Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді -
Врона А.О., при секретарі -
Константіновій К.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м.Павлограді позовну заяву ОСОБА_1 до
Державної казначейської служби
України, Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Павлоградського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Генеральна
прокуратура України, про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями та бездіяльністю органів
досудового слідства та прокуратури, -

В С Т А Н О В И В :

27 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Прокуратури м. Павлограда,
Павлоградського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області, в якій
просить відшкодувати моральну шкоду,
завдану незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури, в розмірі 3327
грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 квітня
2013 року рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2013 року скасовано,
позов ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Прокуратури м.Павлограда,
Павлоградського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури задоволено,
стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 3327 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 жовтня 2013 року
рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 18 лютого 2013 року та
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 квітня
2013 року скасовано, справу направлено на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

26 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою (в перерахунок
попередньої позовної заяви) до
Державної казначейської служби
України, Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Павлоградського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями та
бездіяльністю органів досудового
слідства та прокуратури, в якій просить
стягнути з Державної казначейської
служби України завдану моральну шкоду
а сумі 146160 грн., по фактам порушень
винести окрему ухвалу.

Позовна заява мотивована тим, що
провадження по кримінальній справі
№6955 і незаконне кримінальне
переслідування проти позивача велось
офіційно з 11 квітня 1995 року (з 29
листопада 1994 року - неофіційно) СВ
Павлоградського МВ УМВС України, а з 2002
року і по 25 червня 2012 року СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України у
Дніпропетровській області. Підписка
про невиїзд проти позивача застосована
20 квітня 1995 року старшим слідчим
прокуратури м.Павлограда - Михайловим,
а 04 грудня 2001 року своєю постановою
начальник СВ Кліпач ще раз застосував
підписку про невиїзд при наявності не
скасованої попередньої. На даний час
кримінальна справа №6955 є закритою за
п.2 ч. 1 ст.6 КПК України за відсутністю
складу злочину згідно постанови від 29
березня 2012 року. Моральна шкода
відшкодована за рішенням Тернівського
міського суду Дніпропетровської
області від 30 серпня 2010 року у справі
№2-355/2010 за 112 місяців - по 31 грудня 2008
року. За період незаконного
кримінального переслідування з 01 січня
2009 року і по цей час завдана мені
моральна шкода не відшкодована.
Моральна шкода завдана Павлоградським
МВ ГУМВС України у Дніпропетровській
області, оскільки слідчий цього органу
відкрив кримінальну справу,
Прокуратурою Дніпропетровської
області, Павлоградською міжрайонною
прокуратурою, оскільки ці органи не
здійснили належний нагляд за
діяльністю органів дізнання та
досудового слідства. Державна
казначейська служба України залучена
відповідачем, оскільки відшкодування
моральної школи здійснюється за
рахунок Державного бюджету України.
При закритті 31 грудня 2008 року
провадження по кримінальній справі
слідчий не вирішив питання про
скасування запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд в
порушення ст.165-1 КПК України. Постанова
про закриття кримінальної справи №6955
СВ Павлоградського МВ ГУМВС датована 29
березня 2012 року, але обов'язкові
процесуальні дії для законного
закриття кримінальної справи,
визначені вимогами
кримінально-процесуального
законодавства виконанні лише 25 червня
2012 року, постанова слідчого Егояна від
30 грудня 2010 року про скасування
запобіжного заходу вручена позивачу
під розписку 25 червня 2012 року
помічником прокурора Дробот згідно
його запису та підпису. А тому перший
розрахунковий період, за який позивач
просить суд стягнути завдану
відповідачами моральну шкоду, складає
з 01 січня 2009 року по 25 червня 2012 року - 42
місяці. Завдана моральна шкода
відповідачами продовжувалась і
продовжує завдаватись і по цей час.
Завдана моральна шкода складає за
період з 01 січня 2009 року по 25 червня 2012
року (42 місяці) складає дві мінімальні
заробітні плати за кожен місяць
перебування під незаконними досудовим
слідством (в даному випадку) і складає
1218 грн. х2х42 міс. = 102 312 гривень; за період
з 26 червня 2012 року по грудень 2013 року (18
місяців) складає 1218 грн. х 2 х 18 міс. = 43 848
гривень, загальна сума позову складає
102 312 грн. + 43 848 грн. = 146 160 гривень. Згідно
п.1 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність
не поширюється на вимогу, що випливає
із порушення особистих немайнових
прав, крім випадків, встановлених
законом.

В судовому засіданні 29 січня 2014 року
позивач надав суду письмове
клопотання, в якому вважав, що
відповідачі зобов'язані відшкодувати
завдану моральну шкоду, а також
спростувати недостовірну інформацію.

Враховуючи, що згідно з вимогами ст.31
Цивільного процесуального кодексу
позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову до початку розгляду
судом справи по суті, суд не приймає до
розгляду вимогу позивача, заявлену
письмово в судовому засіданні 29 січня
2014 року після початку розгляду судом
справи по суті, про зобов'язання
відповідачів спростувати недостовірну
інформацію.

При цьому судом роз'яснювались
позивачу його права згідно норм ЦПК
України (ст.ст.27,31 ЦПК України).

Представник Державної казначейської
служби України в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Представник Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Генеральної прокуратури
України просив відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що заявлений
позов підлягає розгляду за правилами
Кодексу адміністративного судочинства
України, також представник
відповідачів, Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, та третьої особи вказав,
що позивачем не доведено суду
заподіяння йому моральної шкоди, її
розмір, вважав, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки судами вже
розглянутий вказаний спір та
відповідні рішення за результатами х
розгляду набрали законної сили, а також
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження доводів викладених в
позові щодо незаконного
переслідування починаючи з 01 січня 2009
року і по цей час.

Представник Павлоградського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області в судовому
засіданні підтримав доводи заперечень
проти позову представника Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Генеральної прокуратури
України, просив відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень, та дослідивши
письмові докази по справі в
підтвердження вказаних обставин, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що відповідно до
кримінальної справи №6955 відносно
ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 84, ч. 3 ст.148-2, ст.86-1, ч.2
ст.80 Кримінального кодексу України (1960
р.), які перекваліфіковані на ч.2, ч. 3 ст.
191 КК України (1960 р.), були порушені
кримінальні справи по факту
розкрадання колективного майна шляхом
привласнення 11 квітня 1995 року за ч. 3 ст.
84 КК України (1960 р.), по факту ухилення
від сплати податків, зборів, інших
обов'язкових платежів 02.10.1998 року за ч. 3
ст. 148-2 КК України (1960 р.), по факту
розкрадання колективного майна в
особливо великих розмірах 05.10.1998 року
за ст. 86-1 КК України, 02.10.1998 року за ч.2 ст.
80 КК України (1960 р.). Постановою слідчого
СВ ВП СУ УМВС України в
Дніпропетровській області від 22 квітня
1997 року кримінальні справи за
обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 84,
ст.176-4, ч.1 ст.125, ст.126 КК України (1960 р.) за
№6955 та №9813 об'єднані в одне
провадження. Постановою слідчого СВ ВП
СУ УМВС України в Дніпропетровській
області від 15 травня 1997 року
кримінальна справа за обвинуваченням
ОСОБА_1 за ст. 176-4 КК України (1960 р.) за
№6955 виділена в окреме провадження.
Постановою слідчого СВ ВП СУ УМВС
України в Дніпропетровській області
від 16 травня 1997 року провадження по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_1 за ч. 3 ст.84 КК України закрито у
зв'язку з закінченням строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності. Постановою
виконуючого обов'язки начальника
відділу прокуратури Дніпропетровської
області від 06 серпня 1998 року постанова
слідчого СВ ВП СУ УМВС України в
Дніпропетровській області від 16 травня
1997 року про закриття провадження у
зв'язку з закінченням строків давності
притягнення до кримінальної
відповідальності за кримінальною
справою за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3
ст. 84 КК України скасована. Постановою
слідчого СВ Павлоградського МВ УМВС
України в Дніпропетровській області
від 12 жовтня 1998 року кримінальні справи
за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 84,
ст.176-4 КК України (1960 р.) за №6955 та № 9813
об'єднані в одне провадження.
Постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 09
листопада 1998 року кримінальні справи
за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 84, ч.
3 ст.148-2, ч.2 ст.80, ст.86-1 КК України (1960 р.)
за №6955 та №351985, №351986, №352020 об'єднані в
одне провадження. Постановою слідчого
СВ Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 16 січня
2001 року провадження по кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2
ст. 80 КК України закрито у зв'язку з
відсутністю складу злочину. Постановою
слідчого СВ Павлоградського МВ УМВС
України в Дніпропетровській області
від 12 листопада 2001 року провадження по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_1 за ст. 176-4 КК України (1960 р.)
закрито у зв'язку з відсутністю складу
злочину. 14 квітня 2008 року прокуратурою
м. Павлограда змінено обвинувачення
відносно ОСОБА_1 та його дії
перекваліфіковані на ч.2, ч. 3 ст. 191 КК
України (2001 р.). Вироком Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 вересня 2008 року ОСОБА_1
визнано винним в скоєнні злочинів, які
були перекваліфіковані на ч.2, 3 ст.191 КК
України (2001 р.) та звільнено від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із закінченням строків
давності притягнення до кримінальної
відповідальності. Постановою колегії
суддів судової палати з кримінальних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2008 року вирок Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 вересня 2008 року відносно
ОСОБА_1 скасований, справа направлена
на додаткове розслідування, запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд
судом залишено.

Постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ УМВС України в
Дніпропетровській області від 31 грудня
2008 року провадження по кримінальній
справі за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2,
ч. 3 ст. 191 КК України (2001 р.) закрито у
зв'язку з відсутністю складу злочину.

30.12.2008 року поновлено досудове слідство
по кримінальній справі №6955.

Закриваючі 31.12.2008 року провадження по
справі, слідчий не вирішив питання про
скасування запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд, який було
обрано позивачу органом досудового
слідства.

Постановою прокурора відділу
прокуратури Дніпропетровської області
від 09 листопада 2010 року постанова від 31
грудня 2008 року про закриття
кримінальної справи №6955 скасовано.

21.12.2010 року поновлено досудове слідство
по кримінальній справі №6955.

30.12.2010 року постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області запобіжний
захід у відношенні ОСОБА_1, підписку про
невиїзд було скасовано.

З пояснень позивача та з матеріалів
кримінальної справи, оглянутої в
судовому засіданні, встановлено, що
зазначена постанова ОСОБА_1 слідчим не
оголошувалася та під розпис не
вручалася і тому ОСОБА_1 дізнався про її
існування 25 червня 2012 року в судовому
засіданні при вирішенні
Павлоградським міськрайонним судом
цивільної справи №429/787/12.

30.12.2010 року постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області кримінальна
справа у відношенні ОСОБА_1 за ч.2, ч. 3
ст.191 КК України закрита у зв'язку з
відсутністю складу злочину.

04.09.2011 року поновлено досудове слідство
по кримінальній справі №6955.

05.09.2011 року постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області кримінальна
справа у відношенні ОСОБА_1 за ч.2, ч. 3
ст.191 КК України закрита у зв'язку з
відсутністю складу злочину.

21.09.2011 року прокурором м. Павлограда
постанову слідчого СВ Павлоградського
МВ ГУМВС України в Дніпропетровській
області про закриття кримінальної
справи №6955 від 05.09.2011 року скасовано.

14.10.2011 року поновлено досудове слідство
по кримінальній справі №6955.

21.10.2011 року постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області кримінальна
справа у відношенні ОСОБА_1 за ч.2, ч. 3
ст.191 КК України закрита у зв'язку з
відсутністю складу злочину.

24.02.2012 року прокурором м. Павлограда
постанову слідчого СВ Павлоградського
МВ ГУМВС України в Дніпропетровській
області про закриття кримінальної
справи №6955 від 21.10.2011 року скасовано.

16.03.2012 року поновлено досудове слідство
по кримінальній справі №6955.

29.03.2012 року постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області кримінальна
справа у відношенні ОСОБА_1 за ч.2, ч. 3
ст.191 КК України закрита у зв'язку з
відсутністю складу злочину.

Згідно рішення Тернівського міського
суду Дніпропетровської області від 25
червня 2009 р. на користь ОСОБА_1 стягнуто
моральну шкоду у розмірі 52500 грн. за
період перебування позивача під
слідством та судом з лютого 1995 року по
лютий 2002 року за кримінальною справою
№9813.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 30 серпня
2010 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 10 лютого 2011 року на користь
ОСОБА_1 стягнуто моральну шкоду у
розмірі 100000 грн. за період перебування
позивача під слідством та судом з 11
квітня 1995 року по 31 грудня 2008 року по
кримінальній справі № 6955. Рішення
Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 30 серпня
2010 року, ухвала апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 лютого
2011 року залишені без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 липня 2011 року.

Відповідно до вимог ст.165-1 КПК України,
про застосування, скасування чи зміну
запобіжного заходу орган дізнання,
слідчий, прокурор, суддя виносять
постанову, а суд - ухвалу. Постанова або
ухвала негайно оголошуються під
розписку особі, щодо якої вона
винесена. Одночасно особі
роз'яснюються порядок і строки
оскарження постанови або ухвали.

Відповідно до частин 1,2,7 ст.1176
Цивільного кодексу України шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, (в
реакції на час виникнення спірних
правовідносин) відповідно до положень
цього Закону підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові
внаслідок, зокрема, незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства. У зазначених
випадках завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» встановлено, що
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
законом, виникає, зокрема, у випадках:
постановлення виправдувального вироку
суду; встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взятті
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину.

Згідно з ст.ст. 3,4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» громадянинові
відшкодовуються (повертаються): 1)
заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій; 2)
майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт; 3)
штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином; 4) суми, сплачені
громадянином у зв'язку з поданням йому
юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 статті 3
цього Закону провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральні
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визначаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» передбачено, що у
разі виникнення права на відшкодування
завданої шкоди відповідно до статті 2
цього Закону орган дізнання, слідчий,
прокурор або суд зобов'язані роз'яснити
особі порядок поновлення її порушених
прав чи свобод та відшкодування
завданої шкоди.

Відповідно до п. 6 Положення «Про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», затвердженого
наказом Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України,
Міністерства фінансів України від
04.03.1996 року № 6/5/3/41, громадянинові,
відповідний орган, зазначений в п. 11
цього положення, одночасно з
повідомленням про закриття справи в
стадії досудового слідства, направляє
повідомлення, в якому роз'яснює, куди і
протягом якого терміну можна
звернутися за відшкодуванням шкоди і
за поновленням порушених прав.

Згідно з ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу держаної влади, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо,
зокрема, шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт, в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» питання про
відшкодовування моральної шкоди за
заявою громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом,
провадиться з розміру не менше одного
мінімального розміру мінімальної
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Як роз'яснено в пункті 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" №4 від 31.03.1995 року, з відповідними
змінами та доповненнями, роз'яснено, що
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у моральних
переживаннях у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Згідно п. 9 зазначеної Постанови
Пленуму Верховного Суду України розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. У випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

Позивач просить стягнути моральну
шкоду за періоди з 01 січня 2009 року по 25
червня 2012 року, з 26 червня 2012 року по
грудень 2013 року.

Однак позивачем не надано суду жодних
доказів перебування під слідством та
судом, продовження кримінального
переслідування після 25 червня 2012 року.

Посилання позивача про збереження на
даний час щодо нього запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд,
яка застосована старшим слідчим
прокуратури 20.04.1995 року у кримінальній
справі №9813, спростовується
матеріалами кримінальної справи,
оскільки постановою від 12 жовтня 1998
року кримінальні справи за
обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст.ст. 84,
176-4 КК України за №6955 та № 9813 були
об'єднані в одне провадження, а 30.12.2010
року постановою слідчого СВ
Павлоградського МВ ГУМВС України в
Дніпропетровській області запобіжний
захід у відношенні ОСОБА_1 підписку про
невиїзд по кримінальній справі №6955
було скасовано.

Тому задоволенню підлягають вимоги
позивача щодо відшкодування моральної
шкоди за період перебування ОСОБА_1 під
слідством з 21.12.2010 року (у зв'язку з
поновленням досудового слідства по
кримінальній справі №6955) по 30.12.2010 року,
з 04.09.2011 року по 05.09.2011 року, з 14.10.2011 року
по 21.10.2011 року, з 16.03.2012 року по 29.03.2012
року, а також у зв'язку з не скасування
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд в період з 01 січня 2009 року
по 30 грудня 2010 року та неповідомлення
позивача про скасування запобіжного
заходу з 30 грудня 2010 року по 25 червня 2012
року, тобто за 41 місяць та 25 днів.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» з
01.01.2014 року мінімальна заробітна плата
становить 1218 грн. на місяць.

Тобто відшкодуванню підлягає моральна
шкода в розмірі 50953 (1218 грн. х 41 місяць =
49938 грн., 1218 грн. / 30 календарних днів
(червень) = 40,6 грн., 40,6 грн. х 25
календарних днів = 1015 грн., 49938 грн. + 1015
грн. = 50953 грн.).

Суд вважає, що у зв'язку з перебуванням
ОСОБА_1 під слідством, обранням
позивачу запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд і не скасування
цього заходу в період з 01.01.2009 року по
30.12.2010 року та не повідомлення позивача
належним чином про скасування
запобіжного заходу 30.12.2010 року,
оскільки позивач дізнався про
скасування запобіжного заходу та
отримав копію постанови лише 25.06.2012
року, йому завдані страждання
морального характеру, оскільки проти
нього, на відміну від інших громадян
України, застосовуються не правові
заходи, йому внаслідок існуючої
незаконної підписки про невиїзд, була
фактично заборонена свобода вільного
пересування, а тому і переїзд та
спілкування з родичами, що спричиняло
погіршення та позбавлення можливостей
реалізації своїх звичок і бажань,
погіршувало відносини з оточуючими
людьми, оскільки справа набула
значного розголосу, оточуючі знали про
застосування проти нього підписки про
невиїзд і з урахуванням цього будували
з ним свої відносини, керуючись певною
зневагою, що принижує його гідність,
прокуратурою неодноразово було
скасовано постанови про закриття
кримінальної справи у відношенні
ОСОБА_1 за ч.2, ч. 3 ст.191 КК України у
зв'язку з відсутністю складу злочину,
органами досудового слідства
неодноразово було поновлено досудове
слідство відносно позивача, не було
вжито будь-яких заходів щодо
припинення порушення прав позивача
після закриття стосовно нього
кримінальної справи № 6955, не
повідомленні про припинення
кримінального переслідування з
реабілітуючих підстав, не направленні
згідно вимог КПК України відповідні
постанови особі, стосовно якої вказана
кримінальна справа закрита, органом,
який провадив досудове слідство.

Суд вважає, що за зазначених обставин,
позивачу доводилося докладати
додаткових зусиль для організації
свого повсякденного життя, що
завдавало йому моральні страждання.

При цьому суд не приймає до уваги
посилання представника Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Генеральної прокуратури
України щодо розгляду судами такого ж
спору, оскільки не може бути повторно
розглянутий спір між тими ж сторонами,
заявлений з того ж предмету позову та
на таких самих підставах, проте у даній
справі позивачем вказано інші підстави
позову та визначено інший предмет
позову.

Суд не приймає до уваги посилання
представника Прокуратури
Дніпропетровської області,
Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Генеральної прокуратури
України щодо належності вказаної
справи до адміністративної юрисдикції,
оскільки даний спір щодо відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями та бездіяльністю органів
досудового слідства та прокуратури, не
є публічно-правовим спором, виник в
цивільних правовідносинах, тому з
урахуванням вимог ст.15 ЦПК України
справа підлягає розгляду у порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.211 ЦПК України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону і встановивши причини
та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов. Про
вжиті заходи протягом місяця з дня
надходження окремої ухвали повинно
бути повідомлено суд, який постановив
окрему ухвалу.

Тобто підставою для окремої ухвали є
виявлення порушення закону і
встановлення причин та умов, що сприяли
вчиненню порушення, окрема ухвала може
бути постановлена лише у разі, якщо під
час судового розгляду встановлено
склад правопорушення.

З урахуванням обставин справи,
встановлених під час судового
розгляду, та з врахуванням норм
Кримінально-процесуального кодексу
України, яким встановлено спеціальний
порядок оскарження дій досудового
слідства та прокуратури, суд не вбачає
підстав для постановлення окремих
ухвал.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Дніпропетровської
області, Павлоградської міжрайонної
прокуратури, Павлоградського міського
відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Генеральна
прокуратура України, про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями та бездіяльністю органів
досудового слідства та прокуратури -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
шляхом списання коштів за спеціального
рахунку Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
50953 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот п'ятдесят
три)грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення в повному обсязі складено
03 лютого 2014 року.

Суддя
А. О. Врона