АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Мазур
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 03 липня
2014 року у справі за позовом
Житлово-будівельного кооперативу
«Автотранспортник» до ОСОБА_2 про
виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у квітні 2014 року.

Зазначав, що згідно рішення
виконавчого комітету Київської
міської ради депутатів трудящих від
19.07.1976 року №772, квартира АДРЕСА_1,
закріплена за відповідачем як службова
житлова площа. У зв'язку з перебуванням
позивача у трудових відносинах з ЖБК
«Автодорожник» , 01.02.2008 року між
сторонами було укладено договір найму
вказаної квартири на період з 01.02.2008
року по 01.02.2012 року. Згідно умов
договору, після закінчення строку дії
договору відповідачка була зобов'язана
повернути службову квартиру позивачу у
належному стані. Але вказані вимоги
договору відповідачем не виконуються,
зазначена квартира не звільнена та
позивачу не передана. Крім того,
рішенням загальних зборів
уповноважених членів позивача
відповідач звільнена з роботи
двірника. З урахуванням викладеного, на
підставі ст 124 ЖК України просив суд
виселити ОСОБА_2, з усіма особами що з
нею проживають, із службової квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 03 липня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що згідно ст. 1
Статуту ЖБК «Автотранспортник»
кооператив організований з метою
забезпечення житлом членів
кооперативу і членів їх сімей шляхом
будівництва одного дев'ятиповерхового
житлового будинку на 216 квартир за
власні кошти членів кооперативу, а
також для наступної експлуатації та
управління цим будинком. Здійснює
експлуатацію та ремонт належного йому
житлового фонду, прибудинкової
території за рахунок коштів
кооперативу на засада самоплатності.

Службова однокімнатна квартира
АДРЕСА_1 закріплена за ЖБК
«Автотранспортник» на підставі
рішенням виконавчого комітету
Київської міської ради депутатів
трудящих від 19.07.1976 року (а.с 12).

Рішенням виконкому Київської міської
ради народних депутатів від 23.03.1981
року АДРЕСА_1 був перейменований на
АДРЕСА_1 (а.с. 66).

01.02.2008 року між сторонами укладений
договір оренди житлового приміщення,
відповідно до умов якого ЖБК
«Автотранспортник» передає, а ОСОБА_2
приймає в оренду АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Пунктом 2 договору сторони погодили, що
вказана квартира надається в оренду
ОСОБА_2 терміном на чотири роки при
умові, що остання працює ці роки
двірником в ЖБК «Автотранспортник».
При звільненні з роботи ОСОБА_2
зобов'язана негайно на протязі трьох
днів звільнити вказане приміщення.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Святошинського районного
суду від 22.12.2010 року встановлено, що
29.04.2010 року відбулися загальні збори
кооперативу «Автотранспортник», за
яким було прийнято рішення про
скорочення робочої одиниці двірника з
30.06.2010 року та звільнення службового
приміщення. На підставі зазначених
зборів головою правління було видано
наказ, згідно якого ОСОБА_2 вивільнено з
посади двірника з 30.06.2010 року.

Вказаним рішенням суду у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ЖБК
«Автотранспортник» про поновлення на
роботі і стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
05.10.2011 року рішення Святошинського
районного суду від 22.12.2010 року залишене
без змін.

В грудні 2013 року ЖБК
«Автотранспортник» було направлено
попередження про звільнення квартири,
в якому позивач просив відповідача
звільнити вказану квартиру до 01.02.2014
року та передати її по акту ЖБК.

Попередження було отримано ОСОБА_2
13.12.2013 року, проте на час звернення
позивача до суду службове приміщення
не звільнено.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.631 ЦК України, строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст.810 ЦК України, за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідача, суд виходив з
того, що відповідач припинила свої
трудові обов'язки з позивачем, не
звільнила займану житлову площу, чим
порушила вимоги укладеного договору

Колегія суддів вважає такий висновок
суду обґрунтованим, таким що
відповідає вимогам закону, зроблений
на підставі повно та всебічно
досліджених обставин справи.

Так, згідно ч.1 ст.821 ЦК України, договір
найму житла укладається на строк,
встановлений договором. Якщо у
договорі строк не встановлений,
договір вважається укладеним на п'ять
років.

Відповідно до ст. 124 ЖК України,
робітники і службовці, що припинили
трудові і відносини з підприємством,
установою, організацією, підлягають
виселенню з службового жилого
приміщення з усіма особами, які з ними
проживають, без надання іншого жилого
приміщення.

Договір про оренду жилого приміщення
від 01.02.2008 року року укладався між
сторонами на період виконання
працівником трудових обов'язків і
відповідно до п. 2 договір діяв до
припинення трудових відносин.

Таким чином між сторонами виникли
відносини на підставі договору оренду
жилого приміщення.

В жовтні 2011 року відповідач ОСОБА_2
припинила свої трудові обов'язки з
позивачем, але при цьому не звільнила
займану житлову площу, чим порушила
вимоги укладеного договору.

Доводи апеляційної скарги про те що
судом не враховано рішення суду, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 до ЖБК
«Автотранспортник» про визнання
неправомочними рішення зборів ЖБК було
задоволено, не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки зазначене
рішення скасовано рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 14.06.2012
року ти прийнято в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовлено. Докази на
підтвердження оскарження зазначено
рішення відповідачем не надавались.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду міста Києва від 03 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: