АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/1417/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі :головуючого - судді Баса О.Г.

суддів: Матковської Л.О., Карпусь С.А.,

при секретарі Вінярській А.А., Бондарі
О.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
поданою в їх інтересах представником
по довіреності ОСОБА_3, на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
23 квітня 2014 року за позовом
Колективного виробничого підприємства
«ПМК-33», за участю третьої особи -
Дочірнього підприємства ЖЕД
Колективного виробничого підприємства
«ПМК-33» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю
третьої особи - Служби у справах дітей
Хмельницької міської ради, про
виселення без надання іншого житлового
приміщення.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року Колективне виробниче
підприємство «ПМК-33» (далі КВП «ПМК-33»),
за участю третьої особи - Дочірнього
підприємства ЖЕД Колективного
виробничого підприємства «ПМК-33» (далі
ДП ЖЕД КВП «ПМК-33») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого жилого
приміщення. В обґрунтування позовних
вимог зазначало, що ОСОБА_1 та її дочка
ОСОБА_2 з 14.09.2007 року зареєстровані та
проживають в кімнаті АДРЕСА_1, який
належить на праві власності КВП
«ПМК-33». Оскільки відповідачі
вселились та проживають в кімнаті
гуртожитку без належних правових
підстав, 24.10.2013 року адміністрацією
гуртожитку їм вручено попередження про
необхідність укладення
цивільно-правового договору (найму
житла чи договору купівлі-продажу),
проте останні

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Заворотна О.Л. Провадження №
22-ц/792/1417/14

Доповідач - Карпусь С.А.
Категорія № 43,44

відмовились від укладення договору та
звільнення самовільно зайнятої
кімнати, чим порушили майнове право КВП
«ПМК-33» на вказану кімнату гуртожитку.
Посилаючись на те, що адміністрацією та
профспілковим комітетом КВП «ПМК-33» не
приймалося спільне рішення про надання
ОСОБА_1 та членам її сім'ї житлової
площі в гуртожитку, ордер на житлову
площу їй не видавався, в трудових
відносинах з підприємством
відповідачі не перебувають, у зв'язку з
чим просило виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 12 березня 2014 року до участі у
справі в якості третьої особи залучено
Службу у справах дітей Хмельницької
міської ради.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 23 квітня 2014
року позов задоволено. Постановлено
виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнати АДРЕСА_1, без
надання іншого жилого приміщення.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вважають рішення суду незаконним,
просять його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог КВП «ПМК-33» відмовити.
Посилаються на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Вказують, що разом з ними в спірній
кімнаті проживає малолітня ОСОБА_5,
проте суд залучив як третю особу службу
у справах дітей, а саму малолітню до
участі у справі не залучив, чим порушив
її право на захист. Суд безпідставно
відмовив їм у задоволенні клопотання
про зупинення провадження у справі до
вирішення іншої справи за позовом
мешканців гуртожитку, в тому числі
ОСОБА_1, в якій оспорюється право
колективної власності КВП «ПМК-33» на
даний гуртожиток. Суд неправильно
застосував до спірних правовідносин
положення ст.ст. 109, 116,127-129 ЖК УРСР та
п.10,17 Примірного положення про
гуртожитки, слід було застосувати
положення ст.1, ч.1 ст. 8, ст. 19 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
та ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства».

В запереченні на апеляційну
скаргу, представник позивача,
посилаючись на законність та
обгрунтованість судового рішення,
просив відхилити доводи апеляційної
скарги.

ДП ЖЕД КВП «ПМК-33», Служба у справах
дітей Хмельницької міської ради,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явились, будучи належним чином
оповіщеними про розгляд справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 127 ЖК України, п.2
Примірного положення про гуртожитки,
гуртожитки призначаються лише для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період їх роботи або
навчання.

Відповідно до абз. 2 ст. 128 ЖК України
жила площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації чи
органу кооперативної або іншої
громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу (ст. 129 ЖК України).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції встановив та правильно
виходив з того, що гуртожиток по
АДРЕСА_1 є власністю колективного
виробничого підприємства «ПМК-33» на
підставі договору купівлі-продажу від
20.07.1994 року, до компетенції якого
належить вирішення питання щодо
вселення та виселення громадян з
гуртожитку. Відповідачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, які не перебували та не
перебувають з власником гуртожитку у
трудових відносинах, вселились в
займану ними кімнату АДРЕСА_1 цього
гуртожитку в порушення установленого
законом порядку без законної підстави -
спільного рішення адміністрації та
профкому підприємства й без видачі
спеціального ордеру, в подальшому
відмовились від укладення з власником
житла договору найму житла чи
укладення іншого цивільно-правового
договору, а тому суд обґрунтовано
дійшов висновку, що оскільки
відповідачі в установленому законом
порядку не набули права користування
кімнатою гуртожитку, вони підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення. З цих підстав суд
обґрунтовано задовольнив позов.

Такі висновки суду підтверджуються
матеріалами справи, в тому числі
витягом з Державного реєстру прав на
нерухоме майно № 309111 від 06.02.2013 року про
право власності КВП „ПМК-33" на
гуртожиток по АДРЕСА_1, повідомленнями
сектору адресно-довідкової роботи УДМС
України у Хмельницькій області,
копіями наказів з основної діяльності
КВП „ПМК-33" за 2008-2014 роки, пропозицією
КВП „ПМК-33" від 24.10.2013 року, адресованої
ОСОБА_1.

До спірних правовідносин судом
правильно застосовані норми
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на докази, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що таким рішенням суду порушені
житлові права малолітньої дочки
відповідачки ОСОБА_1, яка також
проживає в цій кімнаті гуртожитку, не
заслуговують уваги, оскільки вимоги
про виселення малолітньої дочки
позивачем не заявлялись і судом такі не
вирішувались.

На час звернення позивача з таким
позовом до суду він був власником
гуртожитку і на день ухвалення
судового рішення він таким лишався.
Судом першої інстанції підставно було
відмовлено у задоволенні клопотання
про зупинення провадження у справі до
вирішення іншої цивільної справи щодо
правомірності набуття права власності
позивача на вказаний гуртожиток.
Відповідачі неправомірно набули права
користування кімнатою гуртожитку, в
яку вселились 14 вересня 2007 року, тобто
значно пізніше набуття позивачем права
власності на цей гуртожиток.

Оскільки спірні правовідносини
випливають із права відповідачів на
користування житловим приміщенням у
гуртожитку, тому судом правильно
застосовано положення норм житлового
законодавства.

В апеляційній скарзі відповідачі
посилались на те, що судом не було
застосовано норми матеріального права,
які підлягають застосуванню, а саме
Закон України "Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків". Такі їх посилання не
заслуговують уваги.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" цей закон
поширюється на громадян, які на
законних підставах тривалий час (не
менше п'яти років) зареєстровані та
фактично проживають у гуртожитках,
призначених для проживання одиноких
громадян або для проживання сімей, та
не мають іншого власного житла.

Частиною 2 статті 1 цього Закону України
визначено, що його положення не
поширюється, зокрема, на осіб, які
мешкають у гуртожитку без законних
підстав.

Не спростовують висновків суду першої
інстанції і інші доводи апеляційної
скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
подану в їх інтересах представником по
довіреності ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 23 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного
суду С.А. Карпусь