Справа №591/2601/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сибільов О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1487/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 02 липня 2014 року

у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»,

про визнання незаконними дій,
недійсною заяви та відшкодування
завданих збитків та моральної шкоди,
стягнення коштів, -

в с т а н о в и
л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 02 липня 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
кредитному договору № SUXRRX12590395 від 16
листопада 2007 року станом на 25 лютого 2014
року в сумі 5013,64 грн., яка складається з:
1456,84 грн. - заборгованість за тілом
кредиту; 101,75 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;
1240,12 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 1500 гривень -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитним договором; 500
гривень - штраф (фіксована частина); 214,93
грн. - штраф (процентна складова).

Відмовлено в іншій частині позову ПАТ
КБ «ПриватБанк».

Відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_3
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
незаконними дій банку, визнання
недійсною заяви позичальника,
стягнення збитків в сумі 4173,30 грн.,
стягнення на відшкодування моральної
шкоди 14164,94 грн., стягнення страхового
платежу в сумі 257,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір в сумі 86,22
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
по суті позовних вимог зустрічного
позову.

Доводи апеляційної скарги в частині
задоволення первісного позову
зводяться до наступного: 1) судом першої
інстанції не враховано, що ОСОБА_3 16
листопада 2008 року здійснив дострокове
повне погашення кредиту, що
підтверджується належними письмовими
доказами, у тому числі листами від 05
серпня 2008 року та від 25 листопада 2008
року; 2) відсутністю претензій Банку до
ОСОБА_3 протягом більше, ніж 5 років; 3)
судом за заявою ОСОБА_3 не застосовано
позовну давність; 4) оскаржуване
рішення ґрунтується на припущеннях,
оскільки надані Банком докази є
недопустимими.

Доводи апеляційної скарги в частині
відмови в зустрічному позові зводяться
до наступного: 1) Банк порушив умови
зазначені у заяві позичальника про
надання споживчого кредиту, оскільки
розмір кредиту 6719,83 грн. не відповідає
перерахованій Банком сумі за телевізор
5385 грн. та, що Банк встановив платежі за
дії, які не є послугою; 2) Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) не підписані
позичальником та в них не вказано, що
вони є додатком чи частиною заяви
позичальника; 3) в оригіналі заяви
позичальника відсутній підпис
позичальника, тому кредитний договір
між сторонами не укладався; 4) Банк
порушив вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів», не повідомив
чіткої та зрозумілої інформації про
кредит, що ввело позичальника в оману, а
тому Банк уклав спірний кредитний
договір із застосуванням нечесної
підприємницької практики; 5)
оскаржуваний кредитний договір не
укладався в письмовій формі, що тягне
його нікчемність.

Крім того, оскаржуване рішення
ухвалене неповноважним суддею,
оскільки суддя безпідставно відхиляв
заяви про його відвід у зв'язку з
порушенням вимог чинного
законодавства.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав
доводи апеляційної скарги, а
представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаль
Р.В. заперечував проти них, вважав
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

Суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення в частині
задоволення первісного позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» встановив, що 16 листопада
2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
SUXRRX12590395, згідно якого відповідачу
надано кредит в сумі 6462 грн. зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 1% на місяць, тобто 12% на рік, на
суму залишку заборгованості за
кредитом на строк 24 місяці до 15
листопада 2009 року, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 155,09 грн. та
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1077
грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати процентів, винагороди, комісії в
зазначені в заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) строки.

Погашення заборгованості ОСОБА_3
передбачалось здійснювати у
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з 1
по 5 число кожного місяця, позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 459,78 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, процентів, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно
Умов. Позичальник, згідно заяви
позичальника, зобов'язався повернути
суму кредиту, процентів, винагороди,
відповідно до Заяви та Умов;
передбачено, що він при порушенні
зобов'язань із погашення кредиту
сплачує Банку пеню, розмір якої
зазначений у п. 5.1 Умов за кожний день
прострочки.

У заяві позичальника, підписаній
ОСОБА_3, зазначено, що він ознайомився
та згодний з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які були
надані йому в письмовій формі. Своїм
підписом він підтверджує факт надання
йому повної інформації про умови
кредитування в ПриватБанку (а також
його місцезнаходження).

Позичальник своїм підписом на заяві
підтвердив, що згоден, що ця заява разом
з запропонованими ПриватБанком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), Тарифами складає між ним та
Банком кредитно-заставний договір,
один примірник оригіналу договору він
отримав, інший знаходиться в позивача.

На час укладення кредитного договору
діяли Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), затверджені наказом голови
правління Банку - позивача № 391 від 21
березня 2006 року.

Підпунктами 3.2.2, 3.2.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), передбачено
обов'язок позичальника погашати кредит
у порядку та в строки відповідно до
Заяви; сплатити відсотки за
користування кредитом відповідно до
Заяви та п. п. 4.1, 4.2 даних Умов та
Тарифів; повну сплату відсотків за
користування кредитом здійснити не
пізніше дати фактичного повного
погашення Кредиту.

Пунктом 3.2.5 Умов передбачено, що
позичальник доручає Банку списувати
кошти із всіх своїх поточних рахунків у
валюті кредиту або у валюті, відмінній
від валюти кредиту, при наявності на
них необхідної суми коштів, не наданих
у кредит, у межах сум, які підлягають
сплаті банку за заявою та цими Умовами,
при настанні строків платежів
(здійснювати договірне списання).
Списання коштів здійснюється
відповідно до встановленого
законодавством порядку.

Згідно п. 5.1 Умов, при порушенні
позичальником будь-якого з зобов'язань,
передбачених Заявою та п. п. 3.2.2, 3.2.3
Умов, Банк має право нарахувати, а
позичальник зобов'язується сплатити
Банку пеню в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожний день прострочки
платежу.

Пунктом 5.3 Умов передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більш ніж на 30 днів позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 500 гр. + 5% від суми
заборгованості.

Відповідно до п. 5.5 Умов, терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Пунктом 6.2 Умов передбачено, що всі види
платежів (за винятком кредиту, пені,
штрафу, винагороди за проведення
додаткового моніторингу), що вносяться
відповідачем за даними Умовами, є
процентами в розумінні ЦК України.

Факт отримання кредиту шляхом
перерахування Банком продавцю
безготівковим платежем 5385 грн. за
придбання телевізора, відповідач не
оспорює та підтверджується рахунком -
фактурою № ЧП1-001585 від 16 листопада 2007
року, видатковою накладною про
отримання відповідачем телевізора №
ЧП1-001465 від 16 листопада 2007 року.

ПАТ КБ «Приват Банк» є
правонаступником ЗАТ КБ «Приват
Банк»на підставі п. 1.1 його статуту;
назву Банку змінено рішенням загальних
зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року,
державну реєстрацію змін проведено 17
липня 2009 року.

З розрахунку заборгованості, витягу з
особового рахунку ОСОБА_3, платіжних
доручень, наданих Банком, вбачається,
що внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором щодо своєчасного повернення
кредиту та сплати відсотків за
користування грошовими коштами та
інших платежів, станом на 25 лютого 2014
року він має заборгованість в сумі 14164,94
грн., яка складається з: 1456,84 грн. -
заборгованість за кредитом; 151,62 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом; 1504,68 грн. -
заборгованість по комісії; 9901,09 грн. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; нараховані
відповідно до п. 5.3 Умов штрафи: 500 грн. -
фіксована складова, 650,71 грн. - процентна
складова.

ОСОБА_3 сплатив банку 7766,14 грн. Із
сплачених ОСОБА_3 коштів вони були
зараховані Банком в межах строку дії
договору останній раз: на погашення
процентів - в грудні 2008 року, на
погашення комісії і пені - в березні 2009
року;на погашення тіла кредиту - в
серпні 2009 року. Станом на 16 листопада 2009
року - дату, по яку було видано кредит,
відповідач мав заборгованість по тілу
кредиту в сумі 1466,60 грн., по процентах -
151,62 грн., по комісії - 1504,68 грн., по пені -
1496, 47 грн.

Банк вперше звернувся з вказаним
позовом до Ковпаківського районного
суду м. Суми 13 березня 2014 року, ухвалою
якого від 25 березня 2014 року позовну
заяву повернуто Банку для звернення до
належного суду в зв'язку з
непідсудністю справи вказаному суду з
огляду на те, що місце проживання
відповідача зареєстроване на
території, підсудній Зарічному
районному суду м. Суми, після чого Банк
звернувся з даним позовом до Зарічного
районного суду м. Суми

Банк звернувся з позовом до суду 13
березня 2014 року, тому з відповідача не
підлягають стягненню поза межами
позовної давності суми, нараховані
Банком по 13 березня 2009 року.

Загальна сума заборгованості
відповідача за кредитом в межах
позовної давності 5 років станом на 25
лютого 2014 року - дату розрахунку боргу,
заявлену позивачем, становить у межах
позовної давності: тіло кредиту - 1456,84
грн., проценти за користування кредитом
- 101, 75 грн., комісія - 1240,12 грн., пеня, з
урахування положень ч. 3 ст. 551, ч. 2 ст. 616
ЦК України, - 1500 грн., штраф, процентна
складова 214,94 грн., штраф, фіксована
складова 500 грн., всього 5013,64 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 суд першої інстанції
встановив, що вищезазначений кредитний
договір має всі необхідні істотні
умови, передбачені ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК
України.

У матеріалах справі відсутні докази
того, що в діях Банку був умисел на
введення позичальника в оману щодо
істотних умов укладеного між ними
спірного договору, що відповідно до ч. 1
ст. 230 ЦК України є підставою для
визнання правочину недійсним.

Укладений між сторонами кредитний
договір не можна вважати таким, що
здійснений з використанням Банком
нечесної підприємницької практики,
тобто нікчемним, на чому наполягає
ОСОБА_3 з посиланням на встановлення
недійсності такого договору частиною 6
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки він відповідає
вимогам закону та не порушує права
споживача.

При укладенні кредитного договору були
дотримані вимоги діючого на час його
укладення законодавства, зокрема, і
Закону України «Про захист прав
споживачів», а тому відсутні правові
підстави для визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави
для стягнення з Банку збитків,
моральної шкоди та страхового платежу.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини, в межах задоволених
судом вимог, доведено ПАТ КБ
«ПриватБанк», тоді як ОСОБА_3 на
порушення положень ст. 60 ЦПК України, не
надав належних доказів на
підтвердження своїх заперечень та
вимог за зустрічним позовом.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення не може бути
скасоване з тієї підстави, що судді
заявлялись відводи з приводу сумнівів
у його неупередженості, оскільки
належні докази, які б підтверджували
законні підстави для відводу судді у
справі відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає, що
факти підписання 16 листопада 2007 року
оригіналів заяви позичальника, довідки
про стандартні умови кредитування
ПриватБанку та орієнтовну сукупну
вартість споживчого кредиту ОСОБА_3,
надані Банком судам першої інстанції
та апеляційної інстанції, досліджені в
судових засіданнях, придбання за
кредитні кошти телевізора свідчить про
те, що волевиявлення ОСОБА_3 було
вільним і відповідало його внутрішній
волі, договір було спрямовано на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлено ним (ст. 203 ЦК України).

За встановлених обставин, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено, що
відповідач при укладенні кредитного
договору підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява позичальника
разом з запропонованими Банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, Тарифами складає між ним і
Банком кредитно-заставний договір.

З огляду на зміст підписаного ОСОБА_3 як
позичальником договору, при укладенні
якого він своїм підписом на заяві
позичальника як складової частини
договору, засвідчив те, що
ознайомлений у письмовій формі з
кредитними умовами, а саме, зокрема:
мету, для якої кредит може бути
витрачений; форми його забезпечення;
наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями позичальника;
тип відсоткової ставки; суму, на яку
кредит може бути виданий; орієнтовну
сукупну вартість кредиту та вартість
послуги з оформлення договору (перелік
усіх витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням, зокрема, таких, як
адміністративні витрати, витрати на
страхування, юридичне оформлення тощо);
строк, на який кредит може бути
одержаний; варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,
їх частоту та обсяги; можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови; додатковий режим сплати
відсотків і відомості про те, від кого
позичальник може отримати докладнішу
інформацію; переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування, ОСОБА_3
підтвердив, що зміст умов кредитування
йому зрозумілий.

Умови укладеного договору після його
укладення відповідачем визнавались та
виконувались відповідно до порядку,
встановленого договором.

Колегія суддів вважає, що доводи
відповідача про те, що він розрахувався
з Банком за даним договором, здійснивши
всі платежі, як він стверджує, на
дострокове погашення боргу, але Банк
безпідставно це не враховує, не
ґрунтуються на доказах та нормах
матеріального права, оскільки з
наданих Банком розрахунків (а.с. 6, 7)
вбачається, що вказані платежі
враховані відповідно до порядку
розподілу коштів, передбаченого
Умовами, і доказів тому, що Банк,
розподіливши їх таким чином, порушив
умови кредитного договору, не
зарахувавши як дострокове погашення
всього кредиту, в справі немає.

Судом правильно встановлено, що
сторони, уклавши договір банківського
кредиту, за взаємною згодою
передбачили і такий вид платежу, як
одноразова та щомісячна винагорода за
надання фінансового інструменту, яка є
складовою частину щомісячного платежу
за кредитним договором, а тому визнання
його недійсним з підстав, зазначених у
позовній заяві ОСОБА_3, щодо
незаконності включення комісії як
складової частини банківських
платежів до щомісячного платежу, буде
суперечити закону.

Відповідач 16 листопада 2007 року був
ознайомлений під підпис з умовами
кредитування, викладеними в Довідці
про стандартні умови кредитування
ПриватБанку та орієнтовну сукупну
вартість споживчого кредиту, яка
містить вартість послуг по його
оформленню, обслуговуванню кредиту,
тобто передбачає сплату одноразової та
щомісячної винагороди.

Передбачений заявою позичальника
обов'язок сплачувати комісію
відповідає іншим умовам договору, які
передбачають такий обов'язок,
визначають її розмір, умови
нарахування, порядок сплати.

Законність передбачення кредитним
договором такої складової частини
щомісячного платежу на погашення
кредиту як комісія, нарахування її
Банком і включення до складу
щомісячних платежів як винагороди за
обслуговування фінансового
інструменту, ґрунтується на нормах
матеріального права про свободу
договору, від укладення якого ОСОБА_3
мав право відмовитись.

ОСОБА_3 фактично доводить, що він
достроково повернув кредит, а за умови,
що сума кредиту була повернута не
повністю, Банк звернувся до суду після
спливу п'ятирічного строку позовної
давності та не взяв до уваги його заяву
про застосування позовної давності від
17 червня 2014 року (а.с. 47).

Проте, ці доводи не підтверджуються
належними та допустимими доказами та
суперечать фактичними обставинами
справи.

Так, з наданого Банком розрахунку (а.с.
6, 7) вбачається, що, відповідно до умов
кредитного договору, платежі по тілу
кредиту почали враховуватись як
прострочене сальдо, починаючи з 06
серпня 2009 року, а тому, звернувшись з
позовом до суду 13 березня 2014 року, Банк
не пропустив передбачену договором
п'ятирічну позовну давність за
позовними вимогами в даній частині,
сума неповернутого тіла кредиту
становить 1456,84 грн.

Судом першої інстанції також
правильно, в межах строків позовної
давності та відповідно до умов
кредитного договору визначено суму
боргу по процентам за користування
кредитом - 101,75 грн., по комісії - 1240,12
грн., по пені, з урахування положень ч. 3
ст. 551, ч. 2 ст. 616 ЦК України, - 1500 грн. та
відповідно до умов договору загальну
суму штрафу - 714,94 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 02 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -