"28" листопада 2014 р.
Справа № 642/7988/14-ц
Провадження № 2/642/1791/14
28 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про визначення порядку
користування квартирою та зобов'язання
власника виділити у користування
житлову кімнату в квартирі,-
У вересні 2014 року представник позивача
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5
звернувся до Ленінського районного
суду м. Харкова з позовною заявою, у
якій просить зобов'язати ОСОБА_2 як
власницю ? частини квартири АДРЕСА_1
виділити у користування ОСОБА_1 та її
сину ОСОБА_6 житлову кімнату в квартирі
АДРЕСА_1, а саме житлову кімнату, площею
13,4 м2 як таку, яка є ізольованою, має
найменшу з усіх інших житлових кімнат
площу та виділення у користування якої
не спричинить порушення житлових прав
та інтересів інших мешканців квартири.
Установити наступний порядок
користування квартирою АДРЕСА_1: ОСОБА_1
та її син ОСОБА_6 користуються житловою
кімнатою площею 13,4 м2; житлову кімнату
площею 15,4 м2слід виділити у спільне
користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4; житлову
кімнату площею 15,7 м2залишити у
користуванні ОСОБА_3; нежитлові
приміщення, а саме кухню площею 6,0 м2,
ванну кімнату площею 2,0 м2, вбиральню
(поєднану) площею 1,1 м2, коридорплощею 7,7
м2, вбудовану шафу площею 0,8 м2, залишити
в загальному користуванні всіх
співмешканців квартири. Зобов'язати
ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та її
сину ОСОБА_6 у користуванні ізольованою
житловою кімнатою площею 13,4 м2і
нежитловими приміщеннями, які
знаходяться у загальному користуванні.
Судові витрати покласти на
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою
відповідача ОСОБА_2 від першого шлюбу.
ЇЇ мати ОСОБА_2 11 жовтня 1991 року,
попередньо розлучившись з батьком
позивачки ОСОБА_7, уклала шлюб з ОСОБА_3
та взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_2».
Під час перебування у шлюбі 8 жовтня 2001
року за рахунок спільних коштів ОСОБА_3
та ОСОБА_2 придбали за договором
купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1,
після придбання якої сім'я у складі
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх спільної дочки
ОСОБА_4 переїхала проживати до вказаної
квартири. Крім того, зазначено також, що
позивачка 26 липня 1997 року уклала шлюб з
ОСОБА_8, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народився син ОСОБА_6 Після одруження
позивачка мешкала зі своєю сім'єю в
будинку свекрухи. 8 грудня 2006 року шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було розірвано, у
зв'язку з чим позивачка вимушена була
виїхати зі свого постійного місця
проживання та в кінці 2006 року разом з
сином, отримавши згоду матері та її
чоловіка, переїхати жити до квартири
АДРЕСА_1, в якій проживала до початку 2012
року. Вказана квартира складається з
трьох житлових кімнат площею 13,4 кв.м, 15,4
кв.м, 15,7 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м,
загальна площа квартири 64,3 кв.м. Після
переїзду до квартири позивачці з сином
була виділена кімната площею 15,4 кв.м.,
за користування якою позивачка
виділяла грошові кошти на оплату
комунальних послуг. На початку 2012 року
позивач ОСОБА_1, намагаючись налагодити
своє особисте життя, разом з сином
переїхала мешкати до чоловіка, але
стосунки між ними не склалися і в
березні 2013 року вона вимушена була
повернутися мешкати до квартири
АДРЕСА_1. Після повернення в квартиру в
кімнаті, яку раніше займала позивачка з
сином, проживала її мати ОСОБА_2,
кімнату площею 13,4 кв.м займала її
сестра ОСОБА_4, кімнату площею 15,7 кв.м
займав вітчим ОСОБА_3 З урахуванням
відмови відповідачки надавати їй з
сином для проживання окрему кімнату,
позивачка звернулася до ОСОБА_3 з
проханням виділити їй та сину у
користування частину кімнати площею 15.7
кв.м, яку він займав, на що останній
надав свою згоду. В липні 2012 року ОСОБА_3
запропонував позивачці
зареєструватися в квартирі АДРЕСА_1,
яка була оформлена по праву власності
на нього. З 7 серпня 2012 року позивачка
зареєстрована у квартирі за вказаною
адресою, з 2 липня 2013 року за цією ж
адресою зареєстрований син позивачки
Після розірвання Ленінським районним
судом м. Харкова 22 квітня 2013 року шлюбу
між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та визнання за
ОСОБА_2 права власності в порядку
поділу майна подружжя на ? частину
квартири АДРЕСА_1, порядок користування
квартирою не змінився. В кімнаті площею
15,4 кв.м проживала ОСОБА_2, кімнату
площею 13,4 кв.м займала ОСОБА_4, кімнату
площею 15,7 кв.м займав ОСОБА_3 з
позивачкою та її сином.
У серпні 2014 року, повернувшись з
відпуски, позивачка знайшла належні їй
речі в коридорі, бо ОСОБА_3 виселив її
разом з сином з кімнати площею 15,7 кв.м, в
якій вони проживали. Розуміючи той
факт, що позивачка не є членом сім'ї
ОСОБА_3, ОСОБА_1 вимушена разом з сином
мешкати на кухні, але має доступ до
кімнати площею 15,7 кв.м, яку займає
ОСОБА_3 ОСОБА_1 веде спільне
господарство з сином ОСОБА_6, а ОСОБА_3
забезпечує себе усім необхідним
самостійно. Позивачка вважає, що вона є
членом сім'ї відповідачки, у зв'язку з
чим має право мешкати у квартирі та
користуватися її приміщеннями нарівні
з відповідачкою, має право проживати в
окремій кімнаті, придатній і
пристосованій для проживання в ній
разом зі своїм сином. Позивачка не має
іншого житла разом із сином, крім
спірної квартири, та своєчасно вносить
частину оплати за комунальні послуги,
яка припадає на неї та сина.
З урахуванням вказаних обставин
позивачка вважає доцільним визначити
наступний порядок користування
квартирою АДРЕСА_1: ОСОБА_1 та її сину
ОСОБА_6 виділити в користування
житлову кімнату площею 13,4 кв.м, житлову
кімнату площею 15,4 кв.м виділити у
спільне користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
житлову кімнату площею 15,7 кв.м залишити
у користуванні ОСОБА_3, нежитлові
приміщення залишити в загальному
користуванні всіх співмешканців
У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на
обставини, викладені у письмових
запереченнях, які приєднані до
матеріалів справи. Відповідач
доповнила також, що позивачка була
зареєстрована в АДРЕСА_1 в серпні 2012
року без її згоди, оскільки на той час
квартира була оформлена по праву
власності виключно на її чоловіка
ОСОБА_3 Саме він одноособово прийняв
рішення зареєструвати ОСОБА_1 в
квартирі та надав можливість проживати
у кімнаті, яку він займав. ОСОБА_6 був
зареєстрований за місцем проживання
своєї матері також без її згоди.
Порядок користування в квартирі
змінювався, але в останній період часу
він фактично склався наступним чином:
ОСОБА_2 займає кімнату площею 15,4 кв.м,
ОСОБА_4 займає кімнату площею 13,4 кв.м,
ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та її сином
займають кімнату площею 15,7 кв.м. ОСОБА_1
мешкає у квартирі не постійно, бо
періодично виїздить проживати до
чоловіка в належну йому квартиру.
Відповідач не вбачає підстав для зміни
фактичного порядку та визначення
іншого порядку користування у
квартирі, бо і вона, і ОСОБА_4 також
потребують окремих кімнат, спільне
господарство з позивачкою вони не
ведуть, разом не мешкають. Вважає, що
будь-які правові підстави для
визначення порядку користування
квартирою за ініціативою позивачки
відсутні, оскільки виключно для
співвласників квартири та за їх
ініціативою законом передбачене право
визначення порядку користування та
володіння спільним майном, а між ОСОБА_2
та співвласником ОСОБА_3 порядок
користування квартирою не визначався.
Співвласник ОСОБА_3 має право
використовувати своє помешкання для
проживання інших осіб, в тому числі
позивачки з сином. Будь-які обов'язки у
відповідачки по відношенню до ОСОБА_1
відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги
вважає незаконними та
необґрунтованими, які не підлягають
задоволенню.

Третя особа ОСОБА_3 до судового
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав та пояснив, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 та ним 8
жовтня 2001 року під час шлюбу, але
оформлена по праву власності на нього.
Після розірвання шлюбу та визнання
права власності за ОСОБА_2 на ? частину
квартири, відповідачка та він
продовжують мешкати у вказаній
квартирі. Він займає кімнату площею 15,7
кв.м. В липні 2012 року він запропонував
позивачці зареєструватися у спірній
квартирі, яка була оформлена по праву
власності на нього. Вказане рішення він
прийняв одноособово без згоди ОСОБА_2 З
7 серпня 2012 року позивачка була
зареєстрована у спірній квартирі, а з 2
липня 2013 року з його згоди
зареєстрований син позивачки - ОСОБА_6 В
березні 2013 року позивачка повернулася
мешкати до квартири АДРЕСА_1. На той час
ОСОБА_2 займала кімнату площею15,4 кв.м,
кімнату площею 13,4 кв.м займала його
дочка ОСОБА_4, кімнату площею 15,7 кв.м
займав він. За його згодою ОСОБА_1 разом
з сином стали проживати у його кімнаті.
У серпні 2014 року ОСОБА_3 виставив речі
позивачки з кімнати в коридор, оскільки
вважав, що вона є членом сім'ї
відповідачки, яка повинна вирішити
питання проживання ОСОБА_1 в квартирі
та надати їй належні умови для цього,
але доступ до кімнати площею 15,7 кв.м та
балкону він позивачці та її сину
залишив. ОСОБА_1 веде спільне
господарство з сином ОСОБА_6, а ОСОБА_3
забезпечує себе усім необхідним
самостійно. Вважає вказаний позивачкою
порядок користування квартирою
придатним для усіх її мешканців.

Третя особа ОСОБА_4 до судового
засідання з'явилася, проти задоволення
позовних вимог заперечувала. Пояснила,
що вона є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
мешкає та зареєстрована в спірній
квартирі з часу її придбання. Порядок
користування квартирою після переїзду
до неї родини фактично склався
наступним чином: кімнату площею 15,4 кв.м
займала ОСОБА_4, кімнати площею 13,4 кв.м
та 15,7 кв.м знаходилися в користуванні
батьків. На час придбання спірної
квартири ОСОБА_1 мала свою родину,
проживала окремо разом зі своїм
чоловіком і придбана квартира не була
розрахована на її проживанні в ній.
Деякий проміжок часу після розірвання
шлюбу зі своїм чоловіком позивачка
мешкала у квартирі без реєстрації в
ній, але виїхала з неї мешкати окремо
до чоловіка. Після ускладнення
відносин між батьками порядок
користування в квартирі склався
наступним чином: ОСОБА_2 займає кімнату
площею 15,4 кв.м, ОСОБА_4 займає кімнату
площею 13,4 кв.м, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та
її сином займають кімнату площею 15,7
кв.м. Після розірвання шлюбу між
батьками порядок користування
квартирою не змінювався. Позивачка
була зареєстрована в АДРЕСА_1 в серпні
2012 року без її згоди та згоди ОСОБА_2,
оскільки ОСОБА_3 одноособово прийняв
рішення зареєструвати ОСОБА_1 в
квартирі та надав можливість проживати
у кімнаті, яку він займав. У серпні 2014
року ОСОБА_3 виставив речі позивачки з
кімнати в коридор, але доступ до
кімнати площею 15,7 кв.м та балкону
ОСОБА_3 позивачці та її сину залишив.
ОСОБА_1 мешкає у квартирі не постійно,
бо періодично виїздить проживати до
чоловіка в належну йому квартиру. Вона
не вбачає підстав для зміни фактичного
порядку та визначення іншого порядку
користування у квартирі, оскільки вона
та її мати також потребують окремих
кімнат, спільне господарство з
позивачкою ні вона, ні ОСОБА_2 не ведуть.

Представник третьої особи Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради до судового
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений був
належним чином. Про причини своєї
неявки суд не повідомив.

За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК
України та за згодою сторін суд вважає
за можливе розглядати справу у
відсутність представника третьої
особи Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, пояснення третіх осіб
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, встановив наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що підтверджується свідоцтвом
про народження НОМЕР_1 , виданого
райвідділом РАЦС Черкаської області 13
листопада 1979 року. Її батьками є ОСОБА_7
та ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_2, виданого Ленінським відділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Харкова 26 липня 1997 року, ОСОБА_1 26
липня 1997 року уклала шлюб з ОСОБА_8 та
взяла прізвище чоловіка «ОСОБА_1» (а.с.
11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_6,
батьками якого є ОСОБА_8 та позивач
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_3 від 02
квітня 1998 року (а.с. 15).

08 грудня 2006 року шлюб між ОСОБА_8 та
ОСОБА_1 було розірвано у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Чорнобаївського районного управління
юстиції, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис за № 139 від 2006 року (а.с. 12).

11 жовтня 1991 року ОСОБА_2 уклала шлюб з
ОСОБА_3 та взяла прізвище чоловіка
«ОСОБА_2», що підтверджується
свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 11
жовтня 1991 року (а.с. 20).

В період шлюбу 8 жовтня 2001 року за
договором купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11,
р.№10051, подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка по праву
власності була оформлена за ОСОБА_3 (а.с.
21).

Згідно технічного паспорту, виданого
КП «Харківським міським бюро технічної
інвентаризації» від 10 березня 1994 року
зі змінами станом на 2 жовтня 2001 року
квартира АДРЕСА_1 складається з трьох
кімнат житловою площею 44,50 кв.м, у тому
числі: 1-а кімната площею 13,4 кв.м, 2-а
кімната - 15,4 кв.м, 3-тя кімната - 15,7 кв.м, а
також кухні площею 6,0 кв.м, ванної
кімнати площею 2,0 кв.м, вбиральні
(поєднаної) площею 1,1 кв.м, коридору
площею 7,7 кв.м, вбудованої шафи площею 0,8
кв.м. Загальна площа квартири 64,3 кв.м.
(а.с. 23-25).

Відповідно до рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 22 квітня
2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
розірвано, за ОСОБА_2 визнане право
власності в порядку поділу спільного
майна подружжя на ? частину квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

Як вбачається з довідки, виданої
дільницею № 29 КП «Жилкомсервіс» за вих.
№ 1203 від 02.09.2014 року, у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані 5 (п'ятеро) осіб: ОСОБА_3 з
07.11.2001 року, ОСОБА_2 з 07.11. 2001 року, ОСОБА_4
з 17.09.2008 року, ОСОБА_1 з 07.08.2012 року та
ОСОБА_6 з 02.07.2013 року (а.с. 28).

Як встановлено у судовому засіданні та
не заперечувалось сторонами, після
придбання спірної квартири до неї
переїхала проживати сім'я у складі
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їх дочки ОСОБА_4
Порядок користування квартирою після
переїзду до неї родини фактично
склався наступним чином: кімнату
площею 15,4 кв.м займала ОСОБА_4, кімнати
площею 13,4 кв.м та 15,7 кв.м. займало
подружжя ОСОБА_4. На час придбання
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мала свою
родину та проживала окремо разом зі
своїм чоловіком.

Після ускладнення відносин у родині та
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
порядок користування в квартирі
склався наступним чином: ОСОБА_2 займає
кімнату площею 15,4 кв.м, ОСОБА_4 займає
кімнату площею 13,4 кв.м, ОСОБА_3 займає
кімнату площею 15,7 кв.м.

В липні 2012 року ОСОБА_3 запропонував
позивачці зареєструватися в квартирі
АДРЕСА_1, яка була оформлена по праву
власності на нього. З 7 серпня 2012 року
позивачка зареєстрована у квартирі за
вказаною адресою, що підтверджується
довідкою дільниці № 29 КП
«Жилкомсервіс» № 1203 від 02.09.2014 року, з 2
липня 2013 року за цією ж адресою
зареєстрований син позивачки ОСОБА_6

Відповідачка ОСОБА_2 не надавала своєї
згоди на реєстрацію в квартирі ОСОБА_1
та її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказане
рішення було прийнято одноособово
співвласником ОСОБА_3

У березні 2013 року ОСОБА_1 переїхала
мешкати до квартири АДРЕСА_1, але з
урахуванням зайнятості усіх житлових
кімнат та відмови відповідачки надати
їй з сином для проживання окрему
кімнату, у зв'язку з чим позивачка
звернулася до ОСОБА_3 з проханням
виділити їй та сину у користування
частину кімнати площею 15.7 кв.м, яку він
займав, на що останній надав свою згоду.

Після того, як в серпні 2014 року ОСОБА_3
виставив з кімнати площею 15,7 кв.м речі
позивачки, вона вирішила звернутися до
суду з позовом про визначення порядку
користування квартирою та виділення їй
з сином окремої кімнати для проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. В разі відсутності такої
згоди спір може вирішуватися судом.

ОСОБА_1 не є співвласником квартири, у
зв'язку з чим право ініціювати
визначення порядку користування та
володіння спільним майном у неї
відсутнє.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку(квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. За згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти з займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно. До
членів сім'ї власника належать особи,
зазначені в частині другій статті 64
цього Кодексу.

Аналогічні вимоги викладені і у ст. 405
ЦК України, відповідно якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї
власника будинку(квартири) належать
дружина власника, їх діти та батьки;
членами сім'ї власника може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з власником
і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно мешкають
та зв'язані спільним побутом, які мають
взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст. 6 СК України правовий
статус дитини має особа до досягнення
нею повноліття.

Таким чином, наявність сімейних
відносин, спільне проживання та
ведення спільного господарства, а
також взаємні сімейні права та
обов'язки з власником є необхідними
умовами для проживання з власником
житла та користування належним йому
житловим приміщенням.

Під час судового розгляду було
встановлено, що позивачка за
ініціативою ОСОБА_3 з 7 серпня 2012 року
зареєстрована у квартирі за вказаною
адресою, після чого з березня 2013 року з
дозволу ОСОБА_3 мешкає за вказаною
адресою та займає разом з ОСОБА_3 та
сином кімнату площею 15.7 кв.м.

Факт ведення спільного господарства
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також спільне їх
проживання не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3
порядок користування квартирою був
сформований фактично, юридично не
визначався, у зв'язку з чим вимога
позивачки до ОСОБА_2 про виділення їй з
сином окремої кімнати та визначення
порядку користування квартирою згідно
запропонованого нею варіанту є
необґрунтованою.

Окрім того, будь-які вимоги до ОСОБА_3 у
позивачки відсутні, він не є
відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Співвласник ОСОБА_3 має право
використовувати приміщення, яке він
займає, для свого проживання та
проживання інших осіб, в тому числі
ОСОБА_1 та ОСОБА_6

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що позивачка не довела обставини, на
які вона посилається у позовних
вимогах, а тому позов задоволенню не
підлягає.

Враховуючи, що суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог, судові
витрати пов'язані з розглядом справи
покладаються на позивача, отже
сплачений позивачем судовий збір
відповідно до ст. 88 ЦПК України
відшкодуванню не підлягає.

На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296
ЦПК України, ч.1 ст. 16, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319,
ч. 1 ст. 321, ч. 1-3 ст. 358, 405 ЦК України, ст. 64,
ч.ч. 1,2 ст.156 ЖК, суд -

В И Р І Ш
И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті
особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради про визначення порядку
користування квартирою та зобов'язання
власника виділити у користування
житлову кімнату в квартирі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подання в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
В.В. Вікторов