Єдиний унікальний номер 422/9742/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в
натурі частини домоволодіння, визнання
права власності на самочинне
будівництво, зміну ідеальних часток та
визначення порядку користування
земельною ділянкою,?

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про виділ в натурі частини
домоволодіння, визнання права
власності на самочинне будівництво,
зміну ідеальних часток та визначення
порядку користування земельною
ділянкою.

В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що домоволодіння АДРЕСА_1
належало її матері ОСОБА_3 та її братові
ОСОБА_4, на підставі рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 червня 1968 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 червня 1968 року
між співвласниками у домоволодінні по
АДРЕСА_1 були встановлені ідеальні
долі, а саме: за ОСОБА_5 було визнано
право власності на будинок під літ.
«А-1», сіни під літ. «а» та під літ «а-1»,
вартістю 853 руб., сарай під літ. «В»,
вартістю 59 руб., уборну під літ «Е»,
вартістю 11 руб, на 1/2 частину огорожі,
вартістю 5 руб., а всього на суму 928 руб,
що складає 1/3 частину від усього
домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 в домоволодінні АДРЕСА_1
належить будинок під літ «Б-1», сіни під
літ. «б», вартістю 1730 руб., сарай під літ.
«Г», вартістю 117 руб., уборна під літ.
«Д», вартістю 34 руб., 1/2 частина огорожі,
вартістю 4 руб., а всього на суму 1885 руб.,
що складає 2/3 частини від усього
домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Спадщину після його смерті прийняли:
ОСОБА_8, дружина померлого, ОСОБА_8, мати
спадкодавця та син померлого ОСОБА_9.

Відповідно до договору дарування
посвідченого Другою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстром №1-3454, ОСОБА_3 подарувала ,а
ОСОБА_1 прийняла в дар 1/3 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
24.06.1968 року

Після смерті ОСОБА_10, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом виданого 23
березня 2001 року Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром №3-800
отримав її син, ОСОБА_9. Відповідно до
зазначеного свідоцтва до ОСОБА_11
перейшло право власності на 2/3 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_11
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 ,
оскільки на його ім'я було складено
заповіт посвідчений 20 лютого 2001 року,
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_12 за
реєстром №951.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2006 року було визнано частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом виданого 21 жовтня
1968 року третьою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстром №1-2503 на ім'я ОСОБА_10 після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
частині 1/9 від цього домоволодіння та
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за заповітом виданого 23
березня 2001 року Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстром
№3-800 на ім'я ОСОБА_11 після смерті
ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, на 2/3
частини домоволодіння АДРЕСА_1 в
частині 1/9 від усього домоволодіння.

Зазначеним рішенням за ОСОБА_1, було
визнано право власності на 1/9 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері, ОСОБА_5.

Таким чином, спадкова маса після смерті
ОСОБА_6 в домоволодінні АДРЕСА_1
складається з будинку під літ «Б-1»,
сіней під літ «б», сараю під літ. «Г»,
уборни під літ.»Д». 1/2 частини огорожі.

Виходячи з наведеного позивач згідно
останніх уточнень просить суд виділити
в натурі 1/9 частку із спільного майна в
будинку Б-1 в домоволодінні АДРЕСА_1;
визнати за нею право власності на
самочинно збудований сарай під літ. Ж в
домоволодінні АДРЕСА_1; змінити частки
співвласників, визначивши за нею право
власності на 397/900 частин домоволодіння
АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 737,76грн..

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_13 уточнені
позовні вимоги підтримали, в їх
обґрунтування посилалась на обставини,
викладені в позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився. Про день місце та час
розгляду справи сповіщений належним
чином. Про причини своєї неявки суд не
повідомив, письмових заяв від нього не
надходило.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено,
що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з
двох житлових будинків А-1 та Б-1 та
господарських будівель /а.с. 34 т.2/

Згідно акту МБТІ від 15 січня 1968 року
будинок А-1 складає 1/3 частину, будинок
Б-1 - 2/3 частини зазначеного
домоволодіння.

Рішенням народного суду Ленінського
району м. Дніпропетровська від 24 червня
1968 року встановлені ідеальні долі в
домоволодінні, згідно яких ОСОБА_3
(матері ОСОБА_1) належить будинок А-1,
сіни а, а-1, сарай В, вбиральня Е, 1/2
огорожі, що складає 1/3 частину; ОСОБА_6
(братові ОСОБА_1) належить будинок Б-1,
сіни б, сарай Г, вбиральня Д, 1/2 огорожі,
що складає 2/3 частини від всього
домоволодіння.

Відповідно до договору дарування від 20
червня 1986 року ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_1 1/3 частину домоволодіння
АДРЕСА_1, яка складається з жилого
будинку під літерою А-1. /а.с.5-6 т.2/

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 грудня
2006 року визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане 21 жовтня 1968 року на ім'я
ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_6 та частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за заповітом від 23 березня 2001
року на ім'я ОСОБА_11 після смерті
ОСОБА_10 та визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/9 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 у порядку спадкування за
законом після смерті матері ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності.

Таким чином, згідно наведених норм,
кожному з співвласників спірного
домоволодіння, що є їх спільною
частковою власністю, законом надається
право вимагати надання йому у
володіння та користування конкретної
частини майна в натурі, в розмірі,
відповідному їх часткам у праві
спільної часткової власності. Однак, як
вбачається з змісту пункту 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
04.10.1991 р. «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» (зі змінами та доповненнями),
виділ в натурі часток жилого будинку,
що є спільною частковою власністю,
можливий, якщо стороні може бути
виділено відокремлену частину будинку
з самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Для з'ясування питання технічної
можливості виділу в натурі часток
спірного домоволодіння, визначення
можливості облаштування ізольованих
квартир у житловому будинку
домоволодіння та визначення порядку
користування земельною ділянкою, на
якій розташоване домоволодіння, по
справі, за клопотанням позивачки,
ухвалою суду від 16 грудня 2013 р. була
призначена судова будівельно-технічна
експертиза, проведення якої було
доручено Дніпропетровському
науково-дослідному інституту судових
експертиз.

Висновком № 3123/3124/3125-13 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним 16 червня 2014 р. експертами
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз після
обстеження домоволодіння АДРЕСА_1,
встановлено:

Загальна площа приміщень будинку,
які підлягають розподілу - 62,5м2, 1/9
частка від загальної площі приміщень
житлового будинку які підлягають
розподілу складає:6,94м2.

При зіставлені частки
співвласників житлового будинку,
розташування житлового будинку на
земельній ділянці з вимогами діючих
нормативних документів, чинних на
території України в галузі
будівництва, враховуючи незадовільний
технічний стан, визначити варіанти
поділу житлового будинку літ. Б-1
домоволодіння АДРЕСА_1 з виділенням в
натурі 1/9 частини технічно не можливо.
Оскільки виходячи із умови виділення
кожному із співвласників окремої
квартири для ізольованого
користування не можливо виконати
вимоги ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки.
Основні положення».

Відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2005
кожному власнику необхідно виділити
однокімнатну квартиру площа якої
повинна бути не менше 30м2 тоді, як 1/9
частка від загальної площі приміщень,
житлового будинку літ. Б-1, який
підлягає розподілу становить:6,94 кв.м.

Враховуючи незадовільний технічний
стан житлового будинку та його
планування до вимог нормативної
літератури, що пред'являються до
окремих ізольованих квартир, розділ
житлового будинку літ Б-1 - не можливий
взагалі.

У зв'язку з неможливістю розподілу
житлового будинку літ. Б-1, визначити
варіанти користування земельною
ділянкою відповідно до часток у праві
власності на спірний житловий будинок
Б-1, з урахуванням житлового будинку А-1,
що належить ОСОБА_1 на підставі
договору дарування- не представляється
можливим.

Враховуючи висновок судової
будівельно-технічної експертизи №
3123/3124/3125-13 від 16.06.2014р., проведеної за
клопотанням позивача, а саме щодо
неможливості виділу внатурі 1/9 частки
спірного домоволодіння, а відповідно і
поділу земельної ділянки, виходячи з її
цільового призначення, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, суд вважає що
позовні вимоги в частині виділу в
натурі 1/9 частини із спільного майна в
будинку Б-1 домоволодіння АДРЕСА_1,
зміни часток співвласників, визнання
права власності на 397/900 часток
домоволодіння АДРЕСА_1 та визначення
порядку користування земельною
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 , не
підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено,
що власникові належить права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійснені лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

ОСОБА_1 у 1980 році в домоволодінні
АДРЕСА_1 самочинно побудувала сарай Ж,
що підтверджується технічним
паспортом КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради від 01
червня 2007 року.

Згідно ст. 376 ч.5 ЦК України на вимогу
власника земельної ділянки суд може
визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудовано на ній, якщо це не порушує
права інших осіб.

У відповідності до вимог ст..331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, споруди, будівлі, тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом встановлено прийняття
нерухомого майна в експлуатацію, право
власності на нерухоме майно підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту реєстрації.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 08.10.2008 року №923
«Про порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється
комісією і полягає у підтвердженні нею
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту,
комунікацій та споруд інженерної і
транспортної інфраструктури, їх
інженерно-технічного оснащення та
забезпечення, пускових комплексів,
черг будівництва відповідно до
погодженої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації.

Приймальна комісія утворюється
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю,
яка видала дозвіл на виконання
будівельних робіт на підставі
письмової заяви замовника об'єкта
будівництва, форма якої затверджується
в установленому порядку
Мінрегіонбудом. Датою прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта є дата видачі зареєстрованого
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
свідоцтва.

Відповідно до п.1.6 Тимчасового
Положення про порядок державної
реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002
року за №157/6445 «реєстрації підлягають
права власності тільки на об'єкти
нерухомого майна, будівництво яких
закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку,
за наявності матеріальної технічної
інвентаризації, КП «ДМБТІ», яке
проводить реєстрацію права власності
на ці об'єкти»

Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, як визначено ч.2
п.1 Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого постановою КМУ від 22
вересня 2004 року №1243 полягає у
підтвердженні державними приймальними
комісіями готовності до експлуатації
об'єктів нового будівництва,
реконструкції , реставрації,
капітального ремонту будівель і
споруд, транспортним магістралей,
окремих черг пускових комплексів, їх
інженерно -технічного оснащення
відповідно до затвердженої у
встановленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

Разом з тим, з технічного паспорту
вбачається, що сарай Ж збудований до 01
січня 2004 року, тобто під час дії ЦК УРСР
в редакції 1963 року.

Розділом другим ЦК УРСР в редакції 1963
року регулювання відносин, щодо
володіння, користування та
розпорядження майном.

Громадяни, які збудували жилі будинки,
господарські і побудові будівлі та
споруди без встановленого дозволу або
належно затвердженого проекту не
набувають права власності на самочинне
будівництво, а мають право володіти та
користуватися цими будівлями і не
вправі розпоряджатися ними.

Нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року
питання визнання права власності на
самочинне будівництво у судовому
порядку не врегульовано.

Отже, позовні вимоги в частині визнання
права власності на самочинно
збудований сарай під літ.Ж в
домоволодінні АДРЕСА_1, не підлягають
задоволенню.

Згідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо
розмір часток у праві спільної
часткової власності не встановлений за
домовленістю співвласників або
законом, він вирішується з урахуванням
вкладу кожного з співвласників у
придбанні (виготовлення, спорудження)
майна.

Згідно вимог ч.3 ст. 357 ЦК України,
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які можна
відокремити, зроблені ним своїм коштом
за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Таким чином, оскільки за ОСОБА_1 не
визнано право власності на самочинно
збудований сарай під літ.Ж в
домоволодінні АДРЕСА_1, суд вважає за
неможливе змінити ідеальні долі
співвласників в зазначеному
домоволодінні. З цих же підстав, суд
вважає необґрунтованими вимоги
позивача щодо визнання за ними права
власності на 397/900 частин вказаного
домоволодіння .

Вирішуючи питання про визначення
порядку користування земельної
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1, суд
враховує висновки експерта (а.с.1-11 т.3),
згідно з якими у зв'язку з неможливістю
розподілу житлового будинку літ. Б-1,
визначити варіанти користування
земельною ділянкою відповідно до
часток у праві власності на спірний
житловий будинок Б-1, з урахуванням
житлового будинку А-1, що належить
ОСОБА_1 на підставі договору дарування-
не представляється можливим.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає,
що позовні вимоги , щодо визначення
порядку користування земельної
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 не
підлягають задоволенню.

Не підлягають також задоволенню
вимоги позивача в частині
відшкодування судових витрат,
компенсації у різниці вартості між
виділеним в натурі майном та вартістю
ідеальної частки у розмірі 426,00 грн.,
витрат на проведення експертиз, витрат
на правову допомогу, оплат послуг КП
ДОР «КБТІ», оскільки позивачу в позові
відмовлено, а відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України суд присуджує з другої
сторони документально підтверджені
судові витрати в випадку, якщо
ухвалено рішення на її користь.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
виділ в натурі 1/9 частини із спільного
майна в будинку Б-1 домоволодіння
АДРЕСА_1, визнання права власності на
самочинно збудований сарай під літ.Ж в
домоволодінні АДРЕСА_1, зміни часток
співвласників, визнання права
власності на 397/900 часток домоволодіння
АДРЕСА_1 та визначення порядку
користування земельною ділянкою
домоволодіння АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», ст. ст. 15-16, 358, 364 ЦК України, ст.
ст. 10-11, 59-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виділ в натурі 1/9 частини із
спільного майна в будинку Б-1
домоволодіння АДРЕСА_1, визнання права
власності на самочинно збудований
сарай під літ.Ж в домоволодінні
АДРЕСА_1, зміни часток співвласників,
визнання права власності на 397/900 часток
домоволодіння АДРЕСА_1 та визначення
порядку користування земельною
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Остапенко Н.Г.