600 грн., із поверненням коштів
до 01 липня 2014 року. У визначений
договором строк відповідач кошти не
повернув. У зв'язку з несвоєчасним
виконанням зобов'язання, відповідач
має повернути грошові кошти з
врахуванням трьох відсотків річних в
розмірі 23,67 грн. та має сплатити
відсотки за користування чужими
коштами в розмірі 412,92 грн.

Просив суд стягнути з відповідача
ОСОБА_2 заборгованість за договором
позики в розмірі 10 036,59 грн.; судові
витрати покласти зі сплати судового
збору та витра на правову допомогу.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Суду пояснив, що на прохання
відповідача йому були передані кошти,
про що відповідач власноручно написав
розписку. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 та його представник проти
позову заперечував. Суду пояснив, що
кошти за договором позики він не
отримував та посилався на
безгрошовість поданої розписки.
Договір та розписку підписував під
впливом погроз, оскільки йому обіцяли
створити неможливі умови роботи.
Позивача взагалі не знає, справи мав
лише з його братом. Просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (сума позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

При розгляді справи судом встановлено,
що 21 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір позики. По тексту
розписки вказано, що позикодавець
передав, а позичальник прийняв у
власність 9600 грн.. Зазначену суму
коштів позичальник зобов'язується
повернути в строк до 01 липня 2014 року.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неподаткового мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт передачі коштів ОСОБА_1 та
отримання ОСОБА_2 позики
підтверджується розпискою від 21 січня
2014 року. Доводи відповідача щодо
безгрошовості договору позики суд до
уваги не бере, оскільки докази цим
обставинам суду подані не були. За
таких обставин суд вважає, що факт
передачі коштів підтверджений
належними та допустимими доказами,
права ОСОБА_1 порушені неповерненням
коштів, тому вимоги про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості підлягають
задоволенню. Також в судовому
засіданні у якості свідків були
допитані ОСОБА_3, яка показала суду, що
працювала протягом року у відповідача
та віддавала кошти ОСОБА_4 кожного
місяця за вказівкою ОСОБА_5, та ОСОБА_4,
який суду повідомив, що ніколи не бачив
відповідача та позивача, обставини
щодо розписки знає зі слів відповідача.
Покази даних свідків, суд не бере до
уваги, оскільки вони містять лише
суб'єктивні оціночні судження та
припущення, з них не можливо встановити
конкретні та об'єктивні факти, які б
могли вплинути на розгляд цієї справи,
а саме щодо фактичного отримання
коштів чи неотримання коштів
відповідачем.

За ст. 611 ЦК України у раз порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом: припинення зобов'язання, зміна
умов зобов'язання, сплата неустойки,
відшкодування та моральної шкоди.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлено розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки НБУ.

Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши подані суду розрахунки
щодо трьох відсотків річних, суд
вважає, що до стягнення підлягає сума в
розмірі 23,67 грн. та відсотки за
користування коштами в розмірі 412,92 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Згідно квитанції №56 від 28 липня 2014 року
позивачем при поданні позову до суду
сплачено судовий збір в розмірі 243,60
грн. та згідно квитанції №55 від 28 липня
2014 року сплачено витрати на правову
допомогу в розмірі 4000 грн. Враховуючи
засади розумності та справедливості,
граничні розміри відшкодування
судових витрат, частку задоволених
вимог до стягненню з відповідача
ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2243,60
грн.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2, заборгованість в розмірі 10 036,59
грн. (десять тисяч тридцять шість грн.
59коп.) та судові витрати в розмірі 2243,60
грн. (дві тисячі двісті сорок три грн. 60
коп.).

У решті позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич