Провадження № 2/554/3138/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - Материнко М.О.,

при секретарі - Парасоцькій О.С.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

за участю адвоката відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Директора ТА «ІНФОРМАЦІЯ_2» ФОП ОСОБА_4
про захист прав споживача, стягнення
збитків та відшкодування моральної
шкоди за невиконання договору про
надання туристичних послуг,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просила стягнути з відповідача
на її користь матеріальні збитки на
суму 18 470 грн. та 5 000 грн. моральної
шкоди.

На підтвердження своїх вимог
вказувала, що 30 травня 2014 року вона
уклала з відповідачем договір № 75 на
туристичне обслуговування, відповідно
до якого вона разом з донькою ОСОБА_5
повинна була відпочивати з 07.06.2014 року
по 14.06.2014 року в Єгипті у м.
Шарм-ель-Шейх. Відповідачу були
сплачені кошти в сумі 18 470 грн. У день
вильоту 07.06.2014 року в аеропорту
Бориспіль ОКПП «Київ» ст. лейтенантом
Сомом А.О. , як уповноваженою службовою
особою підрозділу охорони держаного
кордону, було прийняте рішення про
відмову у перетині державного кордону
на виїзд з України її доньці ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, через відсутність Довідки
про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до ч. 1
ст. 1354 СК України.

При зверненні до відповідача з
проханням врегулювати ситуацію їй було
повідомлено, що необхідно повернутись
до м. Полтави, взяти відповідну довідку
та знову повернутись до аеропорту, де
на неї будуть чекати нові заброньовані
квитки, якими вони зможуть вилетіти на
запланований відпочинок. Отримавши
довідку та повернувшись до аеропорту з
донькою позивачка дізналась, що жодних
квитків на її ім'я до Єгипту не
заброньовано. Відповідач знову
повідомила, що нічого в даній ситуації
зробити не може, тому ОСОБА_3 разом з
донькою повернулась додому.

На неодноразові звернення позивачки до
відповідача про мирне врегулювання
даної конфліктної ситуації та
повернення сплачених за відпочинок
коштів вона отримала письмові
відповідь, де відповідач вказувала, що
вся необхідна інформація про необхідні
документи для перетину державного
кордону була доведена до неї повністю,
тому вимога повернути кошти є
безпідставною.

Позивач вважає, що їй завдано моральну
шкоду, яка полягає в суттєвих емоційних
стражданнях, пов'язаних з невиконанням
договору про надання туристичних
послуг, відсутністю будь-якої
інформації про причини невиконання
своїх зобов'язань за договором та
грубою відмовою відповідача протягом
двох тижнів повернути кошти. Вказані
обставини і стали підставою для
звернення до суду з позовом.

Від відповідача письмових заперечень
по даній справі не надходило.

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримувала в повному обсязі
та просила суд їх задовольнити.

Адвокат відповідача ОСОБА_2
заперечувала проти позову на тій
підставі, що інформація про правила
перетину кордону є загальнодоступною
та розміщена на стендах в приміщенні ТА
«ІНФОРМАЦІЯ_2». Позивач могла вільно
отримати необхідну для неї інформацію.
Також вказувала, що ТА «ІНФОРМАЦІЯ_2» не
є туроператором та турагентом.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши надані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін, встановив наступне.

Судом встановлено не заперечується
сторонами, що дійсно 30 травня 2014 року
між ТА «ІНФОРМАЦІЯ_2», в особі директора
ФОП ОСОБА_4 (надалі Туристична фірма,
відповідач) та ОСОБА_3 (надалі Турист,
позивач) був укладений договір № 75 на
туристичне обслуговування, відповідно
до п.1.1. якого Туристична фірма ТА
«ІНФОРМАЦІЯ_2» бере на себе
зобов'язання за рахунок ОСОБА_3
забезпечити їй надання туристичних
послуг, які разом складають
комплексний туристичний продукт
(турпродукт).

Вартість послуг складає 18 470 грн. та
визначена п. 3.1.4. даного договору.
Відповідач не заперечує, що позивач
сплатила визначену договором вартість
послуг.

Додатком № 1 до Договору на туристичне
обслуговування № 75 від 20 травня 2014 року
передбачено, що виліт туристів у
складі 3 чоловік, серед яких одна
дитини,ь ІНФОРМАЦІЯ_1), мав бути
здійснений з Києва 07.06.2014 року, а
виселення з готелю Regency aqva plaza park, що в
Шарм-ель шейх, 15.06.2014 року (а.с. 8).

07 червня 2014 року в аеропорту Бориспіль
ОКПП «Київ» ст. лейтенантом Сомом А.О. ,
як уповноваженою службовою особою
підрозділу охорони держаного кордону,
було прийняте Рішення про відмову у
перетині державного кордону України
громадянину України, який не досяг
16-річного віку, а саме: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, через відсутність Довідки
про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до ч. 1
ст. 135 СК України (а.с. 10).

Листом від 18.06.2014 року відповідач
повідомила позивача проте, що підстав
для поверхня коштів у сумі 18 470 грн.
немає, оскільки вся інформація щодо
наявності необхідних документів при
перетині кордону України була доведена
до неї повністю. Загальновідомими та
доведеними до позивачки є Правила
перетину державного кордону
громадянами України, відповідно до п. 4
яких виїзд за межі України
неповнолітніх громадян України
здійснюється у разі пред'явлення
довідки про народження дитини, виданої
відділом реєстрації актів цивільного
стану, із зазначенням підстав внесення
відомостей про батька відповідно до
вимог ч. 1 ст. 135 СК України (під час
виїзду дитини за кордон у супроводі
одинокої матері) (а.с. 9).

Згідно з п. 2.1.4. договору Туристична
фірма зобов'язана надати повну
інформацію Туристу, пов'язану з
наданням туру, згідно з вимогами закону
України «Про туризм» та «Про захист
прав споживачів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
туризм» туристичний продукт -
попередньо розроблений комплекс
туристичних послуг, який поєднує не
менше ніж дві такі послуги, що
реалізується або пропонується для
реалізації за визначеною ціною, до
складу якого входять послуги
перевезення, послуги розміщення та
інші туристичні послуги, не пов'язані з
перевезенням і розміщенням (послуги з
організації відвідувань об'єктів
культури, відпочинку та розваг,
реалізації сувенірної продукції тощо).

Згідно з ст. 5 вищезазначеного Закону
учасниками відносин, що виникають при
здійсненні туристичної діяльності, є
юридичні та фізичні особи, які
створюють туристичний продукт, надають
туристичні послуги (перевезення,
тимчасового розміщення, харчування,
екскурсійного, курортного,
спортивного, розважального та іншого
обслуговування) чи здійснюють
посередницьку діяльність із надання
характерних та супутніх послуг, а також
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства (туристи, екскурсанти,
відвідувачі та інші), в інтересах яких
здійснюється туристична діяльність.
Суб'єктами, що здійснюють та/або
забезпечують туристичну діяльність
(далі - суб'єкти туристичної
діяльності), окрім туроператорів та
турагентів, є інші суб'єкти
підприємницької діяльності, що надають
послуги з тимчасового розміщення
(проживання), харчування, екскурсійних,
розважальних та інших туристичних
послуг.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 19-1 Закону
України «Про туризм» до укладення
договору на туристичне обслуговування
споживачеві туристичного продукту
надається інформація про основні
вимоги до оформлення в'їзних/виїзних
документів (паспорт, дозвіл (віза) на
в'їзд/виїзд до країни тимчасового
перебування), у тому числі строк їх
оформлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України
«Про туризм» суб'єкти туристичної
діяльності зобов'язані надавати
туристам необхідну і достовірну
інформацію про туристичні послуги,
права, обов'язки та правила поведінки
туристів (екскурсантів), умови
страхування, порядок відшкодування
завданих збитків, умови відмови від
послуг, правила візового митного
режиму, перетинання державного
кордону та іншу інформацію,
передбачену цим Законом.

В силу ч. 15 ст. 20 Закону України «Про
туризм» якість туристичних послуг має
відповідати умовам договору на
туристичне обслуговування, порядок і
способи захисту порушених прав
туристів визначаються Законом України
«Про захист прав споживачів».

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають, серед іншого, право на
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про продукцію, її
кількість, якість, асортимент, а також
про її виробника (виконавця, продавця).

Ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист
прав споживачів» визначено, що
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Відповідач є фізичною особою
підприємцем, яка надає туристичні
послуги (турпродукт), а тому згідно з
вимогами вищезазначеної статті
зобов'язана була надати позивачу
необхідну і достовірну інформацію про
правила перетину держаного кордону.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 906 ЦК України передбачено, що збитки,
завдані замовнику невиконанням або
неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ч. 12 ст. 20 Закону України «Про
туризм» туроператор несе перед
туристом відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
умов договору на туристичне
обслуговування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про туризм» суб'єкт
туристичної діяльності, який порушив
законодавство в галузі туристичної
діяльності при наданні туристичної
послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний
відшкодувати туристу збитки у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Згідно з вимогами п.п. 3.2.2. та 3.2.5
договору турист має право на
відшкодування збитків у разі
невиконання або неналежного виконання
умов договору та на компенсацію
ненаданих або наданих у не повному
обсязі послуг.

Згідно з вимогами п. 6.2.1. Туристична
фірма відповідає перед Туристом за
надану йому моральну і матеріальну
шкоду, яка виникла в результаті
невиконання або неналежного виконання
Туристичною фірмою умов цього Договору
за винятком випадків, передбачених цим
договором.

П. 12.5 договору передбачено, що
підписуючи цей договір Турист
повідомлений про відео спостереження в
офісі туристичної агенції, та надає
згоду на використання відеозапису у
відповідних органах у випадку
виникнення суперечок.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів того, що дійсно
повідомляв позивачку про правила
перетинання державного кордону та про
необхідність мати при собі довідку.

Такими чином, суд приходить до
висновку, що з вини відповідача
позивачу не були надані туристичні
послуги, її права споживача були
порушені, а тому матеріальна шкода має
бути відшкодована.

Стосовно позовних вимог про стягнення
моральної шкоди суд вважає, що вони не
підлягають стягнення виходячи з
наступного.

Згідно з правилами ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень п. п. 3. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» передбачено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог, залежно від характеру
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується характер і тривалість
страждань, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки
тілесних ушкоджень, істотних вимушених
змін у його життєвих та виробничих
стосунках. Під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

З огляду на вищевикладене підстав для
стягнення моральної шкоди суд не
вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею та документально
підтверджені судові витрати.

В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» від
судового збору звільняються cпоживачі
за позовами, що пов'язані з порушенням
їх прав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. ст. 19-1, 20, 33 Закону України «Про
туризм», ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст.ст. 901, 906 ЦК
України, ст.ст. 5, 10, 60, 212, 213 -215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Директора ТА
«ІНФОРМАЦІЯ_2» ФОП ОСОБА_4 про захист
прав споживача, стягнення збитків та
відшкодування моральної шкоди за
невиконання договору про надання
туристичних послуг - задовольнити
частково.

Стягнути з ТА «ІНФОРМАЦІЯ_2» ФОП ОСОБА_4
на користь позивача ОСОБА_3 суму
матеріальних збитків в розмірі 18470 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ТА «ІНФОРМАЦІЯ_2» ФОП ОСОБА_4
на користь держави 243 грн.60 коп. судових
витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до aпеляційного суду
Полтавської області через Октябрський
районний суд м. Полтави протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяМ. О. Материнко