Ухвала

іменем україни

29 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Коротуна В.М.,
Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «ПУМБ» в особі
філії відділення № 1 у м. Житомир, третя
особа - приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Житомирської області від 17 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суд з позовом до публічного
акціонерного товариства «ПУМБ» в особі
філії відділення № 1 у м. Житомир (далі -
ПАТ «ПУМБ»). В обґрунтування вимог
зазначила, що 07 листопада 2007 року між
нею та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником
якого є ПАТ «ПУМБ», укладено договір
іпотеки, згідно з умовами якого вона
передала в іпотеку банку майнові права
на нежитлове приміщення літ. «А»,
загальною площею 240,4 кв. м, розташоване
за адресою: АДРЕСА_1. 16 серпня 2011 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
неправомірно вчинено виконавчий напис
за № 4209, відповідно до якого звернуто
стягнення на зазначене вище нерухоме
майно. Посилаючись на те, що нотаріус не
переконався у безспірності суми
заборгованості, не перевірив, чи
отримано нею вимогу про усунення
порушень кредитного договору, а відтак
вчинив виконавчий напис із порушенням
встановленого порядку, позивач просила
визнати виконавчий напис таким, що не
підлягає виконанню.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 05 червня 2014 року позов
задоволено. Визнано виконавчий напис,
вчинений 16 серпня 2011 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрований в реєстрі за № 4209 таким,
що не підлягає виконанню.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 17 липня
2014 року рішення Богунського районного
суду м. Житомира від 05 червня 2014 року
скасовано. Ухвалено нове рішення про
відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213-214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 07 листопада 2007
року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником
якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 580470, за умовами
якого банк надав позичальнику кредит в
сумі 300 000 доларів США на строк до 07
листопада 2017 року зі сплатою 11,5 % на рік
за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання
кредитного договору в той же день між
сторонами укладений договір іпотеки,
згідно з яким ОСОБА_3 в іпотеку було
передано нежитлове приміщення літ. «А»
загальною площею 240,4 кв. м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним
договором, 05 липня 2011 року банком
направлено їй досудову вимогу від 17
червня 2011 року № 2213 про дострокове
погашення кредиту станом на 15 червня 2011
року в розмірі 295 319 доларів 68 центів
США, процентів за користування
кредитом в розмірі 40 391 долар 99 центів
США та пені в розмірі 11 621 долар 72 центи
США (а.с. 243-245), а всього 347 333 долари 39
центів США.

16 серпня 2011 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за зазначеним вище іпотечним
договором, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 07 листопада 2007 року № 580470 у розмірі
301 534 долари 33 центи США, що еквівалентно
2 404 283 грн 98 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що при вчиненні виконавчого
напису про звернення стягнення на
предмет іпотеки нотаріус не перевірив
безспірності заборгованості за
кредитним договором та не переконався
в одержанні іпотекодавцем
повідомлення про наявність і розмір
заборгованості.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що при
вчиненні виконавчого напису нотаріус
не зобов'язаний перевіряти
безспірності заборгованості, а має
перевіряти лише наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за яким
стягнення заборгованості проводиться
у безспірному порядку.

Із таким висновком суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Вчинення виконавчого напису
нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88
Закону України «Про нотаріат», ст. 33
Закону України «Про іпотеку»,
Переліком документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999
року № 1172 (далі - Перелік), Інструкцією
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі -
Інструкція).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про
нотаріат» для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України
«Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

За змістом п. 283 Інструкції виконавчий
напис на іпотечному договорі, що
передбачає задоволення вимоги
іпотекодержателя за основним
зобов`язанням, включаючи сплату
процентів, неустойки, основної суми
боргу та будь-якого збільшення цієї
суми, яке було прямо передбачене
умовами основного зобов'язання,
вчиняється нотаріусом за умови подання
іпотекодержателем документів,
достатніх для встановлення
безспірності заборгованості та
прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 2 п. 284 Інструкції
заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України.

За положеннями п. 1 Переліку для
одержання виконавчого напису
подаються: а) оригінал нотаріально
посвідченої угоди, що передбачає
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно; б) документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, суд апеляційної
інстанції у порушення вимог ст. ст. 214,
303, 316 ЦПК України зазначені вимоги
закону уваги не врахував та не звернув
уваги, що виконавчий напис вчинено на
іншу суму, ніж позивачу надіслано
вимогу, а наявність таких розбіжностей
свідчить про спірний характер
заборгованості.

За таких обставин суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
позову, дійшов обґрунтованого
висновку, що виконавчий напис вчинений
нотаріусом без дотримання вимог закону
та за відсутності документів, які
підтверджують безспірність
заборгованості.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно з законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія судів
приходить до висновку, що під час
встановлення фактичних обставин
справи судом першої інстанції
дотримані норми процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права, а тому скасовано
апеляційним судом помилково.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 17 липня
2014 року скасувати, а рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 05 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун

І.К.
Парінова