Справа № 372/134/14-ц Головуючий у І
інстанції Тиханський О.Б.Провадження №
22-ц/780/3995/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Поліщука М.А., Ігнатченко Н.В.

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2, та за заявою
ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної
скарги ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 22
травня 2014 року по справі за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи: Публічне
акціонерне товариство "Родовід Банк",
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Комерційний банк
"Український фінансовий світ" про
визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовною заявою, та уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати за
ним право приватної власності на
земельну ділянку площею 1,2 га,
розташовану на території
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району у АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідачів повернути
позивачу спірну земельну ділянку у
його власність та повернути її в
попередній стан шляхом знесення
будівель та споруд, що розташованій на
ній.

Мотивував вимоги тим, що на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю він є власником
земельної ділянки площею 1,2, що
розташована на території
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району, АДРЕСА_1. Дана
земельна ділянка належить йому згідно
договорів купівлі-продажу з 2002 року,
державний акт зареєстрований в 2004 році.
В квітні 2007 році на земельній ділянці,
яка належить йому, невідомі особи
почали зводити паркан та проводити
будівельні роботи. В подальшому
з'ясувалось, що сільський голова
Підгірців на підставі підроблених
документів передав вказану земельну
ділянку іншим особам, та яка в
подальшому неодноразово
перепродавалась і на час розгляду
справи на підставі договорів
купівлі-продажу належить відповідачам.
Вироком Обухівського районного суду
сільський голова ОСОБА_4 за вказані дії
був притягнутий до кримінальної
відповідальності, він - позивач по
вказаній справі був визнаний
потерпілим, а земельна ділянка яка
належить йому, як вказано у вироку,
вибула з власності позивача поза його
волею на підставі підроблених
документів. Також в подальшому
державні акти на право власності
перших власників були визнанні
незаконними, таким чином, як вказує
позивач в них не було права
розпоряджатися спірної земельною
ділянкою.

Рішенням суду позов задоволено
частково. Визнано за позивачем право
приватної власності на спірну земельну
ділянку площею 1,2 га, що розташована на
території Підгірцівської сільської
ради Обухівського району АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_1 повернути земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2 га,
кадастровий номер :04:002:0027 та
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2
га, кадастровий номер :04:002:0028
позивачу. Зобов'язано ОСОБА_3 повернути
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2
га, кадастровий номер :04:002:0023;
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2
га, кадастровий номер :04:002:0024;
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2
га, кадастровий номер :04:002:0025;
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2
га, кадастровий номер :04:002:0026
позивачу. В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
він просить змінити рішення суду
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Мотивує свої вимоги тим, що він не
погоджується з рішенням суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
зобов'язання відповідачів по справі
відновити стан земельної ділянки та
вважає, що в цій частині рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

При чому посилається на положення ст. 153
ЗК України та вважає, що він вправі
вимагати відновлення стану земельної
ділянки, який існував до укладення
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок, шляхом знесення будівель та
споруд на ній.

Зазначає, що до моменту вибуття спірних
земельних ділянок з його власності
вони були незабудованими, а
відповідачі визнали факт забудови саме
ними спірних земельних ділянок.

ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу,
в якій просить рішення першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Мотивує тим, що судом першої інстанції
не досліджувався факт наявності
правових підстав набуття позивачем
спірну земельну ділянку у власність.

Окрім цього, вказує, що позивачем
належним чином не доведено
правомірності набуття права власності
на вказану земельну ділянку у
встановленому законом порядку,
оскільки надані ним як доказ
правовстановлюючі документи не
відповідають вимогам законодавства.

Тобто, державний акт на право приватної
власності на спірну земельну ділянку,
виданий на ім'я позивача, не містить
кадастрового номеру.

Крім того, вважає, що суд першої
інстанції помилково взяв до уваги
вирок, на який посилається позивач,
оскільки у вказаному вироці йдеться
про державний акт, виданий у 2002 році
фізичній особі ОСОБА_5, а не у 2007 році, на
підставі якого позивач просить в
порядку ст. 388 ЦПК України витребувати
майно у відповідачів.

Також зазначає, що позивачем пропущено
строк позовної давності, проте з
рішення суду не зрозуміло, яку норму
суд застосовує: про переривання
позовної давності чи ту, згідно якої
позовна давність не застосовується до
спірних правовідносин.

Відповідачкою ОСОБА_3 було подано заяву
про приєднання до апеляційної скарги
ОСОБА_1, вимоги якої вона обґрунтовує
аналогічними підставами та просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу позивача слід
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 із заявою
ОСОБА_3 про приєднання до вказаної
апеляційної скарги - слід задовільнити.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№0055167 підприємець ОСОБА_2, на підставі
договорів купівлі-продажу №
1382,1383,1384,1385,1386,1387 від 23 квітня 2002 року, є
власником земельної ділянки площею 1,2000
га, що розташована в Київській області,
Обухівський район, АДРЕСА_1, цільове
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
зареєстрованому в Обухівському
районному управлінні земельних
ресурсів 19 лютого 2004 року.

Відповідно до державних актів на право
власності на земельні ділянки, цільове
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площами 0,200 га., розташовані на
території Підгірцівської сільської
ради Обухівського району Київської
області, АДРЕСА_1, видані 30 березня 2007 на
підставі рішення 17 сесії
Підгірцівської сільської ради 5
скликання від 29 березня 2007, серії ЯЕ №
576558 на ім'я ОСОБА_6, № 576559 ОСОБА_7, № 576560
ОСОБА_8, № 576561 ОСОБА_9, № 576562 ОСОБА_10, №
576573 ОСОБА_11

Також, встановлено, що згідно висновку
землевпорядно-технічної експертизи
від 14 серпня 2008 року № 1098/04 проведеної
ДП «Київський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою», на
виконання Постанови при призначення
землевпорядно-технічної експертизи
начальника СВ прокуратури Київської
області в кримінальній справі № 47/937,
вказано, що з врахуванням геодезичних
координат поворотних точок меж
експертизою встановлено, що земельні
ділянки, які належать на праві
власності ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, та
ОСОБА_14, співпадають із земельними
ділянками які надані Підгірцівською
сільської радою протягом 2006-2007 років
ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_30, ОСОБА_22, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 Земельні ділянки ОСОБА_23 та
ОСОБА_24 не співпадають за
конфігурацією та місцезнаходженням із
земельними ділянками як належать на
праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, та ОСОБА_14

В подальшому, гр. ОСОБА_6, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 03.05.2007 р. продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_25, на підставі
чого останньому був виданий державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку. Гр. ОСОБА_11 відчужив
ОСОБА_26 земельну ділянку згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 07.09.2007 року.

На підставі зазначеного договору
останньому був виданий державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку Серія ЯЖ №036354 від
09.10.2007 року, згідно якого спірна
земельна ділянка, за наявною
інформацією на даний час, перебуває у
володінні ОСОБА_26

У свою чергу ОСОБА_25 07.09.2007 відчужив
ОСОБА_26 земельну ділянку, кадастровий
номер :04:002:0027, згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки №
9658, копія якого додається, продаж
вчинено за 505 000 (п'ятсот п'ять тисяч)
гривень 00 коп. Вартість вказаної
земельної ділянки було визначено на
підставі експертної грошової оцінки,
згідно звіту ринкової вартості
земельної ділянки проведеної ПП
«Форвард» та ТОВ «Аванті-Груп».

На підставі зазначеного договору
останньому був виданий державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку Серія ЯЖ №036350 від
09.10.2007 року, згідно якого спірна
земельна ділянка, за наявною
інформацією на даний час, перебуває у
володінні ОСОБА_26

В подальшому гр. ОСОБА_10, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 03.05.2007 р. продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_27, на підставі
чого останньому був виданий державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку.

У свою чергу ОСОБА_27 07.09.2007 відчужив
ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий
номер :04:002:0023, згідно договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

На підставі зазначеного договору
останній був виданий державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку Серія ЯЖ №036357 від 09.10.2007 року,
згідно якого спірна земельна ділянка
перебуває у володінні ОСОБА_3

В подальшому гр. ОСОБА_9, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 03.05.2007 р. продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_27

У свою чергу ОСОБА_27 07.09.2007 відчужив
ОСОБА_3 земельну ділянку згідно
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

На підставі зазначеного договору
останній був виданий державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку Серія ЯЖ №036358 від 09.10.2007 року,
згідно якого спірна земельна ділянка
перебуває у володінні ОСОБА_3

В подальшому гр. ОСОБА_22, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 03.05.2007 р. продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_27

У свою чергу ОСОБА_27 07.09.2007 відчужив
ОСОБА_3 земельну ділянку.

В подальшому гр. ОСОБА_7, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 03.05.2007 р. ОСОБА_25

У свою чергу ОСОБА_25 07.09.2007 відчужив
ОСОБА_3 земельну ділянку.

Суд першої інстанції також встановив,
що ОСОБА_26 відчужив спірні земельні
ділянки ОСОБА_1, так, зокрема, рішенням
Обухівського районного суду Київської
області від 28.08.2008 року у цивільній
справі № 2-1262/08 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_26 про визнання дійсним договорів
купівлі-продажу земельних ділянок,
визнано дійсними договори
купівлі-продажу земельних ділянок
кадастрові номери :04:002:0027,
:04:002:0028. Таким чином, власником
вказаних земельних ділянок на даний
момент є ОСОБА_1

Суд першої інстанції також встановив,
що 04 вересня 2002 та 11 листопада 2002
Підгірцівський сільський голова
ОСОБА_4 підписав та видав державні акти
на право приватної власності громадян
ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14,
ОСОБА_28, та ОСОБА_29 на земельні ділянки
загальною площею 3,2 га по АДРЕСА_1, що
розташовані на території
Підгірцівської сільської ради.

Згідно висновку землевпорядної
технічної експертизи від 14.08.2008 року,
яка проведена в рамках досудового
слідства кримінальної справи, земельна
ділянка, яка належить ФОП ОСОБА_2
співпадає із земельною ділянкою
начебто наданими гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_11
гр. ОСОБА_10, гр. ОСОБА_9, гр. ОСОБА_22, гр.
ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачі є добросовісними
набувачами спірних земельних ділянок,
які були придбані ними на підставі
оплатних договорів купівлі-продажу, у
ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 які не мали права їх
відчужувати, так як державні акти на
час розгляду справи визнано недійсними
та отримані на підставі підроблених
документів.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що земельна ділянка
позивача та земельні ділянки
відповідачів накладається одна на
одну, тобто спір стосується однієї
земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що заперечення представників
відповідача, що у позивача відсутнє
право власності на спірну земельну
ділянку, що спір стосується різних
земельних ділянок, а докази, на які
посилається позивача, зокрема на
експертний висновок, не є належними та
допустимими, що у вироку суду та
судовому рішенні не вказано, що саме
земельна ділянка позивача вибула з
його власності на підставі підроблених
документів - спростовуються
дослідженими письмовими доказами по
справі.

Суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог щодо
повернення відповідачами позивачу
спірних земельних ділянок на підставі
п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, враховуючи те, що
в судовому засіданні встановлено, що
спірні земельні ділянки придбані у
осіб які не мали права їх відчужувати,
право власності ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7,
ОСОБА_22, ОСОБА_9, ОСОБА_10 отримали на
підставі підроблених документів,
державні акти на час розгляду визнано
недійсними, земельна ділянка вибула з
володіння власника поза його волею, в
результаті скоєння злочину.

Суд прийшов до висновку про
задоволення позову в частині захисту
права позивача шляхом визнання за ним
права власності на земельну ділянку
площею 1,2 га, враховуючи те, що право
власності позивача на спірну земельну
ділянку площею 1,2 га, яке підтверджене
державним актом на право власності на
землю серії КВ №0055167 від 19.02.2004 року, на
час розгляду справи оспорюється та не
визнається відповідачами по справі.

Суд першої інстанції, з урахуванням
положень п.б ч.3 ст.152 ЗК України, дійшов
висновку, що позовна вимога про
відновлення стану спірної земельної
ділянки, який існував до порушення прав
не підлягає до задоволенню, оскільки
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, чи розташовані
будь-які будівлі та споруди на спірній
земельній ділянці, якщо розташовані, то
які саме, не зазначено, в якому стані
перебувала земельна ділянка станом на
01.08.2008 року, та на час розгляду справи,
не вказано, які споруди були побудовані
позивачем а які відповідачами.

Колегія, дослідивши обставини справи
та наявні в матеріалах справи докази,
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги відповідача та
відмови в задоволенні апеляційної
скарги позивача з наступних підстав.

Колегією з матеріалів справи
встановлено, що позивач відповідно до
договорів купівлі-продажу № 1382, 1383, 1384,
1385, 1386, 1387 від 23 квітня 2002 року отримав у
власність земельну ділянку площею 1,2
га, про що 19 лютого 2004 року отримав
державний акт про право власності на
земельну ділянку, на якому відсутній
кадастровий номер відсутній.

ОСОБА_3 на підставі договорів
купівлі-продажу № 9579, 9565, 9572, 9615 від 07
вересня 2007 року, 9 жовтня 2007 року
отримала чотири державні акти про
право власності на земельні ділянки
площею по 0,2 га кожна, кадастрові номери
- :04:002:0023, :04:002:0024,
:04:002:0025, :04:002:0026.

ОСОБА_1 на підставі рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 28 серпня 2008 року, 26 липня 2012
року отримала два державний акт про
право власності на земельні ділянки
площею по 0,2 га кожна, кадастрові номери
:04:002:0027, :04:002:0028

Так, згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного
кодексу України, право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

На момент виникнення спірних
правовідносин форма державних актів
була затверджена Постановою Кабінету
Міністрів України від 02.04.2002 р. № 449 «Про
затвердження форм державного акта на
право власності на земельну ділянку та
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою»,
якою, в якості обов'язкового елементу
державного акту, передбачалося,
зокрема, зазначення кадастрового
номеру земельної ділянки. Вказана
Постанова КМУ набула чинності 19.04.2002 р.
(Офіційний вісник України, 2002, № 14
(19.04.2002), ст. 753).

Таким чином, саме з 19 квітня 2002 року
право власності на земельні ділянки
посвідчувалося державним актом нового
зразка, з обов'язковим зазначенням
кадастрового номеру.

Натомість, як вбачається з наданої
позивачем копії державного акту на
право власності на земельну ділянку,
він не містить такого обов'язкового
елементу, як кадастровий номер
земельної ділянки, що взагалі
позбавляє суд можливості
ідентифікувати спірну ділянку серед
інших суміжних ділянок, які
співпадають за розміром.

Таким чином, державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії КВ № 0055167, який було
видано позивачу 19 лютого 2004 року і яким
позивач обґрунтовує своє право
власності, був виготовлений із
застосуванням форми старого зразка,
без зазначення кадастрового номеру
земельної ділянки, в той час, як на
момент його видачі, вже діяла нова
форма державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, затверджена відповідною
Постановою КМУ.

Позивач посилається на те, що в
матеріалах інших цивільних справ, які
розглядались між різними сторонами, є
акти винесення меж земельних ділянок, у
тому числі спірної земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а також згідно
рішень судів, вбачається наявність цих
доказів.

Проте в матеріалах даної цивільної
справи відсутні акти винесення меж
земельних ділянок, у т.ч. спірної
земельної ділянки, в натурі (на
місцевості), також колегія суддів, не
може прийняти до уваги посилання
позивача на наявність висновків суду,
які містяться в матеріалах справи, так
як, в даному випадку, це є порушенням
норм процесуального права, а саме вимог
ч.2 ст. 61 ЦПК України.

Також колегія не може визнати
доведеною позовну вимогу щодо визнання
права власності на спірну земельну
ділянку, так як згідно ч. 1 ст. 125 ЗК
України право власності може виникнути
у особи тільки після належної
державної реєстрації.

Таким чином, позивач, якщо він отримав
належний та дійсний Державний акт про
право власності на земельну ділянку у
2004 року мав всі підстави для його
належної реєстрації та подальшого
використання спірної земельної
ділянки за її цільовим призначенням.

Натомість, позивач тільки в січні 2014
року звернувся, з вказаним позовом, до
місцевого суду.

Колегія не бере до уваги як доказ
висновок землевпорядної технічної
експертизи від 14.08.2008 р. № 1098/04, яка
проводилася в рамках кримінальної
справи за обвинуваченням ОСОБА_4, який
стверджує про тотожність спірної
земельної ділянки. Оскільки, зі змісту
експертного висновку вбачається, що
експертиза проведена інженером
проекту відділу проблем екології та
ґрунтових обстежень ДП «Київський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою».

Зазначена особа не є експертом, в неї
відсутнє свідоцтво про присвоєння
кваліфікації судового експерта,
відсутнє підтвердження стажу
експертної роботи. Як вбачається з
матеріалів справи, установа, в якій
працює дана особа, не відноситься до
установ, що здійснюють проведення
судових експертиз. Зокрема, з наданої
представником Відповідача фотокопії
Листа ДП «Київський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою» №
01/04-06/1387 від 07.10.2011 р. вбачається, що ця
установа не є експертною організацією,
жодний з її співробітників не
включений до Державного реєстру
атестованих судових експертів, на
Інститут не поширюється дія положень
Закону України «Про судову
експертизу».

Частиною 6 статті 147 ЦПК України
встановлено, що висновок експерта для
суду не є обов'язковим і оцінюється
судом за правилами, встановленими
статтею 212 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем, належним чином
не доведене набуття ним права
власності на спірні земельну ділянку у
встановленому законом порядку,
оскільки надані ним, в якості доказів
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку, не відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент їх видачі.

З системного аналізу положень ст.388 ЦК
України колегія суддів зробила
висновок, що звернення до суду з
позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння є
виключним правом власника такого
майна. Тобто особа, яка звертається до
суду з віндикаційним позовом, має перш
за все, обґрунтувати та документально
підтвердити своє право власності на це
майно, що є необхідною передумовою
задоволення позову.

Колегія, встановивши факт порушення
позивачем порядку набуття права
власності на спірних земельних
ділянок, а також невідповідності
наданих ним правовстановлюючих
документів вимогам законодавства, що
діяло на момент їх видачі, дійшла
висновку про відсутність в нього прав
та повноважень власника, зокрема, права
на звернення до суду з віндикаційним
позовом.

При цьому, колегія суддів також бере до
уваги те, що позивачем не надано суду
будь-яких доказів на підтвердження
здійснення ним прав власника майна,
зокрема, доказів фактичного
користування спірною земельною
ділянкою, сплати земельного податку,
тощо або цільового використання
спірної земельної ділянки.

Крім того, колегія вважає необхідним
зазначити, оскільки позов є
недоведеним, а застосування строків
позовної давності є окремою підставою
для відмови в задоволенні позову, в
даному випадку, на думку колегії, в
задоволенні вимог слід відмовити на
підставі недоведеності обставин, на
які посилається позивач.

Доводи апеляційної скарги позивача не
можуть бути враховані апеляційною
інстанцією з наведених вище мотивів.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та
ОСОБА_3 в заяві про приєднання до
апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія
вважає обґрунтованими та
підтвердженими належними доказами.

Рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог позивача
з підстав недоведеності.

На підставі наведеного, керуючись 309, 315
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву
ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної
скарги ОСОБА_1 - задовільнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 22 травня 2014 року
в частині задоволення позовних вимог
скасувати та ухвалити в цій частині
нове.

В задоволенні позовних вимог фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовити.

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: