АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнірчук Р. О. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

10 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Лаченкової О.В.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2014
року, по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, в своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: Комунальне підприємство
«Житлове господарство Самарського
району» Дніпропетровської міської
ради про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у жовтні 2014 року звернувся до
суду з позовом про визнання своєї
колишньої дружини ОСОБА_3, доньки
ОСОБА_5 та неповнолітнього сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право
користування кімнатою 21 у гуртожитку
за адресою АДРЕСА_1 посилаючись на те,
що вони більше шести місяців у спірному
приміщенні не проживають.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 23.10.2014 року в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено у повному обсязі /а.с. 15/.

З рішенням суду не погодився позивач
ОСОБА_2 який звернувся з апеляційною
скаргою, посилаючись на те, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим,
оскільки укладено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи та доказам
по справі /а.с. 18-21/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 09.09.1995 року по 23.06.2010 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
повнолітню доньку ОСОБА_5 та
неповнолітнього сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 6, 7/.

28.03.1997 року ВАТ «Дніпроенерго»
Придніпровської КСБУ видало ОСОБА_2
ордер № 242 на житлову площу у
гуртожитку на сім'ю з трьох чоловік на
право зайняття кімнати 21 житловою
площею 18,1 кв. метри, за адресою АДРЕСА_1
/а.с.4/.

Будинок 1 по вул. Таманській у м.
Дніпропетровську є гуртожитком та
перебуває на балансі КП ЖГ Самарського
району Дніпропетровської міської ради.

Згідно довідки КП ЖГ Самарського
району Дніпропетровської міської ради
№ 2186 від 29.08.2014 року у кімнаті
зареєстровано чотири особи - сторони по
справі /а.с. 6/.

Позивач посилається на те, що з 2008 року
в кімнаті проживає тільки він, так як на
цей час їх сім'я розпалася, відповідач
зібрала свої речі, речі дітей та
перейшла проживати до своєї матері, а
тепер купила собі будинок у селі. Він
ніколи не перешкоджав відповідачам
проживати у спірній кімнаті. Всі
витрати по сплаті комунальних платежів
за чотирьох осіб несе він.

Відповідачі позов не визнали, та
пояснили, що не мають можливості
проживати в спірній кімнаті через
поведінку позивача, іншого житла вони
не мають, будинок на який посилається
позивач є дачним будинком, який
придатний для проживання в літку, та
знаходиться далеко за межами міста.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням задоволенню не
підлягають, але помилково послався на
статті 71, 72 та 156 ЖК України.

З таким обґрунтуванням підстав відмови
у задоволенні позовних вимог
погодитися неможна, так як питання
виселення з гуртожитку та захист
житлових прав мешканців гуртожитків
регулюється ст.132 ЖК УРСР, розділом VІІ
Примірного положення про гуртожитки і
ст. ст. 8, 19 та п.3 розділу VІІІ Закону
України № 500-VІ «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків»

Так ст.ст. 128, 129 ЖК України визначено
порядок та умови надання жилої площі в
гуртожитку, та вказано, що ордер є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Статтею 132 ЖК України передбачено
підстави виселення з гуртожитку, саме
зазначено, що сезонні, тимчасові
працівники і особи , що працювали за
строковим трудовим договором, які
припинила роботу, а також особи, що
навчалися у навчальних закладах і
вибули з них, підлягають виселенню без
надання іншого житлового приміщення з
гуртожитку, який їм надано у зв'язку з
роботою чи навчанням.

Також зазначено, що інших працівників
підприємств, установ, організацій, які
поселилися у гуртожитку в зв'язку з
роботою, може бути виселено без надання
іншого жилого приміщення у разі
звільнення за власним бажанням без
поважних причин, за порушення трудової
дисципліни або вчинення злочину.

На виконання статті 131 ЖК УРСР
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 03.06.1986 року № 208 було
затверджено Примірне положення про
гуртожитки, яким врегульовано порядок
надання жилої площі в гуртожитках
підприємств, установ, організацій,
користування цими гуртожитками та їх
утримання, яким передбачено перелік
підстав, за наявності яких мешканця
гуртожитку може бути виселено з
житлового приміщення без надання
іншого житлового приміщення і цей
перелік є вичерпним.

Також, відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
забороняється виселення, переселення
чи відселення мешканців гуртожитків,
на яких поширюється дія цього Закону,
без попереднього надання їм (їх сім'ям)
іншого житла, придатного для
постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених ч.2 цієї статті.

Відповідно до ст. 1 цього Закону сфера
дії цього Закону поширюється на
громадян, які не мають власного житла,
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках та фактично
проживають у них.

Таким чином, встановлено, що
відповідачі законно вселилися у спірну
кімнату, а саме на підставі ордеру,
проживали там тривалий час та іншого
житла не мають, а тому відсутні будь-які
підстави для визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
неповнолітнього ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування кімнатою
АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
зміни обґрунтування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Лаченкова О.В.