Дата документу 31.07.2014 Справа № 554/3270/14-ц
Провадження № 2/554/1757/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Материнко М.О.,

при секретарі - Парасоцькій О.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Комунальне
підприємство "Житлово-експлуатаційна
організація № 2" Полтавської міської
ради, про відшкодування морального
збитку та знесення прибудови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2014 року звернулась до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 знести
самовільно прибудований тамбур до
квартири АДРЕСА_1 та стягнути з неї
судові витрати.

На підтвердження своїх вимог позивач
вказувала, що вона є власницею квартири
АДРЕСА_5 а відповідач - власницею
сусідньої квартири АДРЕСА_1

У грудні 2013 року відповідачка без її
згоди виконала перепланування
коридору загального користування
даного житлового будинку за рахунок
влаштування цегляної перегородки, а
саме збудувала тамбур до своєї
квартири.

У січні 2014 року вона звернулася до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області з проханням
знесення ОСОБА_3 незаконно збудованого
тамбуру, але їй повідомили, що
переобладнання і перепланування жилих
будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень дозволяється
робити після одержання дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація №
2» Полтавської міської ради листом від
23 січня 2014 року повідомила її, що ОСОБА_3
направлено письмові повідомлення про
надання нею дозвільних документів та
зафіксований факт спорудженні
перегородки - тамбуру при вході до
квартири НОМЕР_1.

При зверненні до КП «ЖЕО № 2» повторно у
лютому 2014 року з приводу самовільного
спорудження тамбуру їй було
рекомендовано звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримувала в повному
обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач, яка змінила прізвище на
«Литвин», заперечувала проти
задоволення позовних вимог та
пояснила, що тамбур побудований нею з
дозволу сусідів.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши надані докази в їх
сукупності, заслухавши пояснення
сторін, встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується
що сторони по справі є сусідами:
позивач ОСОБА_1 є власницею квартири
АДРЕСА_5 що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
житлове приміщення від 22.06.1993 року, а
відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі
АДРЕСА_1

Відповідач не заперечує проти того, що
вона дійсно побудувала перед своєю
квартирою тамбур. Мешканці сусідніх
квартир НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
квартири НОМЕР_3 ОСОБА_7, квартири
НОМЕР_4 ОСОБА_8 письмово не заперечували
проти здійснення ОСОБА_2 добудови до
квартириНОМЕР_1 у вигляді тамбуру
(копія письмової згоди наявна в
матеріалах справи).

Стороною відповідача надано довідку з
КП «ЖЕО» № 2, відповідно до якої останнє
не заперечувало проти перепланування
квартири АДРЕСА_1 за умови, що такі дії
не несуть порушення норм діючих
законодавчих, нормативно-правових
актів та дотримання будівельних норм.
Вказаний доказ не може бути прийняти
судом до уваги та покладений в основу
доказування, оскільки не стосується
предмету спору; не стосується
переобладнання приміщення загального
користування одним із співвласників.

Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності ті інших речових прав»
розглядаючи позови, пов'язані з правом
спільної власності, суди повинні
виходити з того, що відповідно до
статті 368 ЦК України спільна власність
двох або більше осіб без визначення
часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової

території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи

гуртожитках.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Позивач вказувала, що відповідач без її
згоди здійснила перепланування
коридору загального користування
(допоміжного приміщення), встановивши
перегородку, чим збільшила свою
житлову площу.

Разом з тим, позивачем не зазначено та
не наведено доказів того, яким чином
відповідач порушила її право на
користування спільним майном
(допоміжним приміщенням).

Слід зазначити, що вчинене
відповідачем перепланування з метою
покрашення умов користування не
свідчить про набуття відповідачем на
дану частину допоміжного приміщення
права власності, не позбавляє позивача
права володіння ним.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник спільного майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
спільним майном.

В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Судом не встановлено, а стороною
позивача не доведено, яким саме чином
відповідач порушив його права щодо
користування спільним допоміжним
приміщенням.

З матеріалів справи судом встановлено,
що наявність переобладнання (цегляної
перегородки) не порушує жодні права
позивача, в тому числі і права на
користування майном, належним їй на
праві приватної власності, і права
володіння та користування спільним
допоміжним приміщенням.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності ті інших речових прав»
застосовуючи положення ст. 391 ЦК
України, відповідно до якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, навіть якщо вони не пов'язані із
позбавленням права володіння, суд має
виходити із такого.

Відповідно до положень статті 391 ЦК
України позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння. Такий позов підлягає
задоволенню і в тому разі, коли позивач
доведе, що є реальна небезпека
порушення його права власності чи
законного володіння зі сторони
відповідача. При цьому суди повинні
брати до уваги будь-які фактичні дані (
ст. ст. 57-59 ЦПК України), на підставі яких
за звичайних умов можна зробити
висновок про наявність такої
небезпеки.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Згідно
з ч. 4 ст 60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів і висновків експертів.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Керуючись ч. 1 ст. 15, 368, ч. 1 ст. 369, ст. ст. 391
ЦК України, п. п. 17, 33 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності ті інших речових прав», ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», ст. ст. 5, 10,
57, 59, 60, 212, 213 -215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - Комунальне підприємство
"Житлово - експлуатаційна організація
№ 2" Полтавської міської ради, про
відшкодування морального збитку та
знесення прибудови - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом 10 днів зо дня його
проголошення особами, що брали участь у
судовому засіданні, а особами, які не
брали участь у судовому засіданні -
протягом 10 днів зо дня отримання ними
копії рішення, до апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції.

Рішення суду набирає законної
сили протягом 10 днів зо дня його
проголошення, якщо не буде оскаржено у
встановленому порядку.

СуддяМ. О. Материнко