АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Багрій Т.Я. Провадження №
22-ц/789/1322/14 Доповідач - Парандюк
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1;
ОСОБА_2 та представника ДВС - Єрохіна
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 30 вересня 2014
року по справі за поданням головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції Хомина В.З. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року головний
державний виконавець Відділу ДВС
Тернопільського районного управління
юстиції Хомин В.З. звернувся до суду із
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання зобов"язання згідно
виконавчого документа. З подання
слідує, що на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління'
юстиції знаходиться виконавчий лист
№2-6583, виданий 1.12.2011 року
Тернопільським міськрайонним судом
про зміну розміру стягнення аліментів
з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Добровільно
боржник рішення суду не виконує.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 30 вересня 2014
року в задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції Хомин В.З. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить ухвалу суду скасувати та
постановити нову ухвалу про тимчасову
відмову у виїзді за кордон ОСОБА_2 до
стягнення заборгованості з виплати
аліментів на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_5 в сумі 41238 грн.71 коп.,
посилаючись на те, що суд порушив норми
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступних мотивів.

Згідно п.1 ч.1 ст 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом встановлено, що у
відділі ДВС Тернопільського районного
управління юстиції на виконанні
знаходиться виконавчий лист №2-6583,
виданий 01.12.2011 року Тернопільським
міськрайонним судом про зміну розміру
стягнення аліментів, що стягуються з
ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на дитину
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які визначені та
підлягають стягненню в твердій
грошовій сумі у розмірі 2000 грн.
щомісячно, починаючи з дня набрання
рішенням законної сили (17.10.2011 року) і до
досягнення дитиною повноліття.

Відділом ДВС Тернопільського РУЮ
16.12.2012 року відкрито виконавче
провадження ВП №30398331 з виконання
вищевказаного виконавчого листа №2-6583.
Однак, державним виконавцем в
порушення вимог ст. 31 ЗУ "Про виконавче
провадження" не було надіслано копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження щодо збільшення розміру
аліментів ОСОБА_2 рекомендованим
листом з повідомленням про вручення, а
тому не можна вважати ,що вона
ухилялася від сплати аліментів по
рішенню суду від 17.10.2011 р., так як за
адресою: АДРЕСА_1. вона не проживає та
знята з реєстрації 04.12. 2009 року, що
стверджується довідкою АДБ при УМВСУ в
Тернопільській області.

04.03.2013 року стягувач ОСОБА_1
звернувся у відділ ДВС Тернопільського
районного управління юстиції щодо
обмеження виїзду за кордон боржника -
ОСОБА_2 у зв"язку із ухиленням останньої
від сплати аліментів на утримання
дитини.

Згідно з розрахунку
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів станом на 29.10.2014 року
становить в загальній сумі 41238,71 грн.

Як вбачається із повідомлення
управління у справах громадянства,
іміграції та реєстрації фізичних осіб
УМВСУ в Тернопільській області від
22.02.3013 року ОСОБА_2 документована
паспортом громадянина України для
виїзду за кордон серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст.33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу вимог ст.13 Загальної
декларації прав людини кожна людина
має право вільно пересуватися й
обирати собі місце проживання в межах
любої держави. Кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну, і повертатися у свою
країну.

Закон України "Про порядок виїзду
з України і в"їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 р. регулює порядок
здійснення права громадян України на
виїзд з України і в"їзд в Україну,
порядок оформлення документів для
зарубіжних поїздок, визначає випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України і встановлює порядок
розв"язання спорів у цій сфері.

Пункт 2 ст. 6 вище згаданого закону
передбачає як підставу для тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
наявність невиконаних зобов"язань, але
лише до моменту виконання зобов"язань,
або розв"язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадків, або забезпечення зобов"язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи,
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положення ч.2 ст.10
ЦПК України наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.377-1
ЦПК України, згадане подання
розглядається судом негайно, без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування.

ОСОБА_2 в апеляційній інстанції
пояснила, що тимчасово перебуває на
заробітках за адресою АДРЕСА_2 більше
десяти років і постійно перераховувала
аліменти в розмірі 800 грн., які були
присуджені судом., про що свідчать
копії фіскальних чеків. Про збільшення
розміру аліментів в сумі 2000 грн. їй
нічого не було відомо. Крім сплати
аліментів, вона постійно передавала
дочці всі необхідні речі. 22 листопада
2014 року сплатила частину суми
заборгованості в розмірі 15158 грн.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не
ухиляється від сплати аліментів на
утримання дочки, має легалізоване
право на проживання в Італії, а тому
підстав для тимчасового обмеження її
виїзду за межі України не має .

Безпідставними є твердження
апелянта щодо не виконання ОСОБА_2
заборгованості по аліментах, оскільки
спростовуються розрахунком
заборгованості по аліментах, копіями
фіскальних чеків.

Таким чином, ухвала суду
відповідає вимогам норм матеріального
та процесуального права і тому,
апеляційний суд вважає, що згідно п.1 ст
312 ЦПК України апеляційну скаргу з
мотивів, викладених в ній, слід
відхилити, а ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 30 вересня 2014
року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Ухвалу Тернопільського
міськрайонного суду від 30 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Т.С. Парандюк