АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Сливка
А.В.,

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 24 липня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Генеральної прокуратури України, третя
особа: Державна казначейська служба
України про відшкодування моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

29.04.2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Генеральної прокуратури
України, третя особа: ДКС України, в
якому просив стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.,
заподіяну незаконними діями посадових
осіб Генеральної прокуратури України.

В обґрунтування заявлених вимог
вказував, що 28.02.2014 ним було направлено
звернення до Генеральної прокуратури
України, в якому він просив провести
перевірку та притягнути винних
посадових осіб Верховної Ради України
до відповідальності за порушення вимог
закону при розгляді його звернення від
12.11.2013. Він отримав відповідь від 14.03.2014
Генеральної прокуратури України, яка
по суті, на його думку, не розглянула
звернення, оскільки не були вжиті
заходи реагування. Вказані дії
відповідача спричинили йому моральну
шкоду, яка полягає у приниженні честі,
гідності, ділової репутації.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 24.07.2014 в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити. Вважає,
що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи, в
наслідок чого суд дійшов хибного
висновку про недоведеність заявлених
позовних вимог та, як наслідок,
відсутність підстав для задоволення
позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно ухвалене з
дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Позивач в апеляційній
скарзі за результатом розгляду
апеляційної скарги просив направити на
його адресу відповідний процесуальний
документ. Третя особа про причини
неявки представника суд не повідомила.
Таким чином, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу за
відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення представника відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості та недоведеності
вимог про відшкодування моральної
шкоди.

Вказаний висновок суду є законними і
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 28.02.2014 позивачем було
направлено звернення до Генеральної
прокуратури України, в якому він просив
провести перевірку та притягнути
винних посадових осіб Верховної Ради
України до відповідальності за
порушення вимог чинного законодавства
України при розгляді його звернення
від 12.11.2013.

На звернення позивача, Генеральною
прокуратурою України направлено йому
відповідь від 14.03.2014, якою роз'яснено
вимоги чинного законодавства та його
право, у випадку порушення прав,
звернутись до відповідного суду.

Вважаючи дії відповідача незаконними,
позивачем заявлено вимоги про
відшкодування заподіяної йому у
зв'язку з цим моральної шкоди.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювана та
вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

В порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів, на підставі яких
можна було б дійти висновку про
наявність моральної шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
норми права, які регулюють виниклі
спірні правовідносини сторін, оцінивши
наявні у справі докази в їх сукупності,
суд першої інстанції дійшов цілком
правомірного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення вимог
позивача про відшкодування моральної
шкоди.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку безпідставність та
необґрунтованість доводів апеляційної
скарги, оскільки вони не ґрунтуються на
встановлених судом фактичних
обставинах справи, наявних у справі
доказах та вимогах закону.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 24 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді