Справа № 461/4302/14-ц
Провадження № 4-с/461/93/14
УХВАЛА

26.11.2014

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Мисько Х.М.,

при секретарі

Коружинець Н.В.,

з участю представника скаржника
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за скаргою Публічного
акціонерного товариство по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 від 25 грудня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачу,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся в суд зі скаргою на
постанову державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ОСОБА_2 від
25 грудня 2013 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві. В
обґрунтування заявленої скарги
покликається на те, що в провадженні
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ перебувало виконавче провадження
з виконання судового наказу №461/5292/13-ц,
виданого 13 травня 2013 року Галицьким
районним судом м.Львова, за яким ПАТ
«Львівгаз» був стягувачем. Стверджує,
що з оскаржуваної постави випливає, що
державний виконавець не вжив усіх
належних заходів для встановлення
майнового стану боржника, оскільки не
здійснив опису майна боржника, не вніс
подання до суду про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України та не забезпечив участі
представника ПАТ «Львівгаз» в участі
при проведенні виконавчих дій. Просить
суд визнати постанову державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 незаконною та відновити
виконавче провадження.

Представник скаржника в
судовому засіданні вимоги скарги
підтримала з підстав, викладених у ній.
Просить скаргу задовольнити.

Державний виконавець
Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 в судове
засідання не з’явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду скарги, подавши заперечення
на скаргу. Відповідно до ст.286 ЦПК
України неявка державного виконавця,
належним чином повідомленого, не є
перешкодою для розгляду скарги.

Заінтересована особа – ОСОБА_3 в судове
засідання не з’явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду скарги, тому суд вважає за
можливе проводити розгляд скарги у
його відсутності.

Заслухавши пояснення
представника скаржника, дослідивши
матеріали скарги, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що
постановою державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ОСОБА_2 від
25 грудня 2013 року повернуто виконавчий
документ – судовий наказ №461/294/13-ц,
виданий 03 січня 2013 року Галицьким
районним судом м.Львова, стягувачеві –
ПАТ «Львівгаз» на підставі п.2 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.4).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Оскаржуваною постановою від
25 грудня 2013 року встановлено, що в
результаті заходів, вжитих державним
виконавцем на майно боржника накладено
арешт. Боржник виконавчий документ не
виконує, на виклики державного
виконавця не реагує. У боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернено стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» заходи щодо розшуку
такого майна виявились
безрезультатними.

Крім цього, державним виконавцем
надано суду документи, що свідчать про
належне проведення виконавчих дій, а
саме: витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію обтяження №12428532 від 07
листопада 2013 року, Витяг про реєстрацію
в Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна № 42461345 від 07 листопада 2013 року, з
якого вбачається, що постановою
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ ОСОБА_2 накладено арешт на все
майно ОСОБА_3, постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28 жовтня 2013 року,
відповідь № від 14 жовтня 2013 року
на запит до Державної податкової
служби України про джерела отримання
доходів боржника ОСОБА_3, з якої
вбачається, що інформація щодо сум
доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку в ДРФО відсутня, відповідь
№ від 14 жовтня 2013 року на запит до
Державної податкової служби України
про номери рахунків, відкритих у банках
та інших фінансових установах
боржниками – юридичними особами та/або
фізичними особами – підприємцями, а
саме ОСОБА_3, з якої вбачається, що
платник податків з таким податковим
номером чи за серією та номером
паспорта на обліку в органах ДПС не
перебуває; акт державного виконавця
від 19 листопада 2013 року, яким
встановлено, що ліквідне майно за
адресою проживання боржника ОСОБА_3 не
виявлено; запит до ВРЕР ДАІ з
обслуговування м. Львів та
Пустомитівського району при ГУМВС
України у Львівській області та
відповідь на вказаний запит, з якого
вбачається, що станом на 29 листопада 2013
року транспортні засоби за ОСОБА_3 не
зареєстровані (а.с.18-27).

Покликання скаржника на те, що
державним виконавцем порушено п.1 ст.12
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки не забезпечено
ПАТ «Львівгаз» реалізацію права брати
участь у проведенні виконавчих дій,
спростовується наступним.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
сторони виконавчого провадження та
прокурор як учасник виконавчого
провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Таким чином, вказана норма Закону
визначає активні права сторони
виконавчого провадження, а не
обов’язок державного виконавця.
Враховуючи те, що скаржником не
доведено факт звернення до державного
виконавця із клопотанням про залучення
його до участі у проведенні виконавчих
дій та відмову державного виконавця у
здійсненні такого права, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
вказаного покликання.

Стосовно покликання скаржника на те, що
державним виконавцем неправомірно не
внесено подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_3, суд
приймає до уваги покликання державного
виконавця в запереченнях на скаргу про
те, що п.3 ч.3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлює
право державного виконавця у процесі
здійснення виконавчого провадження у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України, якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи
вищенаведене, суд вважає скаргу
безпідставною, оскільки доводи, на які
посилається скаржник не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні та
спростовуються матеріалами справи,
державним виконавцем здійснено усі
заходи щодо розшуку майна боржника,
правомірно винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу, а відтак, суд приходить до
висновку, що в задоволенні скарги слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 383, 387 ЦПК України,
Законом України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 року у
редакції від 08 березня 2011 року з
наступними змінами, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 від 25 грудня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий суддя

Мисько Х.М.