РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Волчка
А.Я.,

за участю секретаря Ткачук
Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з даним
позовом, посилаючись на те, що 14 червня
2014 року за договором дарування,
посвідченим приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_3, вона подарувала своїй
онуці ОСОБА_2 земельну ділянку пл.. 0,0774
га в АДРЕСА_1.

До укладення договору між ними було
досягнуто угоди , згідно з якою ОСОБА_2
буде утримувати її, готувати їжу,
купувати продукти та їжу, прибирати в
будинку, сплачувати житлово-комунальні
послуги тощо. При цьому відповідач
пообіцяла знятися з реєстрації в її
будинку та зняти з реєстрації свою
доньку. Це її влаштовувало, оскільки
вона мала намір заповісти свій будинок
іншій дочці.

Укладаючи договір дарування, позивач
вважала, що уклала договір довічного
утримання. Лише після того як
відповідач відмовилась виконувати
обов'язок по її утриманню , вона
усвідомила, що передала їй безоплатно у
власність належне їй майно. Отже, як
стверджує позивач, при укладенні
договору вона помилилась щодо
обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи те, що відповідач не
дотримала своїх обіцянок довічно
утримувати її та добровільно знятися з
реєстрації в її будинку та зняти з
реєстрації свою доньку , а також
замість того, щоб будувати для себе
будинок на подарованій земельній
ділянці , натомість виставила її на
продаж. Просила визнати недійсним
договір дарування з вищенаведених
підстав.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлений
позов та просили його задовольнити.

Відповідач та її представник проти
позову заперечували, посилаючись на
його безпідставність.

Суд, заслухавши осіб, що брали участь у
справі, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом, 24 червня 2014 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір дарування, посвідчений
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_3, згідно з яким ОСОБА_1
подарувала своїй онуці ОСОБА_2 земельну
ділянку пл. 0,0774 га з кадастровим
номером :041:5002 в АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 717 Цивільного Кодексу
України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, нотаріус при посвідченні
угоди роз'яснила сторонам правові
наслідки її укладення. Однак вона
перебувала у збудженому стані та не
правильно сприймала значення своїх
дій.

В той же час вона пояснила, що фактично
між нею та онукою існує спір щодо
зняття з реєстрації останньої в
належному їй будинку, що є перешкодою
для його відчуження. Крім того між ними
виник спір щодо меж подарованої
земельної ділянки.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
пояснила, що оселилась в належному
позивачеві будинку як член сім'ї
позивача за її наполяганням у травня
2011 року.

Ніякої домовленості щодо її довічного
утримання між ними не було. Між тим як
член сім'ї допомагала бабусі, купувала
їй ліки, готувала їжу, сплачувала
комунальні послуги тощо. Оскільки
бабуся склала заповіт на все належне їй
майно , вони з чоловіком зробили
капітальний ремонт в будинку, на що
витратили значні кошти.

Після закінчення ремонту бабуся
скасувала заповіт і стала наполягати
на їх виселенні, вдаючись до ганебних
вчинків. Внаслідок цього в липні 2014
року вона змушена була залишити
будинок.

За змістом ч. 1 ст. 229 ЦК України
правочин, який вчинено під впливом
помилки має бути визнаний судом
недійсним.

Помилка - це неправильне сприйняття
особою фактичних обставин правочину,
що вплинуло на її волевиявлення , за
відсутності якого можна було б вважати,
що правочин не був би вчинений.

Помилка внаслідок недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Між тим позивач не надала суду вагомих
доказів наявності правовідносин,
характерних для договору довічного
утримання.

Відтак, аналізуючи досліджені в
судовому засіданні докази , заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
суд відмовляє в задоволенні позову у
зв'язку з його недоведеністю.

Керуючись ст.. 215, 229, 717, Цивільного
Кодексу України, ст.. 6, 10, 212-214 ЦПК
України ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору дарування
недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя
Волчко А.Я.