Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

16 грудня 2014 року Галицький
районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Волоско І.Р.

при секретарі
Підлужного Р.А..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення ,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «ВіЕс Банк» - правонаступник ВАТ
«Електрон Банк» звернувся до суду із
позовом, в якому просить виселити
відповідачів з квартири АДРЕСА_1,
покликаючись на те, що 09.09.2013 року
Галицьким районним судом м. Львова
ухвалено рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, яким
позовні вимоги задоволено повністю та
звернуто стягнення на квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2. В ході
виконання вказаного рішення суду
встановлено, що за вказаною адресою
проживають та є зареєстрованими
відповідачі по справі. 12.09.20145 року
відповідачам були скеровані вимоги в
порядку ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» з повідомленням про прийняте
позивачем рішення щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
вимогою протягом 30 днів з моменту її
отримання звільнити займане
приміщення та знятись із реєстрації,
проте відповідачі в добровільному
порядку вимоги Банку не виконали.
Просили позов задовольнити.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подавши суду
заяву, у якій позов, згідно зменшених
вимог, підтримав, просить такий
задовольнити, разом із тим, просить
розгляд справи проводити у його
відсутності; проти постановлення по
справі заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, хоча належно були
повідомлені про час та місце слухання
справи, а тому згідно ст.ст.169, 224 ЦПК
України, суд вважає, що справу можна
слухати у їх відсутності, оскільки в
матеріалах справи є достатньо належних
доказів про права, обов'язки та
взаємовідносини сторін, та ухвалити по
справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задовольнити
повністю, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплачувати проценти.

Як вбачається з матеріалів
справи, 09.09.2013 року Галицьким районним
судом м. Львова ухвалено рішення у
цивільній справі № 461/329/13-ц, яким
позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволено повністю; звернуто
стягнення на квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 Закону
України "Про іпотеку" іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя. Таким чином,
цивільним законодавством України та
умовами договору обумовлено, що вибір
способів захисту цивільного права
залежить від волевиявлення
іпотекодержателя.

Як вбачається із копії довідки
ЛКП «Центральне» № 1161 20.03.2006 року про
склад сім'ї та реєстрацію, за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього Закону
законодавець установлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо
виселення всіх громадян, що мешкають у
житловому будинку або житловому
приміщенні, на які звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3
ст. 109 ЖК України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 43 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«ВіЕс Банк» 12.09.2014 року відповідачам
скерувало вимоги в порядку ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» з повідомленням
про наявність заборгованості за
кредитним договором та прийняте
рішення щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки та вимогою протягом 30
днів з моменту її отримання звільнити
займане приміщення та знятись із
реєстрації, які були отримані
відповідачами 18.09.2014 року, що
підтверджується копіями
рекомендованих повідомлень (а.с.13).
Однак відповідачі не звільнили
квартиру добровільно в зазначений у
вимозі строк.

Враховуючи вищенаведене суд
дійшов висновку, що позивачем була
дотримана процедура проведення
виселення відповідачів з квартири, на
яку звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, відповідачам була скерована
письмова вимога щодо добровільного
звільнення житлового приміщення, яка
залишилася не виконана, тому наявні
підстави для задоволення вказаної
вимоги щодо виселення відповідачів із
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Дані обставини справи стверджуються
також іншими матеріалами справи які не
викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги знайшли своє
ствердження в судовому засіданні, а
тому підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі підлягають
солідарному стягненню з відповідача у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169,
212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 1054
ЦК України, ст.ст. 1, 33, 40 Закону України
«Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

позов задоволити повністю.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ВіЕс Банк» 243,60 грн.
судового збору.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана протягом десяти днів з
часу отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
І.Р.Волоско.