22-ц/775/1127/2014(м)
Головуючий в 1 інстанції: Китаєв А.В.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гаврилової
Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Мироненко
І.П.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
скаргою представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 на рішення Новоазовського
районного суду Донецької області від 21
травня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди,спричиненої
злочином,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась із позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди,спричиненої
злочином. В обґрунтування позову
зазначила, що постановою
Новоазовського райсуду Донецької
області від 22 вересня 2011 року по
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_3 у скоєнні злочинів,
передбачених ст.ст.190 ч.2, 364 ч.1 КК
України, відповідач звільнена від
кримінальної відповідальності на
підставі ст.1 пункту «г», ст.6 Закону
України «Про амністію у 2011 році». По
даній кримінальній справі позивач
ОСОБА_1 була визнана потерпілою,
оскільки зазначеними злочинами їй були
спричинено матеріальну та моральну, у
зв'язку з чим, просила суд стягнути з
відповідачки ОСОБА_3, 3500 грн. у
відшкодування матеріальних збитків,
4000 грн. у відшкодування моральної
шкоди, спричинених у результаті
злочину, а також стягнути з відповідача
на її користь витрати з правової
допомоги адвоката 600 грн.

Рішенням Новоазвоського районного
суду Донецької області від 21 травня 2014
року у задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди
спричиненої злочином -відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу та посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та
задовольнити позов ОСОБА_1 в повному
обсязі.

Відповідачка, належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, до суду не з'явилась, клопотань
до апеляційного суду не надала, що у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України
не перешкоджає розглядові справи за її
відсутність.

Заслухавши
суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, яка
просила апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати,
та ухвалити нове яким задовольнити її
позовні вимоги, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 вересня
2011 року постановою Новоазовського
райсуду ОСОБА_4 на підставі пункту «г»
ст.1, ст.6 Закону України «Про амністію»
від 08 липня 2011 року була звільнена від
кримінальної відповідальності за
ст.ст.190 ч.2, 364 ч.1 КК України у зв'язку з
тим, що досягла 55-річного віку.
Провадження у кримінальній справі було
закрите. Цивільні позови потерпілих,
зокрема, ОСОБА_1 були залишені без
розгляду.

З вказаної постанови
вбачається, що 14 грудня 2009 року ОСОБА_3
по запрошенню голови обслуговуючого
кооперативу човникової станції
«Волна» прибула на збори членів
зазначеного кооперативу ,
відрекомендувалася заступником
начальника - начальником Східного
відділу Маріупольського управління
інспекції ДАБК, виступила перед
присутніми на зборах членами
кооперативу і, достовірно знаючи про
самовільне будівництво на території
ОКЧС «Волна» членами кооперативу,
зловживаючи своїм службовим
становищем в інтересах своєї дочки,
приватного підприємця ОСОБА_5 шляхом
обману і зловживання довірою,
переконала членів кооперативу у
можливості за грошову винагороду
оформити у законному порядку право
власності на самовільно зведені
об'єкти з наступним отриманням права
власності на земельні ділянки під
зазначеними будівлями. У період з 14.12.2009
року по червень 2010 року члени
кооперативу перерахували у рахунок
оплати послуг по оформленню документів
на розрахунковий розрахунок ПП ОСОБА_5
грошові кошти, зокрема, ОСОБА_1 3500
гривень.

Відповідач ОСОБА_3 на досудовому
слідстві, а також у судових засіданнях
при розгляді справи винною у скоєнні
злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.364
КК України, не визнала, оскільки їх не
вчиняла. В своїх поясненнях
стверджувала, що у 2009 році на територію
кооперативу «Волна» не приїжджала, на
зборах не була присутня та з членами
кооперативу не знайома. Грошові кошти
відповідачка не від кого не одержувала,
а тому не могла спричинити будь-кому
матеріальної та моральної шкоди.

Як вбачається із позовної заяви та
пояснень позивачки у апеляційному
суді, членом кооперативу та власником
самовільно збудованої будівлі була
ОСОБА_6, дочка позивачки. На зборах
кооперативу 14.12.2009 року ОСОБА_1 не була
присутня, разом з цим, в інтересах дочки
вона передала для відповідачці через
її дочку ОСОБА_7 3500 грн. Оскільки згодом
правовстановлюючих документів на
будівлю вони не отримали, вважає, що
злочинними діями ОСОБА_3 їй спричинена
матеріальна шкода в сумі 3500 грн., а
також моральна шкода в сумі 4000 грн., яка
полягає у душевних стражданнях у
зв'язку з протиправним заволодінням її
грошовими коштами.

Відмовляючи у задоволені позову , суд
виходив з того, що доказів того, що
позивачу спричинені матеріальні
збитки та завдана моральна шкода саме
відповідачкою ОСОБА_3 не має.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом,ОСОБА_6, яка є дочкою
позивачки, є членом кооперативу
човникової станції « Волна» з 1998 року ,
за нею був закріплена земельна ділянка
НОМЕР_1 , на якій вона самовільно
побудувала гараж- елінг ( а.с.75)

Відповідно до договору № 52 від 19.12.2009
року між ОСОБА_6 та ПП ОСОБА_5, укладений
договір на підготовку пакету
документів, вартість послуг 2800 гривень.
Згідно акту № НОВ 52 здачі-прийняття
надання послуг від 11.02.2010 року замовник
ОСОБА_6 підписала акт про прийняття
роботи по підготовці пакету документів
та претензій одна до одного не мають.(
а.с.49, 50)

Згідно ухвали Новоазовського
районного суду від 23 липня 2010 року
вбачається, що ОСОБА_6 зверталась із
позовом до кооперативу човникової
станції « Волна» , Широкінської
сільської Ради про визнання права на
самочинне будівництво та відповідно до
її заяви позовна заява була залишена
без розгляду. Позивачці повернуто
держмито у розмірі 327 гривень 55 копійок.
( а.с.93-94)

На обґрунтування позову позичка
ОСОБА_1 стверджує, що гроші на
замовлення документів для пред'явлення
в суд ( позов, технічний паспорт, тощо)
та держмито у загальному розмірі 3200
гривень, та 300 гривень для реєстрації
правовстановлюючих документів вона
особисто передала ОСОБА_7 -дочці
відповідачки - ОСОБА_3 Ніяких письмових
доказів з цього приводу не має.

Обґрунтовуючи свій позов, посилається
на вимоги ч.4 ст.61 ЦПК України та вважає,
що не повинна доводить вину
відповідачки, оскільки це встановлено
постановою суду про закриття
провадження у справі.

Разом з цим, згідно із роз'ясненнями ,
викладеними у п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14
"Про судове рішення у цивільній справі"
відповідно до частини четвертої статті
61 ЦПК при розгляді справи про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок, що набрав
законної сили, або постанову суду у
справі про адміністративне
правопорушення, цей вирок або
постанова обов'язкові для суду лише з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. Тому,
розглядаючи позов, який випливає з
кримінальної справи чи зі справи про
адміністративне правопорушення, суд не
вправі обговорювати вину відповідача,
а може вирішувати питання лише про
розмір відшкодування. Інші прийняті в
рамках кримінальної справи чи справи
про адміністративне правопорушення
постанови оцінюються судом згідно з
положеннями статті 212 ЦПК.

Оскільки матеріали справи не містять
вироку суду відносно ОСОБА_3, постанова
суду про закриття кримінального
провадження за ч. 4 ст. 61 ЦПК України не
є преюдиційною, а є доказом, який
повинен досліджуватися та оцінюватися
судом у цивільній справі у порядку,
передбаченому ЦПК.

За змістом частини 1 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 57
Цивільного процесуального кодексу
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту позовної заяви та
усних пояснень позивача, матеріальна
шкода, завдана їй неправомірними діями
відповідачки ОСОБА_3 полягає у
витратах, які вона понесла для надання
правової допомоги її доньки ОСОБА_6 ПП
ОСОБА_5

За змістом частин 1 та 2 статті 1167
Цивільного кодексу України моральна
шкода, заподіяна фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішенням, дією чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Оскільки матеріали справи не містять
доказів, що позичка передавала грошові
кошти ОСОБА_3 та діями відповідачки їй
завдано матеріальну та моральну шкоду ,
судова колегія погоджується з
висновками суду про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі.

За таких обставин, переглядаючи справу
в межах доводів апеляційної скарги ,
судова колегія погоджується з
висновками суду щодо часткового
задоволення позову, а доводи
апеляційної скарги про порушення норм
матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, та є безумовною
підставою для скасування рішення у
справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л
И Л А :

апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоазовського районного
суду Донецької області від 21 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді