АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/949/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2205/К/14
суддя Шумська О.В.
Категорія - 47 ( І )
Суддя-доповідач - Михайлів
УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 12
вересня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Степове",
третя особа - відділ Держземагенства у
Софіївському районі Дніпропетровської
області, про розірвання договору
оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Степове"
(надалі - ТОВ «Степове»), третя особа -
відділ Держземагенства у Софіївському
районі Дніпропетровської області, про
розірвання договору оренди земельної
ділянки, стягнення заборгованості по
орендній платі.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що вона є власником
земельної ділянки площею 7,850 га.,
розташованої на території
Першотравенської сільської ради
Софіївського району Дніпропетровської
області у відповідності до Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 474349 від 19.12.2007 року.

14 липня 2008 року між позивачем з одного
боку та ТОВ «Степове» з іншого, був
укладений договір оренди земельної
ділянки № 387 строком на 10 років, однак
відповідач порушив свої зобов'язання
щодо своєчасності розрахунку за
користування земельною ділянкою у 2013
році та відповідно нехтує терміном
зазначеним в п.11 Договору. Так, за 2013 рік
відповідачем позивачу не було сплачено
орендну плату взагалі, в результаті
чого утворилась заборгованість.

Після уточненні позовних вимог, у
серпні 2014 року, просила суд розірвати
договір оренди земельної ділянки
укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Степове»
від 14.07.2008 року, зареєстрований у
Софіївському відділі
Дніпропетровської регіональної філії
ДП ДЗК при Держкомземі України під №
00321 від 30.06.2011 року, стягнути на
свою користь заборгованість по
орендній платі за 2013 р. у розмірі 2271,47
грн. та судові витрати в розмірі 609,00
грн.

28 серпня 2014 року представник позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду заяву
про зменшення позовних вимог, у зв'язку
з чим просила суд розірвати договір
оренди земельної ділянки від 14.07.2008
року та стягнути з відповідача судові
витрати в розмірі 362,40 грн.

Рішенням Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 вересня 2014року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка
діє в інтересах ОСОБА_2 ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, на її думку, суд не взяв до
уваги, що позов містить вимоги щодо
розірвання договору оренди земельної
ділянки у зв'язку із систематичною
затримкою відповідачем виплати
орендної плати, а не її систематичною
несплатою, тому судом безпідставно
застосовано п. "д" статті 141 Земельного
кодексу України. Також суд дійшов
помилкового висновку про своєчасне
виконання відповідачем зобов'язань за
2011- 2012 рр., не перевіривши при цьому цей
факт.

Вважає, що договір може бути розірваний
достроково, оскільки сам відповідач не
заперечує затримку близько 8 місяців у
виплаті орендної плати позивачу, що є
істотним порушенням Закону України
"Про орендну землі" і істотних умов
договору оренди. На її думку, судом не
враховано положення ст. 41 Конституції
України, ст. 1 Протоколу Першого до
Конвенції про захист прав та свобод
людини від 20.03.1952р., а також рішення
Європейського суду з прав людини щодо
непорушності права приватної
власності. Вважає, що суд незаконно
зазначив у рішенні, що "невиплата
орендної плати відповідачем була
затримана лише на незначний період",
оскільки поняття "незначний період"
відсутнє в цивільному законодавстві, а
використання цього терміну свідчить
про необ'єктивне ставлення до
позивачів, для яких затримка плати, на
яку вони розраховували, протягом 8-ми
місяців, є значним періодом.

Суд неправомірно відхилив її
клопотання щодо витребування у
відповідача статутних документів, не
з'ясувавши всі обставини по справі, які
мають суттєве значення для її
вирішення.

Крім того, зазначає, що під час
розгляду справи судом були допущені
чисельні порушення норм
процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ТОВ "Степове" зазначає, що оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції
виходив з безпідставності заявленого
позову та відсутності правових підстав
для розірвання договору оренди,
оскільки невиплата орендної плати
відповідачем за 2013 рік була затримана
лише на незначний період та носила
нерегулярний характер, а доказів щодо
систематичного порушення виплати
орендної плати позивачем суду не
надано.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального і
процесуального права, які судом першої
інстанції застосовані правильно.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить земельна
ділянка загальною площею 7,850 га.,
розташована на території
Першотравенської сільської ради
Софіївського району Дніпропетровської
області, що підтверджується Державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 474349 від 19.12.2007 року.

14 липня 2008 року між ТОВ «Степове» та
ОСОБА_2 укладено договір оренди
вищевказаної земельної ділянки № 387,
який зареєстровано у Софіївському
відділі Дніпропетровської
регіональної філії ДП "Центр ДЗК при
Держкомземі України" під № 00321 від
30.06.2011 року, терміном на 10 років, тобто
до 14.07.2018 року зі сплатою орендної у
розмірі 2 271,47 грн., з урахуванням
індексу інфляції.

Зазначені обставини
підтверджуються умовами договору
оренди, а саме у розділі 4 Договору, а
саме: орендна плата сплачується
орендарем у грошовій формі у розмірі 2
271,27 грн. або натуральній формі
сільськогосподарської продукції;
обчислення орендної плати
здійснюється з урахуванням індексу
інфляції; строки внесення орендної
плати з 1 серпня по 30 грудня кожного
року дії договору, у разі не внесення
орендної плати в зазначені у Договорі
строки, стягується пеня у розмірі 0,02%
від несплаченої суми за кожен день
прострочення, розмір орендної плати
переглядається 1 раз у 3 роки.

У розділі 11 передбачено, що зміна умов
Договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку. (а.с. 6)

Орендна плата нарахована згідно умов
договору від 14.07.2008 року у сумі 8110,19 грн.,
із яких утримано 1216,53 грн. прибуткового
податку у відповідності до положень
Розділу ІV Податкового кодексу України
та видано - 6 893,66 грн., що
підтверджується довідкою ТОВ
«Степове» та відомостями виплати паїв
і саме є підставою для залишення без
розгляду вимог ОСОБА_2, щодо стягнення
заборгованості по орендній платі,
оскільки вона є погашеною.(а.с.66)

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_2 ставить питання про розірвання
договору оренди земельної ділянки,
посилаючись на положення ст. 32 Закону
України "Про оренду землі» ,зокрема
невиконання сторонами обов'язків,
передбачених ст. 24, 25 цього Закону,
також на положення п. 38 договору про
оренду землі, згідно якого на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
умовами договору.

Згідно ст. 1 Закону України "Про оренду
землі", оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі (ст.. 2
зазначеного закону).

Відповідно до ст. 13 цього Закону
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Статтею 21 цього ж Закону передбачено,
що орендна плата за землю - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір та умови орендної плати за землю
встановлюються за згодою сторін у
договорі оренди.

Право орендодавця вимагати від
орендаря своєчасного внесення
орендної плати передбачено ст. 24
Закону.

Загальні підстави для розірвання
договору передбачені статтею 651 ЦК
України та включають положення про те,
що договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Підстави припинення договору оренди
землі передбачені статтею 31 Закону
України "Про оренду землі", зокрема
згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї
із сторін договір оренди землі може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.

Припинення договору оренди землі
шляхом його розірвання врегульовано
положеннями ст. 32 Закону України "Про
оренду землі".

Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України.

Перелік обов'язків орендаря,
встановлений ст. 25 Закону "Про оренду
землі", невиконання яких може бути
підставою для дострокового розірвання
договору за рішенням суду, є вичерпним
та не включає в себе обов'язок
своєчасної сплати орендної плати.

Такий обов'язок орендаря передбачено
умовами укладеного сторонами договору
оренди землі, зокрема розділом 8
договору.

При цьому згідно п. 38 договору сторони
домовились про те, що дія договору
припиняється шляхом його розірвання
за: взаємною згодою сторін за певної
умови, а також за рішенням суду на
вимогу однієї із сторін внаслідок
невиконання іншою стороною обов'язків,
передбачених чинним Договором, та
внаслідок випадкового знищення,
пошкодження орендованої земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню, а також з інших підстав,
визначених законом.

Підстави припинення права
користування земельною ділянкою
передбачені статтею 141 Земельного
кодексу України, зокрема, відповідно до
п. "д" ч. 1 цієї статті, такою підставою
є систематична несплата орендної
плати.

Згідно правового висновку Верховного
Суду України, викладеного у постанові
від 12 грудня 2012 року по справі № 146цс12,
договір оренди землі можливо розірвати
лише в разі систематичної несплати
орендної плати.

Встановивши, що затримка виплати
орендної плати, яка має здійснюватись
один раз на рік до 31 грудня кожного року
дії договору оренди, відбулася лише за
2013 рік, тобто одноразово, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову в задоволенні вимог про
розірвання договору з підстав
систематичної несплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Так, посилання на те, що позов містить
вимоги щодо розірвання договору оренди
земельної ділянки у зв'язку із
систематичною затримкою відповідачем
виплати орендної плати, за не її
систематичною несплатою, та
безпідставне застосування судом п. "д"
статті 141 Земельного кодексу України,
не можуть бути взятими до уваги.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Невиконання відповідачем обов'язку зі
сплати орендної плати у строк,
визначений умовами договору, і є
несплатою орендної плати, у зв'язку з
чим суд першої інстанції правильно
застосував до спірних правовідносин
положення ст. 141 п. "д" Земельного
кодексу України.

Також безпідставними є посилання
апеляційної скарги на те, що суд дійшов
помилкового висновку про своєчасне
виконання відповідачем зобов'язань
за минулі роки, не перевіривши при
цьому цей факт, не розглянувши усне
клопотання про витребування у
відповідача відповідних доказів, хоча
позивачем сплачено судовий збір за їх
витребування.

Як убачається із тексту оскаржуваного
рішення, суд першої інстанції не
встановлював факт своєчасного
виконання відповідачем зобов'язань за
минулі роки, а лише виклав в описовій
частині, згідно вимог ст. 215 ЦПК України,
узагальнений виклад позиції
відповідача, який посилався на
зазначену обставину.

Крім того, зазначений представником
позивача факт не своєчасного виконання
відповідачем зобов'язань за 2011-2013 рр.
був перевірений в суді апеляційної
інстанції.

Згідно довідки наданої ТОВ "Степове" на
запит апеляційного суду про проведення
розрахунку орендної плати за
користування земельною ділянкою з
ОСОБА_2 за період з 2011-2013 роки
встановлено: що за 2011 рік орендна плата
нарахована у сумі 3 694,85 грн., утримано
прибутковий податок у сумі 554,23 грн., та
виплачено позивачу 29.12.2011року -3140,63 грн.;
за 2012 рік орендна плата нарахована у
сумі 8 110,19 грн., утримано прибутковий
податок у сумі 1216,53 грн., та виплачено
позивачу 30.09.2012р- 1260 грн. та 17.12.2012 року - 5
633,66 грн.; за 2013 рік орендна плата
нарахована у сумі 8 110,19 грн., утримано
прибутковий податок у сумі 1216,53 грн., та
виплачено позивачу 31.10.2013р- 1620
грн.,23.05.2014 р.-1500 та 06.08.2014 року - 3 773,66 грн.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно з положеннями ст.ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає справу в межах заявлених
позовних вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Особа, яка бере участь у
справі, зобов'язана надати усі наявні у
неї докази та довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу.
Доказуванню підлягають обставини, що
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких виник спір.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК особи, які
беруть участь у справі позовного
провадження, для підтвердження своїх
вимог або заперечень зобов'язані
подати усі наявні у них докази до або
під час попереднього судового
засідання, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться - до
початку розгляду справи по суті. Особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Птедставник позивача не спростувала
докази, щодо виплати орендної плати
ОСОБА_2 за 2011-2013рр.

З моменту укладення договору, а саме з
14.07.2008 року жодних претензій до ТОВ
"Степове" щодо порушення умов договору
в частині неповноти чи несвоєчасності
виплати орендної плати за цим
договором, ОСОБА_2 не заявляла.

Посилання представників позивача в
апеляційній скарзі на не врахування
судом положень ст.. 41 Конституції
України, ст. 1 Протоколу Першого до
Конвенції про захист прав та свобод
людини від 20.03.1952р., рішень
Європейського суду з прав людини щодо
непорушності права приватної
власності не можуть бути взятими до
уваги, оскільки ці законодавчі акти
гарантують права не тільки осіб, яким
належить право власності на майно, але
й осіб, яким на визначених законом
підставах належить право володіння цим
майном.

Також підлягають відхиленню доводи, що
стосуються незгоди представника
позивачів із визначенням судом як
"незначного" періоду затримання
виплати орендної плати, оскільки
відповідно до положень ст.. 212 ЦПК
України суд наділений правом оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

На думку колегії суддів, використання
судом терміну "незначний період" не має
вирішального значення для даної
справи.

Як установлено судом, сторони погодили
сплату відповідачем орендної плати не
щомісячно, а раз на рік, тому для
правильного вирішення даної справи
правове значення має не тривалість
затримки розрахунку в часі протягом
року, за який має бути здійснено
розрахунок, а систематичність затримки
розрахунку протягом дії договору з
огляду на те, що такі розрахунки мають
проводитись один раз на рік.

Посилання представника позивачів на
те, що затримка виплати протягом 8
місяців для позивачів є істотною,
оскільки вони значною мірою були
позбавлена доходу, на отримання якого
розраховували, також не має
вирішального значення для правильного
вирішення справи з підстав, викладених
вище.

До того ж, право орендодавця на
отримання доходу, на який він
розраховував при укладенні договору
оренди, захищені положеннями п. 14
договору оренди, згідно якого у разі
невнесення орендної плати в строки,
визначені договором, стягується пеня у
розмірі 0,02% від несплаченої суми за
кожний день прострочення, однак
позивачі не скористалась своїм правом
на отримання пені за несвоєчасний
розрахунок.

Посилання апеляційної скарги на
визнання відповідачем факту затримки у
виплаті орендної плати позивачам, що є
істотним порушенням Закону України
"Про орендну землі", істотних умов
договору оренди та підставою для
дострокового розірвання договору,
не може бути взятим до уваги, оскільки,
як зазначалось вище, разове порушення
умов договору у цій частині не є
істотним і не може бути підставою для
розірвання договору у зв'язку із
систематичним порушенням його умов.

Також не заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги стосовно
відхилення клопотання про
витребування установчих документів
відповідача з метою з'ясування
повноважень ТОВ "Степове" на укладання
договору оренди земельної ділянки,
оскільки підстави заявленого
позивачами позову не пов'язані із
запереченнями повноважень
відповідача на укладання договору
оренди земельної ділянки, сам позов
пред'явлено до ТОВ "Степове" та під час
розгляду справи клопотань з приводу
неналежності відповідача сторонами не
було заявлено.

Згідно із витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ "Степове" є
юридичною особою.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги зазначений довід апеляційної
скарги, ще із тих підстав, що з'ясування
повноважень ТОВ "Степове" на укладання
договору оренди земельної ділянки від
14.07.2008 року не було предметом спору та
розгляду у суді першої інстанції, з цих
підстав позов не заявлявся.

Посилання апеляційної скарги на той
факт, що засновниками ТОВ "Степове" є
представники Партії Регіонів, колегія
суддів відхиляє як безпідставні
оскільки сам по собі наведений факт
немає жодного відношення до предмету
спору.

Інші порушення норм процесуального
права, на які посилається представник
позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі,
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
не призвели до неправильного вирішення
справи та, відповідно до вимог ч.3
ст.309 ЦПК України, не можуть бути
підставою для скасування
правильного по суті рішення.

Рішення суду відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не містять
підстав для її задоволення. За таких
обставин апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 12
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: