У х в а л а

іменем україни

05 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Гримич М.К.,
Мазур Л.М.,

Попович О.В., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровської районної державної
адміністрації, Управління Державного
земельного агентства України у
Дніпропетровському районі, ОСОБА_4,
треті особи: Реєстраційна служба
Дніпропетровського районного
управління юстиції, Державний
кадастровий реєстратор на території
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, голова
обслуговуючого кооперативу Садівниче
товариство «Рассвет-7» ОСОБА_5, про
захист прав землекористувача шляхом
визнання недійсними та скасування
розпорядження голови районної
державної адміністрації, державного
акта про право власності на земельну
ділянку,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою
його представником ОСОБА_6, на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 15 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області
від 04 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, який уточнив
до відкриття провадження у справі, та
посилався на те, що він є членом
Садівничого товариства «Рассвет-7»
(далі - СТ «Рассвет-7») та користується
земельною ділянкою НОМЕР_1 площею 0,09 га
з 1994 року на підставі рішення загальних
зборів обслуговуючого кооперативу
СТ «Рассвет-7».

21 листопада 2008 року розпорядженням
голови Дніпропетровської районної
державної адміністрації йому надано
дозвіл на складання технічної
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки НОМЕР_1
площею 0,09 га у власність для ведення
садівництва за рахунок земель СТ
«Рассвет-7» за межами населеного пункту
на території Балівської сільської
ради.

Під час отримання кадастрового номера
з'ясувалось, що координати земельної
ділянки, яка йому виділялась,
зареєстровані за ОСОБА_4

Зазначав, що ОСОБА_4 незаконно отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку НОМЕР_2, оскільки до її
складу увійшла його земельна ділянка,
суміжні землекористувачі меж
земельної ділянки не погоджували.

Враховуючи викладене, вважаючи свої
права порушеними, позивач просив суд:-

визнати недійсним та скасувати
розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації від 11 квітня 2011 року №
797-р про передачу у власність ОСОБА_4
земельної ділянки НОМЕР_2 для ведення
садівництва;

- визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку НОМЕР_2, виданий
ОСОБА_4;

- зобов'язати державного кадастрового
реєстратора на території
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області скасувати
державну реєстрацію цієї земельної
ділянки;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського районного
управління юстиції у
Дніпропетровській області скасувати
державну реєстрацію права власності
ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 15
травня 2014 року, з урахуванням ухвали
цього ж суду від 15 травня 2014
року про виправлення описки, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 серпня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 15 травня 2014 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився й апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, дійшов висновку про
недоведеність позивачем членства в
обслуговуючому кооперативі СТ
«Рассвет-7» з 1994 року та про відсутність
будь-яких прав на земельну ділянку
НОМЕР_1, а отже, відсутність порушених
прав позивача.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що рішення судів попередніх
інстанцій ухвалено із дотриманням норм
матеріального і процесуального права з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 03 березня 1998
року відповідно до рішення виконавчого
комітету Балівської сільської ради
Дніпропетровської області від 19
листопада 1997 року № 70, на підставі
державного акта на право постійного
користування землею СТ «Рассвет-7»
надано в постійне користування
земельну ділянку площею 34,4 га в межах
згідно з планом землекористування для
ведення колективного садівництва (а. с.
24-26, т. 1).

Відповідно до копії членської книжки
садовода з 18 червня 1993 року ОСОБА_6 було
надано садову ділянку НОМЕР_1 площею 0,06
га у СТ «Рассвет-7» (а. с. 40, т. 1).

З протоколу № 2 загальних зборів членів
СТ «Рассвет-7» вбачається, що 22 вересня
2007 року було затверджено протокол
засідання правління СТ «Рассвет-7» від
24 лютого 2007 року № 6, яким за
систематичне порушення Статуту
товариства, несплату внесків прийнято
рішення про виключення із членів
товариства 107 осіб, у тому числі ОСОБА_6
(а. с. 178-186, т. 1).

Відповідно до копії членської книжки
садовода з 18 лютого 2008 року ОСОБА_4
надано садові ділянки НОМЕР_2, НОМЕР_3
по АДРЕСА_1 (а. с. 145, т. 1).

Протоколом № 4 засідання правління СТ
«Рассвет-7» від 24 лютого 2008 року ОСОБА_4
прийнято до членів цього садового
товариства (а. с. 174-175, т. 1).

21 листопада 2008 року ОСОБА_3
розпорядженням голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації надано дозвіл на
складання технічної документації із
землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку НОМЕР_1 площею
0,09 га у власність для ведення
садівництва за рахунок земель
СТ «Рассвет-7» за межами
населеного пункту на території
Балівської сільської ради (а. с. 18, т. 1).

Вказане розпорядження видане на
підставі заяви члена СТ «Рассвет-7»
ОСОБА_3 та довідки (підтвердження) за
підписом голови цього садівничого
товариства, що він дійсно є його членом
та користується земельною ділянкою
НОМЕР_1 площею 0,09 га, яка йому надана у
користування в 1994 році (т. 1, а. с. 15).

18 квітня 2012 року ОСОБА_4 на підставі
Розпорядження голови
Дніпропетровської
райдержадміністрації від 11 квітня 2011
року № 797-р був виданий державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,10 га для ведення садівництва,
що розташована та території Балівської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
СТ «Рассвет - 7», діл. НОМЕР_2 (а. с. 144,
т. 1).

На час розгляду справи (з 2012 року) у
позивача наявна замовлена ним технічна
документація на вказану земельну
ділянку НОМЕР_1, що розташована за
адресою: СТ «Рассвет-7», площею 0,12 га,
яка не погоджена головою
Дніпропетровської районної державної
адміністрації та начальником відділу
Держкомзему у Дніпропетровській
області (а. с. 8-38, т. 1).

Згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України (у
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин) Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
двотижневий строк з дня отримання
погодженого проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки (а в разі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Жодних доказів, які б підтверджували
факт погодження відповідним органом
цієї проектної документації, а також
рішення державної адміністрації про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність позивачу,
матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивач на час вирішення спору
не набув права власності на вказану ним
у позові земельну ділянку, належних
доказів його членства в СТ «Рассвет-7»
не надав, а тому відповідачі не чинять
перешкод у користуванні ним ще не
набутої у встановленому законом
порядку землі.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані,
а доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, а надані
представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6
докази за супровідним листом від 16
жовтня 2014 року не можуть бути предметом
дослідження в силу вимог ст. 335 ЦПК
України.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції також погоджується із
висновками апеляційного суду, про те,
що ОСОБА_6 як колишній користувач
земельної ділянки НОМЕР_1 в
обслуговуючому кооперативі садівниче
товариство «Рассвет - 7» має право на
захист своїх майнових прав, в тому
числі право оскарження правомірності
її виключення із членів товариства,
проте такі вимоги не є предметом цього
позову.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його
представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 15
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 04
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Попович

Г.В. Юровська