Справа № 296/5143/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"18" грудня 2014 р.
м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

головуючого - судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог -
Управління державної міграційної
служби в Житомирській області про
виселення з житлового приміщення без
надання іншого житлового приміщення,
зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог - Управління
державної міграційної служби України в
Житомирській області та просять
виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та
зняти з реєстраційного обліку.

В обгрунтування позовних вимог
зазначає, що з 16.09.1989 року по 26.04.2010 року
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. Під
час спільного шлюбу сторони отримали
квартиру АДРЕСА_1 з правом добудови.
Сторони добудували кімнату, вхід до
квартири і оформили право власності на
зазначену квартиру на відповідача.
29.04.2011 року рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира проведений
поділ квартири порівну. У подальшому за
борги відповідача по комунальним
платежам і аліментам частина квартири
ОСОБА_3 була реалізована через аукціон
та її придбала дочка позивача ОСОБА_2,
тому на даний час квартира належить на
праві приватної власності позивачам у
справі. Однак, відповідач продовжує
проживати у квартирі, зареєстрований у
ній та упродовж тривалого часу
систематично влаштовує сварки, погрози
та бійки. Позивач ОСОБА_1 неодноразово
зверталась з приводу неправомірних дій
відповідача до Корольовського РВ УМВС
України у Житомирській області. Крім
того, за умисне заподіяння тілесних
ушкоджень дільничному інспектору, який
присікав хуліганські дії відповідача у
квартирі, вироком Корольовського
районного суду м. Житомира від 23.01.2014
року ОСОБА_3 визнано винним та
засуджено за ч.2 ст.345 КК України. На
неодноразові вимоги звільнити
квартиру відповідач категорично
відмовляється.

Згідно поданої через канцелярію суду
заяви (а.с.66) позивач і представник
позивача просять слухати справу у їх
відсутність, не заперечують проти
заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК
України належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи за
адресою проживання, зареєстрованою у
встановленому законом порядку, а також
відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України через
оголошення у пресі (а.с.67). Відповідно до
ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної
неявки в судове засідання відповідачі,
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів (постановляє
заочне рішення).

Представник третьої особи без
самостійних вимог - Управління
державної міграційної служби України в
Житомирській області у судове
засідання не з'явився, згідно поданої
через канцелярію суду заяви просить
розглядати справу у його відсутність
та зазначає, що позовна вимога про
зобов'язання зняти з реєстрації
відповідача, яка заявляється до УДМС
України в Житомирській області як
суб'єкта владних повноважень є
передчасною та задоволенню не підлягає
(а.с.34).

Враховуючи те, що у справі є достатньо
матеріалів про права та
взаємовідносини сторін, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи у відсутності
відповідача та позивачів, що
відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК
України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України.

Стаття 41 Конституції України
встановлює, що кожен має право
володіти, користуватись та
розпоряджатись своєю власністю, право
приватної власності є непорушним, що
також закріплено в ч. 1 ст.321 ЦК України,
яка вказує, що право власності є
непорушним, ніхто не може бути
позбавлений його чи обмежений у його
здійсненні.

Власник майна відповідно до положень
ст.ст.319, 383 ЦК України має право
володіти, користуватись та
розпоряджатись належним йому на праві
власності майном на свій розсуд та
вчиняти будь-які дії щодо свого майна,
які не суперечать закону.

Згідно ст.391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 157 ЖК України визначено, що
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих відбувається без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК України осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися при повторному порушенні у
разі, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.

Як вбачається з рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 29.04.2011
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
майна задоволено. Визнано спільною
сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 та
розділено спільну сумісну власність
подружжя з визнанням права власності
за позивачем ОСОБА_1 на кімнату площею
19,8 кв.м, за відповідачем ОСОБА_3 на
кімнату площею 18,3 кв.м (а.с.8).

Позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної
спільної часткової власності належить
52/100 частки квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності та витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданим КП "Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Житомирської обласної
ради (а.с.16-17).

01.06.2013 року приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 позивачеві ОСОБА_2 видано
свідоцтво про придбання нерухомого
майна з прилюдних торгів, яким
посвідчено право власності на 48/100 ід.
частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
яка придбана нею за 63 500,00 грн. та
належала раніше відповідачеві ОСОБА_3
(а.с.18), яке зареєстровано в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
(а.с.19).

Вироком Корольовського районного суду
м. Житомира від 23.01.2014 року ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.345 КК України
(а.с.12-13).

З відповіді начальника Житомирського
МВ УМВС України в Житомирській області
Остапчука В.О. №14414 від 22.10.2014 року
вбачається, що до ОСОБА_3 вживались
заходи профілактичного характеру та
протягом 2013 року він неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності, у тому числі за ст.173-2
КУпАП за вчинення насильства у сімї
(а.с.45-46).

Таким чином, враховуючи, що відповідач
систематично порушує правила
співжиття і робить неможливим для
позивачів як власників квартири
спільне проживання з ним в одній
квартирі внаслідок триваючої
антигромадської поведінки, раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не давали
позитивних результатів, відповідач
протягом 2013 року багаторазово
притягувався до адміністративної
відповідальності, тому суд приходить
до висновку, що позовна вимога про
виселення відповідача без надання
іншого жилого приміщення підлягає
задоволенню.

Оскільки згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України
на спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності поширюється компетенція
адміністративних судів, тому вимога до
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області
про зобов'язання зняти ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку не може бути
розглянута у порядку цивільного
судочинства.

Згідно ст.217 ЦПК України суд, який
ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, вжити заходів
для забезпечення його виконання, про що
зазначає в рішенні.

Статтею 7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" встановлено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі судового
рішення суду, яке набрало законної сили
(про позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою).

Таким чином, рішення суду у справі про
задоволення позову після набуття ним
законної сили є підставою для зняття з
реєстрації відповідача за
вищевказаною адресою.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачів
підлягають стягненню понесені ними і
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України,
ст.ст.319, 383 ЦК України, ст.ст.116, 157 ЖК
України, Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", ст.ст. 10, 11, 60, 205, 88,
213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р
І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по 243,60 грн. (двісті сорок три грн.
60 коп.) понесених судових витрат по
сплаті судового збору.

Встановити порядок виконання рішення
суду, відповідно до якого рішення суду
у разі набрання ним законної сили є
підставою для Управління державної
міграційної служби України в
Житомирській області для зняття ОСОБА_3
з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене позивачами
до апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
Корольовським районним судом м.
Житомира за письмовою заявою, яка може
бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання ним копії
рішення.

Суддя
Н. М. Анциборенко