печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді -
Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - Зайоми О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору Приватне акціонерне
товариство «ТЕЛЕКАНАЛ ІНТЕР» про
захист честі, гідності та ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ
ІНТЕР» про захист честі, гідності та
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації, просив
зобов'язати ОСОБА_3 спростувати
негативну і недостовірну інформацію
про позивача шляхом оголошення ним
особисто протягом розумного строку,
але не пізніше місяця з дня набрання
судовим рішенням законної сили в
п'ятницю протягом часу з 21:25 до 00:00 за
київським часом в ефірі телеканалу
«Інтер» повідомлення наступного
змісту «ІНФОРМАЦІЯ_1, мною, народним
депутатом, лідером фракції ВО
«Батьківщина» ОСОБА_3 у програмі
«Шустер LIVE» на телеканалі «ІНТЕР» було
повідомлено, «що судді, що адвокати, що
прокурори, зараз це одне злочинне
угрупування». Цією заявою я спростовую
недостовірну інформацію про
приналежність адвокатів до складу
зазначеного злочинного угрупування
суддів і прокурорів».

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав.

Відповідач до судового засідання не
з'явився з невідомих причин. Тому, суд
розглянув вказану справу у його
відсутність, оскільки у справі
достатньо матеріалів про права та
взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи у судовому
засіданні позов не визнала, зазначила,
що позивачем не доведено факт
розповсюдження вказаної інформації
відповідачем на телеканалі третьої
особи; інформація, яка виходить в ефір
зберігається на телеканалі 14 діб, а
потім знищується; позивачем не
доведено факт порушення його особистих
немайнових прав розповсюдженням
зазначеної інформації; вказана
передача на даний час не виходить на
телеканалі «ІНТЕР», що унеможливить
виконання рішення суду. Зауважила, що
ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ ІНТЕР» не є
відповідачем у справі, а тому на нього
може бути покладено обов'язок надати
ефірний час відповідачу для
спростування розповсюдженої
інформації.

Заслухавши пояснення позивача,
представника третьої особи та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову з наступних
підстав.

Конституція України визнає честь і
гідність людини найвищою соціальною
цінністю та що кожен має право на
повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя (ст. 34
Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України
кожен має право на повагу до його
гідності та честі, на недоторканість
своєї ділової репутації, а також право
на спростування недостовірної
інформації та право на відповідь.

Разом з тим, згідно з ст. 1 Закону
України «Про інформацію» під
інформацією слід розуміти будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27 лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Разом з тим, під час розгляду не
встановлено та позивачем не доведено
факт розповсюдження народним
депутатом, лідером фракції ВО
«Батьківщина» ОСОБА_3 у програмі
«Шустер LIVE» на телеканалі «ІНТЕР»
ІНФОРМАЦІЯ_1 інформації наступного
змісту: «що судді, що адвокати, що
прокурори, зараз це одне злочинне
угрупування».

Крім того, позивачем не доведено, що
вказана інформація стосується його
особисто, а також порушує особисті
немайнові права позивача, тобто або
завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право.

Вказане є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог.

При цьому, доводи позивача, що
внаслідок поширення вказаної
інформації, особа відмовилась від
отримання від послуг позивача як
адвоката, в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27
лютого 2009 року недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови
визначено, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Крім того, поряд з інформацією чи
даними, що підлягають перевірці, стаття
10 Європейської конвенції з прав людини
захищає і погляди, критичні зауваження
або припущення, правдивість яких не
може бути піддана перевірці на
правдивість.

Тому, інформація, яку просить
спростувати позивач, не є фактичними
твердженнями, а оціночними судженнями.

До такого висновку суд дійшов з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини (далі Європейський
суд). Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012
року у справі «Тушалп проти Туреччини»
Європейський суд встановив, що навіть
припускаючи, що висловлювання заявника
могли були визнані провокативними,
грубими та агресивними, вони становили
оціночні судження. При цьому,
Європейський суд підкреслив, що
використання, навіть, «вульгарних
фраз» само по собі не є визначальним в
оцінці агресивного висловлювання, адже
це може слугувати просто «стилістичним
цілям», оскільки «стиль є частиною
комунікації як форми вираження та як
такий захищений разом зі змістом
вираження».

Рішенням Європейського суду від 23
червня 2009 року у справі «Бодрожич та
Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода
вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст.
10 Конвенції утворює одну із
фундаментальних цінностей у
демократичному суспільстві. Причому,
це стосується не лише тієї
«інформації» чи «ідей», які «приємно»
отримувати та які не є образливими, а
також тих, які є шокуючими чи такими, що
викликають занепокоєння.

Рішенням Європейського суду від 29
червня 2005 року у справі «Соколовські
проти Польщі» зазначено, що відповідно
до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10
Європейської конвенції з прав людини
можливості обмеження політичної
дискусії, дебатів з питань суспільного
інтересу є мізерним, адже свобода
вираження поглядів утворює одну із
важливих засад демократичного
суспільства та є основною умовою для
його прогресу і самореалізації кожної
особи.

Крім того, статтею 64 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення»
передбачений порядок спростування
недостовірної інформації. Зокрема,
громадянин вправі вимагати від
телерадіоорганізації спростування
поширених у її програмі чи передачі
відомостей, які не відповідають
дійсності та/або принижують честь і
гідність особи. При цьому, така заява з
вимогою спростування має бути подана
до телерадіоорганізації у письмовій
формі протягом 14 днів з дня поширення
таких відомостей з письмовим
повідомленням про це Національної
ради, яка розглядається
телерадіоорганізацією у семиденний
строк з дня її надходження, якщо інше
не передбачено законодавством України.

Проте, позивачем вказаний порядок не
дотримано, оскільки він не звертався
протягом 14 днів з часу виходу передачі
до третьої особи із заявою про надання
йому поширеної інформації та її
спростування.

Таким чином, належних та допустимих
доказів поширення відповідачем
інформації позивачем суду не надано, що
є підставою для відмову у позові.

Судом також встановлено, що на даний
час програма «Шустер LIVE» на телеканалі
«ІНТЕР» не виходить, тому позовні
вимоги позивача щодо способу
спростування інформації є
неконкретизованими.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно з положеннями п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27 лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
належним відповідачем у справі про
захист честі, гідності та ділової
репутації є як автор поширеної
інформації, так і засіб масової
інформації.

Разом з тим, позивачем ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ
ІНТЕР» зазначено як третю особу, а не
відповідача.

З урахуванням наведеного, положень ст.
33 ЦПК України, суд не має права з
власної ініціативи притягувати як
належного відповідача ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ
ІНТЕР», оскільки таким правом
наділений тільки позивач.

Оскільки не всі особи притягнуті до
участі у справі як відповідачі, суд
дійшов висновку про відмову у
задоволенні позову і з цих підстав.

Враховуючи встановлені обставини та
положення закону суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог,
то відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем
йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 297, 277, 280 ЦК України, ст. 1 Закону
України «Про інформацію», ст. 64 Закону
України «Про телебачення і
радіомовлення» та ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору Приватне
акціонерне товариство «ТЕЛЕКАНАЛ
ІНТЕР» про захист честі, гідності та
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подання апеляційної скарги
через Печерський районний суд м. Києва
до Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Батрин О.В.