У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З. І.,

секретар судового засідання: Ковальчук
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Корецького
районного суду Рівненської області
від 28 жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Липківської сільської ради,
ОСОБА_2 про визнання права власності та
усунення перешкод в користування
будинком та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1, Липківської сільської ради
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду
Рівненської області від 28 жовтня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1
загальною площею 62,5 м2; житловою 26,1 м2.

В решті позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково,
визнано факт прийняття спадщини за
ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 62,5 м2; житловою 26,1 м2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати по справі: витрати на
правову допомогу в сумі 1 960(одна тисяча
дев'ятсот шістдесят ) гривень 96 копійок
та витрат на оплату судового збору в
розмірі 472 (чотириста сімдесят дві)
гривні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати на оплату судового збору в сумі
278 (двісті сімдесят вісім) гривень 83
копійки.

В поданій на рішення апеляційний
скарзі ОСОБА_1 вказує на його
незаконність, оскільки встановлюючи
факт прийняття спадщини ОСОБА_2 суд
посилався лише на показання свідків та
на те, що останній забрав з будинку
декілька фотографій, ікони після
смерті батька.

Зазначає, що судом не враховано норм ст.
549 ЦК України (1963 року), вимог якої
ОСОБА_2 не дотримано, так як в
шестимісячний строк ним не вчинено
ніяких юридичних дій на прийняття
спадщини. Вважає, що строк прийняття
сприйняття спадщини закінчився 23
березні 2002 року, що підтверджується і
рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 15 листопада 2011
року, яким ОСОБА_2 відмовлено в
задоволенні заяви про продовження
строків на прийняття спадщини.

Зазначає, що відповідач не вчинив
жодних дій, що засвідчували б його
бажання прийняти спадщину та не
проявляв турботи про майно
спадкодавця, сам визнав факт пропуску
строку на прийняття спадщини, коли
звернувся у 2011 році з позовом до суду.

Просить рішення скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог, а
в задоволенні зустрічного позову
відмовити за безпідставністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що обидві сторони фактично
прийняли спадщину, оскільки вчинили
визначені ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) та ст.
1268 ЦК України дії, які підтверджують
прийняття спадщини.

Щодо даних висновків, суд першої
інстанції навів відповідні мотиви і
докази, з якими погоджується і
апеляційна інстанція.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом першоїх інстанції,
що після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
року відкрилася спадщина до складу
якої входив житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 який 24
серпня 1998 року він заповів своєму сину
ОСОБА_2.

Разом з тим, спадкоємцем по закону
(обов'язкова доля) була також і дочка
померлого ОСОБА_4.

Право на спадщину спадкоємці не
оформили, оскільки були відсутні
правовстановлюючі документи на
спадковий будинок, проте фактично
прийняли спадщину та вступили в
користування спадковим майном після
смерті свого батька. Так, ОСОБА_2 забрав
з будинку окремі особисті речі батька:
дві ікони та фотокартки, навідував
будинок, користувався городом, а ОСОБА_4
подала заяву до нотаріальної контори
про прийняття обов'язкової долі у
спадщині.

Вказані обставини сторони визнали, а
тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України
вони не підлягають доказуванню.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вчинили
дії, що свідчать про прийняття ними
спадщини, у порядку ст. 548,549 ЦК України
(1963 року) яка належить їм з моменту
відкриття спадщини, тобто з 23 жовтня 2001
року.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги про те, що ОСОБА_2 не вчинив
жодних дій, що засвідчували б його
бажання прийняти спадщину та не
проявляв турботи про майно спадкодавця
безпідставні і спростовуються
встановленими обставинами справа.

ОСОБА_4, мати позивача, померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після її смерті
відкрилась спадщина на належну їй 1/3
частину спірного будинку.

Доводи апеляційної скарги проте, що
відповідач пропустив строк на
прийняття спадщини не заслуговують на
увагу, оскільки ЦК УРСР не обмежувався
строк для отримання свідоцтва про
право на спадщину за законом або
заповітом, у тому числі й для держави.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не
можуть бути підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корецького районного суду
Рівненської області від 28 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :