АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7595/2014 Головуючий
у 1-й інстанції: Шумейко О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Оболонського районного суду міста
Києва від 17 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 рокупозивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
стягнути з відповідача на його користь
суму боргу в розмірі 83 388 гривень та
судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач позичив у нього грошові
кошти у розмірі 8 000 доларів США. Проте,
відповідач на вимогу позивача
повертати борг не бажає.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 17 квітня 2014 року - позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу у розмірі 9 500 грн. та судовий
збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
дійсні обставини спору.

Вказує на те, що суд не дав оцінки тим
обставинам, що відповідач визнав факт
отримання коштів, але не в борг для
розвитку власного бізнесу (а те що
відповідач займається торгівлею кавою
він сам не заперечував), а для закупки в
інтересах позивача кавового
обладнання.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що ОСОБА_3 взяті на себе
зобов'язання за договором позики в
повному обсязі не виконав,
заборгованість є не погашеною.

Проте, з таким висновком суду
погодитись неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини спору, не перевіривши
доводи і заперечення сторін та без
належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою до скасування рішення суду
та ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 26.02.2013р. позивачем
було надано відповідачу, а відповідач
отримав від позивача грошові кошти у
розмірі 8 000,00 доларів США. для
виробництва та закупівлі двох кофейних
точок (а.с. 6).

За своєю суттю розписка про отримання
в борг грошових коштів є документом,
який видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору,а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей. Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів роботи відповідні правові
висновки.

З матеріалів справи убачається, що
відповідачем були придбані кофейні
точки і, відповідно до акту
прийому-передачі транспортного засобу,
01 вантажний бортовий «ОДИСЕЙ-1» ОСОБА_2
було одержано 05.03.2013 року (а.с.57).

Отже, з долученої до справи розписки
слід зробити висновок, що грошові кошти
ОСОБА_3 отримав не у власність для
використання у власних потребах, а для
виробництва та закупівлі двох
торгівельних точок.

Таким чином, посилання позивача на
існування боргових зобов'язань між
сторонами не приймаються до уваги,
оскільки не доведено , що кошти бралися
у борг, саме у власність відповідача та
не досягнуто істотної умови щодо
повернення цих коштів, що унеможливлює
визначення природи правочину як
договору позики.

Окрім того, задовольняючи позов
частково, суд стягнув з відповідача 9500
грн. з посиланням на те, що останній
визнавав борг у зазначеній сумі.

Наразі, такий висновок є помилковий з
огляду на те, що у заяві про часткове
визнання боргу ( а.с.101) відповідач
погодився на повернення 9500 грн. як
частини коштів, отриманих на
організацію сумісної діяльності.

Оскільки предметом позову є позика, а
не кошти, отримані на здійснення
сумісної діяльності, тому колегія не
погоджується з висновком суду про
задоволення позову в цій частині та
вважає за необхідне скасувати рішення,
як таке, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, оскільки справжня
правова природа укладеного договору не
може вважатися позикою.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 17 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити в справі нове
рішення, в наступній редакції:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення боргу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий
Судді