Номер провадження: 22-ц/785/9125/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія судців судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького
М.М.,

при секретарі
Желєзнові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 березня 2011 року про відкриття
провадження у справі за позовом
Першого заступника прокурора м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до Управління Державного
комітету по земельним ресурсам у м.
Одесі, ОСОБА_3, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, ОСОБА_4, про
витребування земельної ділянки,
визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

07 лютого 2011 року Перший заступник
прокурора м. Одеси в інтересах держави
в особі Одеської міської ради
звернувся до суду з вказаним позовом, у
якому просив витребувати у
відповідачки ОСОБА_3 на користь
Одеської міської ради земельну ділянку
площею 0,1 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, визнати незаконним та
скасувати державний акт на право
власності виданий ОСОБА_3 07 квітня 2009
року на вказану земельну ділянку та
накласти на неї арешт з метою
забезпечення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 10 березня 2011 року відкрито
провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати та постановити
нову ухвалу про повернення позову
позивачеві, мотивуючи тим, що ухвала
суду є незаконною через порушення
правил підсудності.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідачки
задоволенню не підлягає, оскільки
ухвала суду першої інстанції
постановлена з дотриманням норм
процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови
до юридичних осіб пред'являються в суд
за їхнім місцезнаходженням.

Частиною 14 ст. 110 ЦПК України визначено,
що позивач має право на вибір між
кількома судами, яким згідно з цією
статтею підсудна справа, за винятком
виключної підсудності, встановленої
статтею 114 цього Кодексу.

Як зазначено у ч. 1 ст. 114 ЦПК України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

З позовної заяви вбачається, що спір
стосується земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, тобто
на території Приморського району міста
Одеси.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано відкрив провадження у
справі.

Посилання відповідачки ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі на те, що ухвала
суду першої інстанції є незаконною,
оскільки спір підлягає розгляду за
місцезнаходженням відповідача -
Управління Державного комітету по
земельним ресурсам у м. Одесі , що
розташоване у Малиновському районі м.
Одеса за адресою: м. Одеса, вул.
Космонавтів, 36, не приймаються до уваги
за таких підстав.

У пунктах 2, 41, 42 постанови № 3 "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ" від 01 березня 2013 року, Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що вирішуючи питання
про відкриття провадження у справі,
суди повинні перевірити належність
справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція - це визначена
законом сукупність повноважень судів
щодо розгляду цивільних справ,
віднесених до їх компетенції (стаття 15
ЦПК). Підсудність визначає коло
цивільних справ у спорах, вирішення
яких належить до повноважень
конкретного суду першої інстанції
(статті 108- 114 ЦПК).

Перелік позовів, для яких визначено
виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає. Місцезнаходження нерухомого
майна має бути підтверджено
документально.

У разі конкуренції правил підсудності
(наприклад, при об'єднанні позовів, на
один з яких поширюється дія правила про
виключну підсудність) мають
застосовуватися правила виключної
підсудності.

Виключну підсудність встановлено для
позовів, що виникають із приводу
нерухомого майна (частина перша статті
114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181
ЦК до нерухомого майна належать:
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на них, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Наприклад, це позови
про право власності на таке майно; про
право володіння і користування ним
(стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого
майна, що є у спільній частковій
власності та виділ частки із цього
майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності та виділ частки із
цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право
користування нерухомим майном
(визначення порядку користування ним);
про право, яке виникло із договору
найму жилого приміщення, оренди тощо;
про визнання правочину з нерухомістю
недійсним; про звернення стягнення на
нерухоме майно - предмет іпотеки чи
застави; розірвання договору оренди
землі; стягнення орендної плати, якщо
спір виник з приводу нерухомого майна;
про усунення від права на спадкування
та визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку спір має розглядається не за
місцезнаходженням відповідачів -
ОСОБА_3, яка мешкає на території
Приморського району м. Одеси, та не за
місцем знаходження юридичної особи -
Управління Державного комітету по
земельним ресурсам у м. Одесі, а за
правилами виключної підсудності в
порядку ст. 114 ЦПК України.

Дослідивши зміст позовної заяви
колегія суддів дійшла висновку, що спір
стосується нерухомого майна -
земельної ділянки, яка розташована у
Приморському районі м. Одеси, тому
позивач обґрунтовано та керуючись
приписами ч.1 ст.114 ЦПК України
звернувся з позовною заявою до
Приморського районного суду м. Одеси.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Отже, законних підстав для скасування
ухвали суду першої інстанції та
постановлення нової ухвали про
повернення позову позивачеві немає.

З матеріалів справи вбачається, що
останнє судове засідання по справі
відбулось майже рік назад, 07 листопада
2013 року (а.с. 97), справа не розглядається
по суті у зв'язки з тим, що відповідач
ОСОБА_4 двічі: 09 грудня 2013 року (а.с. 104) та
31 березня 2014 року (а.с. 119) оскаржував в
апеляційному порядку ухвалу
Приморського районного суду м. Одеси
від 10 березня 2011 року й справа
направлялась до апеляційного суду для
розгляду апеляційних скарг.

23 вересня 2014 року вже відповідачка
ОСОБА_5 оскаржила в апеляційному
порядку ухвалу Приморського районного
суду м. Одеси від 10 березня 2011 року й
справа знову була направлена до
апеляційного суду, що свідчить про
зловживання з боку відповідачів
процесуальними правами з метою
перешкодити розгляду справи у
встановлені законом строки.

Тому колегія суддів пропонує суду
першої інстанції з метою запобігання
зловживання відповідачами своїми
процесуальними правами у наступний раз
направляти до апеляційного суду
виділені матеріали справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України
ухвала суду апеляційної інстанції
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п.1, 312 ч. 1 п. 1,
313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
ухвалу Приморського районного суду м.
Одеси від 10 березня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду подальшому
оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький