№ 336/9889/13-ц
провадження № 2/336/350/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 р.
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Дмитрюк О.В.,

при секретарі
Петрові С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа -
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3)
про визнання договору дарування
частини житлового будинку недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду
вищевказаним позовом.

В позовній заяві зазначив, що він
народився 12.12.1934 року, з 03.06.1971 р.
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначений будинок розташований
на земельній ділянці площею 541 кв.м. та
належить йому на підставі договору
«Про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві особистої власності з
числом кімнат від однієї до п»яти
включно» від 05.06.1963 р., реєстровий № 3732.
Вказаний договір посвідчений Третьою
міською державною нотаріальною
конторою м.Запоріжжя 11.06.1963 р. та
зареєстрований ЗМБТІ 30.11.1984 р. за
реєстровим № 31593 в книзі № 178.

У липні 2013 р. йому стало відомо, що
13.08.2012 р. приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 був посвідчений договір
дарування від 13.08.2012 р. та
зареєстрований в реєстрі за № 2243,
відповідно до якого він подарував
ОСОБА_2 ? частину житлового будинку
АДРЕСА_1. Відповідно до витягу з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 04.07.2013 р. № 5707008 у його
власності залишилася ? частина
житлового будинку АДРЕСА_1.

На момент укладення договору
дарування йому було 77 років, він мав
хронічні хвороби, переніс два
ішемічних інсульти, страждав розладами
психіки, скаржився на порушення
мовлення, загальну слабкість,
періодичні болі у серці, що
підтверджується виписним епікризом
від 22.01.2010 р. 8-ї Запорізької міської
лікарні.

У період з 15.06.2012 р. по 25.06.2012 р. він
перебував на стаціонарному лікуванні у
неврологічному відділенні 2-ї міської
лікарні з діагнозом: транзиторна
ішемічна атака в вертебно-базилярному
басейні, у стволі головного мозку з
вираженим вестибуло-атактичним
синдромом. Наслідки перенесеного
інсульту в басейні правої середньої
мозкової артерії з
лікворно-гіпертинзійним синдромом.
Церебральний атеросклероз ІІІ ст.
Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступ. 2,
ризик 4, що підтверджується виписним
епікризом з історії хвороби від 25.06.2012
р. № 2015 2-ї Запорізької міської лікарні.

Пізніше його стан здоров»я значно
погіршився, що підтверджується
виписним епікризом від 14.01.2013 р. 8-ї
Запорізької міської лікарні.

У зв»язку із тим, що договір
дарування був укладений 13.08.2012 р., тобто
у період менше двох місяців з часу
перенесеного інсульту, вважає, що в
момент укладання договору дарування
він тимчасово перебував у такому стані,
що не усвідомлював значення своїх дій
та (або) не міг керувати ними.

Посилаючись на ст.ст.203, 215, 225 ЦК
України, за позовом ОСОБА_1 просить
визнати недійсним договір дарування ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1 від
13.08.2012 р., посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в реєстрі за № 2243.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити, надав
додаткові письмові пояснення по суті
позову.

Відповідач та її представник
просили відмовити в задоволенні
позовних вимог через їх недоведеність.

Третя особа - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 до суду не з»явилась, про
розгляд справи повідомлялась у
встановленому законом порядку, про що
свідчить розписка, наявна в матеріалах
справи, заяви про бажання приймати
участь в судових засіданнях, до суду не
надходило. На підставі ч.3 ст.36 ЦПК
України, суд ухвалив розглядати справу
без її участі.

Вислухавши пояснення позивача в
процесі розгляду справи та його
представника, відповідача та її
представника, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлений позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Представником відповідача було
заявлено клопотання про застосування
до спірних правовідносин строку
позовної давності, передбаченого ст.728
ЦК України.

Дане клопотання задоволенню не
підлягає, оскільки визначений ст.728 ЦК
України строк позовної давності в один
рік застосовується до вимог про
розірвання договору дарування.
Підстави розірвання договору
дарування на вимогу дарувальника,
визначені ст.727 ЦК України.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання договору дарування недійсним
з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 225 ЦК
України. До правовідносин, що виникли
між сторонами, застосовується
загальний строк позовної давності,
визначений ст.257 ЦК України, який
ОСОБА_1, при зверненні до суду з даним
позовом, не пропущено.

За ч.1 ст.717 ЦК України, за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов»язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Згідно ч.2 ст.719 ЦК України, договір
дарування нерухомої речі укладається в
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
та інтереси порушені.

Правила зазначеної статті поширюються
на ті випадки, коли немає законних
підстав для визнання громадянина
недієздатним, однак є дані про те, що у
момент укладення правочину він
перебував у такому стані, коли не міг
розуміти значення своїх дій або
керувати ними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності з числом
кімнат від однієї до п»яти включно від
05.06.1963 р., реєстровий номер 3732, належав
житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний
договір посвідчений Третьою міською
державною нотаріальною конторою
м.Запоріжжя 11.06.1963 р. та зареєстрований
ЗМБТІ 30.11.1984 р. за реєстровим № 31593 в
книзі № 178 (а.с.8-9, 11).

13.08.2012 р. приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 був посвідчений договір
дарування, зареєстрований в реєстрі за
№ 2243, відповідно до якого позивач
подарував ОСОБА_2 ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с.44-47).

За висновком акту судово-психіатричної
експертизи № 276 від 15.05.2014 р. ОСОБА_1 на
момент складання договору дарування
13.08.2012 р. виявляв ознаки органічного
ураження головного мозку (церебральний
атеросклероз, дисцикуляторна
енцефалопатія, ішемічні інсульти,
гіпертонічна хвороба). Винести
остаточне експертне рішення - чи міг
він розуміти значення своїх дій та
керувати ними на момент складання
договору дарування 13.08.2012 р. не
виявляється можливим (а.с.100-108).

П.2 ч.1 ст.145 ЦПК України передбачає, що
призначення експертизи є обов»язковим
також за клопотанням хоча б однії із
сторін, якщо у справі необхідно
встановити психічний стан особи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
психіатричну допомогу» визначена
презумпція психічного здоров'я, суть
якої полягає в тому, що кожна особа
вважається такою, яка не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Проведеною у справі
судово-психіатричною експертизою не
зроблено висновку про абсолютну
неспроможність позивача у момент
підписання ним договору дарування
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, що саме по собі не є
підставою для визнання посвідченого
договору дарування недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК
України.

Доводи представника позивача про те, що
висновком експертизи підтверджені
ознаки органічного ураження головного
мозку (церебральний атеросклероз,
дисцикуляторна енцефалопатія,
ішемічні інсульти, гіпертонічна
хвороба) у ОСОБА_1 на момент складання
договору дарування, які дають
достатньо підстав вважати, що позивач
на момент укладення оспорюваного
правочину не міг усвідомлювати
значення своїх дій, ґрунтуються на
припущеннях, що суперечить вимогам
ст.10, 60 ЦПК України.

Допитані в суді свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6, які є відповідно сином,
невісткою та онуком позивача в суді
пояснили, що з 2006 р. по грудень 2012 р. не
спілкувались з позивачем, обставини
посвідчення договору дарування їм не
відомі. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначили, що
ОСОБА_1 є особою, яка в силу
особливостей свого характеру не могла
подарувати сторонній особі частку
свого майна.

Свідок ОСОБА_7 в суді пояснила, що вона
тривалий час знайома з позивачем, який
свого часу радився з нею з приводу
складання заповіту. Вона порадила
ОСОБА_1 скласти заповіт на користь його
дітей, про складання договору
дарування їй позивач нічого не
повідомляв.

ОСОБА_8, який був допитаний як свідок,
пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 з 1970 р.
Позивач ніколи не повідомляв йому про
бажання подарувати частку своєї
нерухомості, а в силу особистих рис,
ОСОБА_1 є людиною, яка не схильна до
подарунків.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є родичами
позивача пояснили, що ОСОБА_1 виховував
ОСОБА_2, як рідну доньку. Коли в 2012 р.
позивач захворів, в лікарні, а згодом
вдома, його доглядала лише відповідач
по справі. При спілкуванні з ними в 2012 р.
ОСОБА_1 скаржився на те, що рідні діти
його не відвідують, не доглядають,
радився з приводу відчудження будинку.
Пояснили, що на період складання
договору довічного утримання позивач в
повній мірі міг усвідомлювати значення
своїх дій. В серпні 2012 р. позивач
знаходився на весіллі, був у чудовому
настрої, спілкувався з оточуючими.

ОСОБА_11 повідомила суду, що, зі слів, їй
відомо було про бажання ОСОБА_1
розпорядитись належним йому майном. В
серпні, вересні 2012 р. вона спілкувалась
з позивачем.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15
підтвердили, що стан здоров»я ОСОБА_1 на
момент укладення договору дарування
був задовільний, він керував
транспортним засобом і він був гостем
на весіллі.

При винесенні рішення суд приймає до
уваги покази свідків з боку
відповідача, які охарактеризували стан
здоров»я позивача, як задовільний, що
не суперечать висновку
судово-психіатричної експертизи.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
визнання оспорюваного правочину
недійсним не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 207, 209, 212, 214-215
ЦПК України, суд

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 (третя особа - приватний
нотаріус Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3) про
визнання договору дарування частини
житлового будинку недійсним -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.Дмитрюк