Справа № 683/2379/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак
І.М.

секретаря
Матвіюк О.В.

з участю: представників позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3;

відповідачки ОСОБА_4 та
її представника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
усунення від права на спадкування та
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом,

в с т а н о
в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_4 і просить
усунути її від права на спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6, а
також визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом, яке
видане 26 вересня 2013 року на ім»я ОСОБА_4

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що він є
онуком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року. Відповідачка є його рідною
донькою. За життя ОСОБА_6 склав на його
ім»я заповіт на усе належне на день
смерті майно. Однак, відповідачка
ОСОБА_4, яка має право на обов»язкову
частку у спадщині, одразу ж після
смерті батька подала нотаріусу заяву
про прийняття спадщини.

Зазначає, що весь час він проживав
разом із ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_1 та
здійснював за ним постійний догляд. З
2007 року стан здоров»я ОСОБА_6
погіршився, він потребував стороннього
догляду у зв»язку із перенесеним
інсультом. На протязі життя ОСОБА_6
неодноразово звертався до своєї доньки
ОСОБА_4 з проханням доглянути його,
однак вона не реагувала й догляду за
батьком не здійснювала, коштів на ліки
не надавала, а після смерті батька
оплатила лише вартість поминального
обіду.

Оскільки ОСОБА_6 через свій
похилий вік та тяжку хворобу був у
безпорадному стані, а відповідачка
ухилялась від надання йому допомоги,
тому вважає, що на підставі ч.5 ст.1224 ЦК
України її слід усунути від права на
спадкування, а видане на її ім»я
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 26 вересня 2013 року на
підставі ст.1301 ЦК України слід визнати
недійсним.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду від 22 вересня 2014 року
відмовлено у залученні до участі в
справі в якості третьої особи
Старокостянтинівську державну
нотаріальну контору (а.с.35).

В судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
та ОСОБА_3 підтримали заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, пояснивши, що з
2007 року ОСОБА_6 був у безпорадному
стані, погано пересувався й у нього
тряслись руки, а 10 січня 2013 року у нього
стався інсульт, після чого він вже не
ходив, постійно лежав, не розмовляв та
не міг самостійно їсти, ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_6 помер. В цей період позивач
телефонував до ОСОБА_4, щоб вона
приїхала, однак вона приїхала лише
після смерті батька.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову
заперечила, вказавши, що до 2006 року її
батько проживав у іншої жінки, а потім
повернувся додому. У 2008 році батько
переніс інсульт, однак після цього стан
здоров»я його відновився. Батько
проживав у своїй половині будинку, сам
себе обходив і не потребував
стороннього догляду, в іншій частині
будинку з 2007 року проживав його онук
ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_2 Вказує, що два
ризи на місяць вона приїздила до
батька, приносила чисту одежу та їжу,
однак він ніколи не просив її про
будь-яку допомогу. Крім того, за батьком
наглядала й сім»я онука, оскільки вони
проживали у одному будинку. Останній
раз вона була у батька 08 січня 2013 року,
привозила їжу, чистий одяг й мала знову
приїхати ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Коли вона
була у батька, то він розмовляв, сам
пересувався, сам їв, одягався, тобто не
був у безпорадному стані. Про те, що 10
січня 2013 року у батька стався інсульт
їй ніхто не повідомляв, їй лише
повідомили про смерть батька.

Представник відповідачки ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_5 проти позову заперечила
й просить у позові відмовити за
недоведеністю.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. На день смерті
йому виповнилось 81 рік. Позивач ОСОБА_1
є онуком померлого, а відповідачка
ОСОБА_4 є його донькою. Після смерті
ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу
якої увійшло будинковолодіння,
розташоване по АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_6
склав заповіт, яким усе належне йому на
день смерті майно заповів для позивача,
який у встановленому законом порядку
прийняв спадщину. Відповідачці ОСОБА_4
на день смерті батька виповнилось 56
років, а тому у визначений законом
строк вона подала нотаріусу заяву про
прийняття обов»язкової частки у
спадщині.

31 липня 2013 року ОСОБА_1 отримав
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на 3/4 частини
будинковолодіння, що розташоване по
АДРЕСА_1.

26 вересня 2013 року свідоцтво про право
на спадщину за законом на 1/4 частину
будинковолодіння, що розташоване по
АДРЕСА_1, отримала ОСОБА_4

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються та підтверджуються
матеріалами спадкової справи №6/2013,
заведеної 21 січня 2013 року приватним
нотаріусом Старокостянтинівського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_6 (а.с.70-150).

Відповідно до положень ч.5 ст.1224 ЦК
України за рішенням суду особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо буде встановлено, що
вона ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має
значення сукупність обставин: ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги при можливості її надання;
перебування спадкодавця в
безпорадному стані; потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

При цьому слід враховувати, що ухилення
особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який її потребував,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов»язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов»язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов»язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Відповідно до роз»ясень, даних у п.6
постанови Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був особою
похилого віку, проживав АДРЕСА_1. З 2007
року разом із ним у другій половині
будинку почав проживати його онук
ОСОБА_1, а потім і його дружина ОСОБА_2 В
цей період і до 11 січня 2013 року ОСОБА_6,
хоча й був особою похилого віку, однак
не перебував у безпорадному стані. Він
один проживав у своїй частині будинку,
самостійно пересувався, одягався,
вживав їжу, тобто сам себе обходив.
Також, ОСОБА_6 отримував допомогу від
своєї доньки ОСОБА_4, яка періодично
відвідувала його, а також від сім»ї
онука ОСОБА_1, оскільки вони проживали
за однією адресою.

Ці обставини фактично не заперечує
представник позивача ОСОБА_2, яка в
судовому засіданні вказала, що ОСОБА_6
ніякого лікування не потребував, він
сам ходив, одягався, сам їв, сам себе
обслуговував, єдине, що він не варив
собі їжу, а тому їжу вона йому кожен
день приносила. Не заперечувала
представник позивача і того, що ОСОБА_4
також відвідувала батька.

Допитані судом свідки, заявлені
стороною позивача: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також свідок
сторони відповідача ОСОБА_13, кожен
окремо, підтвердили, що до 11 січня 2013
року ОСОБА_6 не був у безпорадному
стані, сам себе обслуговував,
самостійно пересувався, виходив на
вулицю, самостійно одягався та вживав
їжу. Свідки підтвердили, що ОСОБА_6
отримував також допомогу у
приготуванні їжі від дружини позивача
ОСОБА_2, а також один чи два рази на
місяць його відвідувала донька ОСОБА_4
При цьому, свідки вказали, що ОСОБА_6
ніколи не просив у них ніякої допомоги
й при них ніколи не висловлював
бажання, щоб його донька ОСОБА_4 його
доглядала.

Не вбачається також, що ОСОБА_6
перебував у безпорадному стані та
потребував стороннього догляду, і з
досліджених судом записів у медичній
картці померлого, з якої вбачається, що
у вересні 2008 року ОСОБА_6 переніс
інсульт та був виписаний додому з
покращенням. З того часу він лише п»ять
разів звертався до лікаря зі скаргами
на біль у серці й мав діагноз «ІХС
стенокардія, симптоматична гіпертонія
ІІ ст.».

Судом також встановлено, що 11 січня 2013
року у ОСОБА_6 стався ішемічний інсульт,
внаслідок чого у нього зникла мова,
були відсутні рухи у правих кінцівках,
він не вставав, перебував у лежачому
положенні та лікувався вдома під
наглядом невролога та терапевта.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер від
інфаркту головного мозку.

В цей нетривалий період життя ОСОБА_6
його постійним доглядом займались
позивач та його дружина ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_4 в цей період
батька не відвідувала, оскільки як,
пояснила в судовому засіданні,
останній раз була у батька 08 січня 2013
року й тоді він був повністю здоровим,
наступний раз мала його відвідати
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а тому їй не було
відомо про його хворобу.

Відповідно до положень ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Позивачем не надано суду жодних
доказів на підтвердження того, що він
повідомляв ОСОБА_4 про захворювання
батька в період з 11 січня 2013 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 року та звертався до неї за
будь-якою допомогою в зв»язку із цією
хворобою, а вона йому в цьому відмовила.

Допитані судом свідки, які є родичами
сторін ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, а також
їх сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_12, показали,
що вони знали про хворобу ОСОБА_6, що
виникла 11 січня 2013 року, відвідували
його, однак ніхто із них не повідомляв
відповідачку про хворобу батька.
Свідки також показали, що ні позивач, ні
сам ОСОБА_6 не просили їх, щоб вони
повідомили відповідачку про хворобу та
попросили у неї допомоги. При цьому
свідки підтвердили, що ОСОБА_6
отримував усю необхідну допомогу від
свого онука ОСОБА_1 та його дружини
ОСОБА_2

Отже, позивачем не доведено, що в період
часу з 11 січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
року, коли ОСОБА_6 перебував у
безпорадному стані, він або сам
спадкодавець звертались за допомогою
до ОСОБА_4, а остання, усвідомлюючи
безпорадний стан спадкодавця,
необхідність надання йому такої
допомоги саме нею та маючи змогу
надавати таку допомогу, ухилялась від
її надання.

З огляду на викладене, суд не вбачає
правових підстав для усунення
відповідачки від спадкування після
смерті батька ОСОБА_6 й відповідно для
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 26 вересня 2013
року, яке видано на її ім»я, а тому в
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
ч.5 ст.1224 ЦК України, суд

в и р і
ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про усунення від права на спадкування
та визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом відмовити
у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: