Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Дніпропетровської
обласної дирекції до
Амур-Нижньодніпровський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_4, відділу
державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції про звільнення
майна з-під арешту за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 25 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року,

встановила:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - Банк) в особі Дніпропетровської
обласної дирекції звернулося до суду з
позовом до Амур-Нижньодніпровський
відділ державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_4, відділу
державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції про звільнення
майна з-під арешту.

Позов мотивовано тим, що 29 травня 2008
року між Банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
остання отримала кредит у сумі 13 126
доларів США зі сплатою відповідних
відсотків зі строком повернення по 28
травня 2015 року.

Виконання зобов'язань за вказаним
договором забезпечено укладеним того ж
дня між цими сторонами договором
застави, за умовами якого ОСОБА_4
передала в заставу Банку належний їй на
праві власності автомобіль марки Hundai
Getz, 2008 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначав, що у липні 2013 року стало
відомо про арешт рухомого майна ОСОБА_4
в тому числі і предмету застави.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року, позов задоволено.

Звільнено з-під арешту заставлене
майно, на яке накладено постановою
державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 8 вересня 2010
року рухоме майно - автомобіль марки
Hundai Getz, 2008 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_4

Звільнено з-під арешту заставлене
майно, на яке накладено постановою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції від 5 серпня 2013 року,
а саме рухоме майно - автомобіль марки
Hundai Getz, 2008 року, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
зареєстрований за ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
державні виконавчі служби не мають
правових підстав для звернення
стягнення на заставлене майно на
користь стягувачів, які не є
заставодержателями.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що 29 травня 2008 року між
ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», (у
подальшому назву змінено на публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль») та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, згідно умов якого
останній надано кредит у сумі 13 126
доларів США.

Договором застави від 29 травня 2008 року,
укладеним між

ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4,
забезпечено виконання умов указаного
кредитного договору. Предметом застави
є належний ОСОБА_4 на праві власності
автомобіль марки Hundai Getz, 2008 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Відомості щодо обтяження рухомого
майна внесені до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна 29 травня 2008
року.

8 вересня 2010 року державним виконавцем
Амур -Нижньодніпровського ВДВС
Дніпропетровського МРУЮ був
накладений арешт рухомого майна ОСОБА_4
у тому числі і предмет застави.

Постановою державного виконавця ВДВС
Павлоградського МРУЮ від 5 серпня 2013
року було також накладено арешт на
майно боржника, а саме на предмет
застави - автомобіль марки Hundai Getz, 2008
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Вказана постанова видана під час
примусового виконання виконавчого
листа № 2-3048/09, виданого 3 березня 2011
року Павлоградським міськрайоннним
судом Дніпропетровської області про
стягнення з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_5
суми боргу у розмірі

46 990,94 грн.

Відповідно до Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5, та

ст. 54 Закону України «Про виконавче
провадження» для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставне майно може бути звернуто у
разі: виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів; коли вартість
предмета застави перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут
цивільного законодавства виконує
забезпечувальну функцію, тобто
спрямований на те, щоб гарантувати
кредитору-заставодержателю
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна, незалежно від
майнового стану боржника, і наявності у
нього заборгованості перед іншими
кредиторами, отже застава
встановлюється для гарантування
майнових інтересів
кредитора-заставодержателя.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про
заставу» передбачено, що право застави
виникає з моменту укладення договору
застави, а в разі, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню - з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження.

Право застави у Банка виникло з 29
травня 2008 року, разом із тим арешт на
спірне майно був накладений пізніше - 25
травня 2012 року.

Для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; коли
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю (ч. 3 ст. 54 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателя не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або тоді, коли йому стало
відомо, про арештоване майно боржника
знаходиться у заставі, роз'яснює
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне
право на задоволення його вимог про
стягнення боргу з боржника шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно.

Однак вирішуючи спір, суд у порушення
вимог ст. ст. 212,214 ЦПК України не
з'ясував чи є заборгованість за
кредитним договором, а в разі
наявності не встановив її розмір, чи
виносилося рішення про стягнення
заборгованості, не встановив, чи не
перевищує вартість предмета застави
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Крім того, при розгляді справи про
звільнення майна з-під арешту суд має
право у порядку, передбаченому ст. 35 ЦПК
України залучити до участі у справі
стягувача ОСОБА_5, оскільки справа
стосується її прав та законних
інтересів.

Вище викладене свідчить про те, що суд
припустився порушень норм
процесуального права, які згідно з ч. 2
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К.
Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова