Справа № 161/5699/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/1753/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 02 липня 2014
року,

в с т а н о в и
л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 08 березня 2013 року відповідач
ОСОБА_3 позичив у нього 34000 грн., які
зобов'язався повернути до 03 лютого 2014
року, однак свого зобов'язання не
виконав.

Уточнивши позовні вимоги в ході
розгляду справи, позивач зазначив, що
станом на 10 червня 2014 року загальна
сума боргу становить 35459,67 грн., з яких:
167,67 грн. - загальна сума процентів, 1459,67
грн. - сума нарахованого індексу
інфляції та трьох процентів річних і 5000
грн. моральної шкоди, заподіяної йому у
зв'язку з нервовим стресом та душевними
стражданнями.

Тому просив стягнути з відповідача
вказані кошти та понесені судові
витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 02 липня 2014 року позов задоволено
частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 35459,67 грн. боргу за
договором позики, з яких: 34000 - сума
позики, 1292 грн. - сума боргу з
врахуванням індексу інфляції, 167,67 грн. -
три проценти річних за несвоєчасне
виконання зобов'язання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 354
грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 в частині
стягнення 1292 грн. - суми боргу із
врахуванням індексу інфляції та 167,67
грн. - трьох процентів річних відмовити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм процесуального права.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, аналізуючи обставини
справи та докази, якими вони
підтверджуються, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає матеріалам справи, що 08
березня 2013 року між сторонами було
укладено договір позики, за умовами
якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 кошти в
розмірі 34000 грн., які зобов'язувався
повернути до 03 лютого 2014 року. На
підтвердження факту отримання грошей
та укладення договору позики
відповідач у присутності свідка ОСОБА_4
власноручно написав розписку (а. с. 3).

ОСОБА_3 свого зобов'язання не виконав,
що стало підставою для вимоги позивача
про стягнення не тільки суми боргу, але
й індексації цієї суми та 3% річних.

Рішення в частині стягнення суми боргу
відповідачем не оскаржується.

Задовольняючи позов в частині
стягнення індексу інфляції та трьох
процентів річних суд виходив з
положень ст. 625 ЦК України та вважав, що
положення цієї статті підлягають до
застосування у спірних
правовідносинах.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи і ґрунтуються на
законі.

ОСОБА_3 не заперечується про укладення
між ним та позивачем ОСОБА_2 договору
позики.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Борговою розпискою передбачено строк
виконання ОСОБА_3 зобов'язання щодо
повернення коштів, якого він не
виконав.

Відповідальність боржника за
порушення строків виконання грошового
зобов'язання передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК
України, згідно з якою боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тому, встановивши, що ОСОБА_3 не
повернуто позичених коштів в строк до
03.02.2014 року, про що сторони домовились
при укладенні договору позики, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про наявність підстав для
стягнення з останнього суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та трьох
процентів річних.

Наведений в рішенні розрахунок
відповідає обставинам справи і
ґрунтується на Законі. Відповідач
ОСОБА_3 заперечував про стягнення
коштів на підставі ст. 625 ЦК України в
цілому, всупереч вимог ч. І ст. 60, ч. 3 ст.10
ЦПК України, доказів, які б
спростовували наведений судом
розрахунок не подав.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на Законі, наведені в ній
мотиви не дають підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції, яке постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3
підлягають стягненню в дохід держави 96
грн. витрат за публікацію апеляційним
судом судового оголошення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК,
України колегія суддів

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 02 липня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 96
(дев'яносто шість) гривень судових
витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: