У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», в особі
Одеської обласної дирекції, до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою
ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_8,
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 4 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), в
особі Одеської обласної дирекції,
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 14
травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір № 0140054/74/74610,
відповідно до якого останньому були
надані кредитні кошти в розмірі 330 068
доларів США строком на 216 днів зі
сплатою 13,25 % річних та одноразової
комісії за оформлення кредиту в
розмірі 3 268 доларів США. В забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
договором 14 травня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_6 був укладений договір поруки №
0140054/74/74610/1, відповідно до якого остання
поручилася за належне виконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором. Також, в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 14 травня 2007 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_7 був укладений договір поруки №
0140054/74/74610/2, відповідно до якого остання
поручилася за належне виконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором.

ОСОБА_5 порушив умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
виникла заборгованість в розмірі 3 445 329
грн 31 коп., яку позивач просив стягнути
з відповідачів в солідарному порядку.

В подальшому позивач
уточнив позовні вимоги, просив
стягнути з відповідачів в солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором в розмірі 11 704 853 грн 13 коп.

Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованість за кредитним
договором в розмірі 11 704 853 грн 13 коп.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного
суду Одеської області від 4 червня 2014
року рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 11 704 853 грн 13 коп. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 11 704 853 грн 13 коп. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
першої та апеляційної інстанцій та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судом норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що заборгованість виникла у
зв'язку з неналежним виконанням
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором, а тому підлягає
стягненню з відповідачів.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що судом
першої інстанції не визначений порядок
стягнення заборгованості з
позичальника та поручителів, оскільки
між банком та поручителями ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 були укладені два окремих
договори поруки, а тому позичальник
відповідає за невиконання основного
зобов'язання в солідарному порядку
окремо з кожним поручителем за різними
окремими договорами поруки.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 541 ЦК України
визначено, що солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає
можливість встановлення поруки щодо
виконання одного й того ж зобов'язання
одночасно з боку декількох осіб. Однак
така порука виникає лише на підставі її
спільного надання у формі укладення
одного договору декількома
поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та
лише у випадку укладення одного
договору декількома поручителями
(спільна порука) поручителі
відповідають перед кредитором
солідарно з боржником та солідарно між
собою.

Враховуючи, що на забезпечення одного і
того ж зобов'язання укладено декілька
договорів поруки, а тому ч. 3 ст. 554 ЦК
України не застосовується, оскільки
поручителі не несуть у такому разі
солідарної відповідальності між собою,
а тому не можна вважати поруку їхньою
спільною відповідальністю.

За таких обставин кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі відповідного
договору.

Отже, суд апеляційної інстанції, у
відповідності ст. ст. 212, 214 ЦПК України,
перевіривши всі докази по справі, вірно
дійшов висновку про стягнення
заборгованості з позичальника в
солідарному порядку окремо з кожним
поручителем за різними окремими
договорами поруки.

Посилання скаржника на
те, що позивачем пропущений строк
позовної давності в частині стягнення
пені, є безпідставними, оскільки
наслідки пропуску строку позовної
давності застосовуються лише при
наявності такої заяви відповідача, яку
останній не надавав.

Таким чином,
перевіривши матеріали справи, доводи
касаційної скарги, суд касаційної
інстанції дійшов висновку про
відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Одеської області від
4 червня 2014 року.

Доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332
ЦПК України суд касаційної інстанції
при попередньому розгляді справи
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного
суду Одеської області від 4 червня 2014
року, яким скасовано рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 листопада 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль», в
особі Одеської обласної дирекції, до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Судді:

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко