Справа № 263/7877/14-ц
Провадження № 4-с/263/51/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області у складі
головуючого судді Кулика С.В., при
секретарі Кириллові М.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на
бездіяльність державного виконавця
Відділу держаної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції (далі за текстом
ВДВС Броварського МУЮ),-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась до суду із вказаною
скаргою на бездіяльність державного
виконавця ВДВС Броварського МУЮ при
виконанні виконавчого листа, виданого
на підставі рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 24.11.2003
року про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліментів на утримання
малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини
та на утримання дружини у розмірі 1/6
частини.

В обґрунтування вказаної скарги
заявник зазначає, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 24.11.2003 року на її користь з ОСОБА_2
було стягнуто аліменти на утримання
двох малолітніх дітей у розмірі 1/3
частини та на утримання дружини у
розмірі 1/6 частини. Відділом ДВС
Броварського МУЮ відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом № 2-8798
від 24.11.2003 року. Пізніше виконавчий лист
був надісланий за територіальністю до
ВДВС Деснянського районного
управління юстиції м. Києва. З травня 2005
року ОСОБА_2 припинив сплачувати
аліменти. 10.08.2012 року після отримання
дублікату виконавчого листа
постановою Броварського ВДВС було
відкрито виконавче провадження за цим
листом. З лютого 2013 року ОСОБА_2
припинив сплату аліментів, після чого
29.04.2014 року заявник звернулася до
Броварського ВДВС із заявою та
проханням надати письмову інформацію
про хід виконання рішення суду, вжиті
виконавцем заходи та дії, про розмір
заборгованості по аліментах. Але
інформації про хід виконавчого
провадження, вжиті виконавчі дії
заявник так і не отримала. Посилаючись
на положення Закону України «Про
виконавче провадження» та судову
практику, вважає, що державний
виконавець не вжив всіх необхідних і
передбачених законом заходів для
своєчасного виконання рішення суду, не
надав письмової інформації заявнику
про хід виконання виконавчого
провадження та вжиті виконавчі дії. У
зв'язку із цим просить задовольнити її
скаргу та визнати неправомірною
бездіяльність державного виконавця,
зобов'язати державного виконавця
надати письмово інформацію про хід
виконання виконавчого провадження,
вжиті виконавчі дії; зобов'язати
державного виконавця виконати судове
рішення в частині виплати аліментів.

В судове засідання заявник не з'явилась
- надала суду заяву про розгляд скарги в
її відсутність та підтримку доводів,
викладених у скарзі.

В судове засідання представник
заінтересованої особи - ВДВС
Броварського МУЮ - не з'явився з
невідомих суду причин, про розгляд
скарги був повідомлений у
встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦПК неявка в
судове засідання у зазначених справах
заявника

або заінтересованої особи, яких
повідомлено про час і місце його
проведення, не перешкоджає розгляду
справи.

Судом неодноразово призначались дати
судових засідань та спрямовувались
запити до ВДВС Броварського МУЮ щодо
надання інформації за виконавчим
провадженням, проте необхідної
інформації до адреси суду направлено
не було, з огляду на що судом прийнято
рішення про розгляд скарги ОСОБА_1 у
відсутність представника
заінтересованої особи на підставі
наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Статтею 383 Цивільного процесуального
Кодексу України (далі за текстом ЦПК
України) передбачено право сторін
виконавчого провадження звернутися до
суду із скаргою, якщо вони вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю під
час виконання судового рішення
порушено їх права та свободи.

Так, рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя від 24.11.2003 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
неповнолітніх дітей та непрацездатної
дружини позовні вимоги ОСОБА_1 було
задоволено - з ОСОБА_2 на користь
заявника було стягнуто аліменти в
розмірі 1/3частини заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 1/2 частини
неоподатковуваного податком мінімуму
доходу громадян на утримання доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отриманий на підставі наведеного
рішення суду дублікат виконавчого
листа заявницею було пред'явлено до
виконання до ВДВС Броварського МУЮ за
місцем проживання боржника ОСОБА_2.

10 серпня 2012 року постановою державного
виконавця ВДВС Броварського МУЮ було
відкрито виконавче провадження за
вказаним виконавчим листом про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 та
наданий строк для добровільного
виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що в
квітні 2014 року заявник зверталася до
ВДВС Броварського МУЮ із письмовою
заявою про надання їй інформації про
хід виконання виконавчого провадження
та вжиті виконавчі дії, а також просила
надати відповідний розрахунок про
розмір заборгованості зі сплати
аліментів.

ВДВС Броварського МУЮ було розглянуто
вказане звернення заявника та листом
від 22.06.2014 року вих. №1888 проінформовано
про розмір заборгованості зі сплати
аліментів, який станом на 01.05.2014 року
становив 36321,49 грн.

Разом з тим, ВДВС Броварського МУЮ не
надано до суду доказів надання
відповіді заявнику у повному обсязі,
зокрема про хід виконання виконавчого
провадження та вжиті виконавчі дії, не
представлено до суду доказів вжиття
всіх передбачених законом заходів
примусового виконання рішення.

Виходячи із загального принципу
цивільного судочинства, закріпленого в
статтях 10 та 60 ЦПК України, на якому
базується цивільний процес - принципу
змагальності сторін, відповідно до
якого кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, на орган ВДВС
покладається обов'язок довести
виконання ним положень законодавства
та належну організацію примусових
заходів для своєчасного виконання
рішення суду.

Як посилається заявник у своїй скарзі,
на її звернення та прохання надати
інформацію про хід виконання рішення
та вжиті виконавчі дії, вона не
отримала від ВДВС будь-якої відповіді
та запитуваної інформації, рішення
суду про стягнення аліментів на її
користь боржником не виконується, а
органом ВДВС не вживаються примусові
заходи для виконання рішення. Так, в
матеріалах, наданих заявником до
скарги на бездіяльність державного
виконавця, додано її заяву

до ВДВС Броварського МУЮ щодо надання
відомостей про хід виконавчого
провадження за наведеним вище
виконавчим листом. Вказана заява була
отримана органом ВДВС, та надіслана
лише довідка-розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів
боржника, іншої інформації надіслано
не було. Також не було надано до суду
доказів вжиття органом ВДВС всіх
передбачених законом «Про виконавче
провадження» примусових заходів
виконання рішення. При наданні
правової оцінки діям органу ВДВС суд
виходить із наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Законом України № 475/97-ВР
від 17.07.1997 року, закріплено право кожної
людини на справедливий суд, яке полягає
в тому, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 20.07.2004 року у справі
«Шалько проти України» (заява № 60750/00)
зазначається, що для цілей ст. 6
Конвенції виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватися як невід'ємна частина
судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005р. у справі «Чижов
проти України» (заява № 6962/02) Євросуд
зазначив, що позитивним обов'язком
держави є організація системи
виконання рішень таким чином, щоб
переконатися, що неналежне зволікання
відсутнє та що система ефективна і
законодавчо, і практично, а нездатність
державних органів вжити необхідних
заходів для виконання рішення
позбавляє гарантії, передбаченої ст. 6
Конвенції. Неможливість для заявника
домогтися виконання судового рішення є
втручанням у його право на мирне
володіння своїм майном. У подальшому
Євросуд неодноразово застосовував ці
положення до України при винесенні
свої рішень проти країни.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди України застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Статтею 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, що встановлено ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статей 1, 5 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів. Державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень - це
заключна стадія цивільного процесу, а
саме заключний етап у процесі
реалізації захисту цивільних прав.
Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і
неупереджене примусове виконання
рішень, передбачених законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
виконавче провадження»у разі
ненадання боржником у встановлені
законом або рішенням суду строки, для
самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на

наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень
згідно статті 32 Закону України «Про
виконавче провадження», зокрема є
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; інші заходи,
передбачені рішенням.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання.

За положеннями ст.31 Закону копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
зокрема, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

Виходячи із вказаних вимог
законодавства, основною метою
виконавчих дій є така організація та
реалізація державним виконавцем
примусових заходів, яка забезпечує при
цьому належне, своєчасне та повне
виконання боржником рішення суду. При
цьому державним виконавцем мають бути
дотримані та забезпечені всі права
стягувача під час примусового
виконання рішення.

В порушення наведених вимог Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем не була надана
відповідь заявникові на його
звернення, не були надані до суду
доказі надсилання такої відповіді та
повідомлення заявникові запитуваної
ним інформації. Не організовано
державним виконавцем примусового
виконання рішення суду та стягнення в
примусовому порядку значної суми
заборгованості з виплати аліментів,
розмір якої станом на 01.05.2014 року
становила 36321,49 грн.

Так, при розгляді судом даної справи на
неодноразові запити суду до ВДВС
Броварського МУЮ, заінтересованою
особою так і не було спрямовано на
адресу суду копій матеріалів
виконавчого провадження, відкритого на
підставі виконавчого листа № 2-8798,
виданого на виконання рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 24.11.2003 року, що свідчить про
недотримання державним виконавцем
вимог закону і неналежну організацію
виконання рішення суду та не вчинення
всіх необхідних примусових заходів для
виконання рішення суду. При цьому ВДВС
Броварського МУЮ не скористався
можливістю в судовому процесі довести
протилежне, заявити свої заперечення
та надати докази в спростування
заявлених вимог, не забезпечив участі
свого представника для надання
пояснень і доведення правомірності дій
органу ДВС під час виконання рішення
суду.

Враховуючи наведене, вирішуючи справу
на підставі наявних у суду відомостей,
суд приходить до висновку, про
порушення державним виконавцем ВДВС
Броварського МУЮ прав стягувача та
положень Закону України щодо
своєчасного та належного виконання
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 24.11.2003 року, вчинення ним
бездіяльності, яка знайшла своє
вираження у ненаданні стороні
виконавчого провадження відповіді на
її звернення, невжиття всіх можливих
примусових заходів для своєчасного
виконання рішення суду. Таку
бездіяльність державного виконавця
ВДВС Броварського МУЮ слід визнати
неправомірною.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновляє його порушені
права чи свободи. Враховуючи,

зокрема, той факт, що у суду немає
відомостей, у провадженні якого саме
державного виконавця ВДВС
Броварського МУЮ знаходиться
виконавче провадження, суд не має
можливості конкретизувати ухвалене
рішення у цій частині.

Крім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що право на звернення до
суду із скаргою на дії або
бездіяльність державного виконавця є
строковим. Скаргу на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
може бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод (абзац 2 частини
першої статті 385 ЦПК).

В даному випадку обов'язок державного
виконавця належним чином вжити заходів
примусового виконання рішень,
встановлених законом, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії прямо передбачено
законом, але строки їх вчинення не
зазначені, то бездіяльність державного
виконавця може бути оскаржена в
будь-який час, коли особа прийде до
висновку, що ця бездіяльність порушує
її права чи свободи, оскільки
правопорушення є триваючим.

Враховуючи викладені положення
діючого законодавства, суд приходить
до висновку, що у даному випадку
заявником при зверненні до суду не було
порушено встановлені ст. 385 ЦПК України
строки звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність
державного виконавця Відділу держаної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції, -
задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця держаної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції, в
провадженні якого знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-8798,
виданого 24.11.2003 року на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання малолітніх
дітей у розмірі 1/3 частини та на
утримання дружини у розмірі 1/6 частини,
щодо ненадання стороні виконавчого
провадження - стягувачеві ОСОБА_2
постанов, прийнятих державним
виконавцем в ході виконавчого
провадження.

Зобов'язати державного виконавця
Відділу держаної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції, в провадженні
якого знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-8798, виданого
24.11.2003 року на підставі рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3
частини та на утримання дружини у
розмірі 1/6 частини, надати на адресу
ОСОБА_2 письмову інформацію про хід
виконання виконавчого провадження та
вжиті виконавчі дії в ході виконавчого
провадження.

Зобов'язати державного виконавця
Відділу держаної виконавчої служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції у відповідності до
Закону України «Про виконавче
провадження» своєчасно і в повному
обсязі вчинити виконавчі дії та вжити
заходи примусового виконання рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей та непрацездатної дружини.

Ухвалу суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали.

Особи, які брали участі у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судової ухвали,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Суддя
С.В. Кулик