АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/6251/14
Головуючий 1-ї інстанції - Шуліка Ю.В.
Справа №646/2498/14-ц
Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коровіна С.Г., Коваленко
І.П.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 20 червня 2014 року за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання договору іпотеки
недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ
«Приватбанк» або Банк), ОСОБА_2, третьої
особи: приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 (надалі - ПН ХМНО ОСОБА_3.),
уточнив вимоги при розгляді справи, в
якому просив: 1.визнати недійсним
договір іпотеки нерухомого майна
№HAD0GK01270020 від 03.11.2006року, укладений між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2,
посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3, яким було
передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1;
2.виключити з Державного реєстру
обтяжень нерухомого майна квартиру
АДРЕСА_1, та зняти заборону на її
відчуження, про що внести зміни до
відповідних Державних реєстрів.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
з 1982 року перебуває у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 Про те, що 24.06.2005року за
рішенням Київського районного суду м.
Харкова розірвано шлюб між ним та
ОСОБА_2 не знав, оскільки він з дружиною
продовжували проживати однією сім'єю.
Вказане судове рішення було винесено
без його участі та дізнався про нього
він лише у 2013 році, після чого оскаржив
це рішення в апеляційному порядку.
Ухвалою судової колегії судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 23.07.2013року
вищенаведене рішення суду першої
інстанції про розірвання шлюбу було
скасовано, провадження у справі
закрито, актовий запис про розірвання
шлюбу анульовано. Позивач вказує, що у
2006 році його дружина на своє ім'я
придбала квартиру АДРЕСА_1. Рішенням
Харківського районного суду
Харківської області від 18.03.2013року шлюб
між подружжям було розірвано та
розподілене спільне майно, в тому числі
спірна квартира, а саме за кожним із
подружжя визнано право власності на 1/2
її частину. Випадково, у 2013 році від
державного виконавця при виконанні
рішення суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки, йому стало відомо,
що без його згоди дружина уклала з
Банком договір іпотеки, за яким
передала в іпотеку спірну квартиру, яка
є їх спільним майном. Позивач вважає, що
в даному випадку договір іпотеки
необхідно визнати недійсним, як такий,
що укладений з порушенням вимог
чинного законодавства - без отримання
його згоди.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримав і
просив їх задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві. Пояснив, що
до 2013 року позивачу нічого не було
відомо про розірвання з дружиною шлюбу,
т.я. вони продовжували проживати однією
сім'єю та вести спільне господарство.
Позивач не знав, що кварти куплена саме
на кредитні кошти, зі слів дружини
розумів, що гроші на придбання квартири
отримані з інших джерел. Позивач не
заперечує проти повернення
заборгованості за кредитним договором,
але вважає договір іпотеки є недійсним,
оскільки при його укладанні не було
отримано його згоди. Представник
позивача також просив обчислювати
строки позовної давності з часу, коли
позивач фактично дізнався про договір
іпотеки.

Представник відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк» Полфьорова Я.В. позов не
визнала, вказуючи на відсутність
підстав для визнання договору іпотеки
недійсним. Зазначив, що ОСОБА_2
отримала у Банку кредит саме на купівлю
спірної квартири і в цей же день, тобто
одночасно уклала договір іпотеки,
передав в іпотеку придбану нею за
кредитні кошти квартиру АДРЕСА_1. На час
нотаріального посвідчення договору
іпотеки ОСОБА_2 у шлюбі не перебувала,
про що свідчила печатка у її паспорті.
Крім того, вона письмово підтвердила,
що не проживає однією сім'єю з будь-ким.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ПН
ХМНО ОСОБА_3 не з'явилися, надали заяви
про розгляд справи у їх відсутність. У
письмових поясненнях приватний
нотаріус ОСОБА_3 заперечувала проти
задоволення позову, посилаючись на
відсутність підстав для визнання
договору іпотеки недійсним.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 20 червня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано частково недійсним договір
іпотеки нерухомого майна
№HAD0GK01270020 від 03.11.2006року, укладений між
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2,
посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_3, яким в
іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням, ПАТ КБ
«Приватбанк» в апеляційній скарзі
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
на не відповідність висновків суду
обставинам справи та на не належну
правову оцінку наданим доказам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також
просить це рішення скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи та на неналежну оцінку
наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, а скаргу ПАТ
КБ «Приватбанк» слід задовольнити з
таких підстав.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість судового рішення,
апеляційний суд з'ясовує чи були
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти); якими
доказами мотивовано рішення, належними
чи допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримані та
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
а саме в частині визнання частково
недійсним спірного договору іпотеки,
суд виходив з того, що при його
укладанні не отримано згоди на це
чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_1

Проте, з таким висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його без
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування всіх обставин справи, прав
та обов'язків сторін у даних
правовідносинах, належної правової
оцінки зібраних у справі доказів.

Так, судовим розглядом
встановлено, підтверджується наявними
у матеріалах справи доказами, що з 1982
року позивач ОСОБА_1 перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 За рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 24.07.2005року
шлюб між подружжям ОСОБА_1 було
розірвано. На підставі цього рішення
суду ОСОБА_2 оформила розірвання шлюбу
в органах РАЦС, а саме їй видано
свідоцтво про розірвання шлюбу та
проставлено штамп у паспорті на її ім'я.

Знаходячись у розводі, 03.11.2006року
ОСОБА_2 уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступником якого є - ПАТ КБ
«Приватбанк») договір кредиту
№HAD0GK01270020, за умовами якого отримала
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії у розмірі 56 016,80дол. США,
а саме на придбання двокімнатної
квартири, загальною площею 41,80кв.м,
житловою площею 25,00кв.м, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1. (50 000,00дол.США для
сплати за квартиру і 6 016,00дол. США для
сплати страхових платежів).

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, у
цей же день, тобто 03.11.2006року між ОСОБА_2
та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений
договір іпотеки №HAD0GK01270020, посвідчений
ПН ХМНО ОСОБА_3 за реєстровим №5722,
згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку
нерухоме майно - вищевказану квартиру.
В цьому договорі міститься заява
ОСОБА_2, в якій вона заявляє, що
«зазначена квартира не є спільною
власністю і на момент її придбання в
зареєстрованому шлюбі не перебуває, не
проживає однією сім'єю з будь-якою
особою» (а.с.66-68). Також у паспорті на
ім'я ОСОБА_2 мався штам відділу РАЦС
Київського районного управління
юстиції м. Харкова про те, що шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.70).

При укладанні договору іпотеки
сторонами були дотримані загальні
вимоги, додержання яких необхідно для
чинності правочину, а саме встановлені
ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України. Цей правочин не
суперечить нормам ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особи, які його вчиняли, мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасників
правочину було вільним і відповідало
їх внутрішній волі. Правочин вчинено у
письмовій формі та нотаріально
посвідчений. Правочин спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Отже, з урахуванням того, що на
час укладання ОСОБА_2 договору іпотеки
розірвання шлюбу з ОСОБА_1 було
оформлено в установленому законом
порядку, тому для укладання цього
правочину згоди колишнього її чоловіка
не вимагалось.

Згідно договору купівлі-продажу
від 03.11.2006року, посвідченого ПН ХМНО
ОСОБА_3 за реєстровим №5719, ОСОБА_2
придбала у ОСОБА_6 двокімнатну
квартири, загальною площею 41,80кв.м,
житловою площею 25,00кв.м, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1. Продаж цієї
квартири вчинено на суму 252 500,00грн., що
на той момент було еквівалентно
50,000,00дол. США (а.с.17).

Оскільки ОСОБА_2 взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
виконувала не належним чином, тому
виникла заборгованість по сплаті
кредитних сум. За таких обставин Банк
вимушений був звернутися до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за рахунок предмету іпотеки, а у
подальшому про виселення осіб, які
мешкали у спірній квартирі. За рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 24 грудня 2012 року ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 були виселені з квартири
АДРЕСА_1, яка була предметом іпотеки
(а.с.6-7).

Постановою державного виконавця
Червонозаводського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції було 14.05.2013
року відкрито виконавче провадження -
ВП №37941224 про примусове виселення
вищеперелічених осіб зі спірної
квартири.

Той факт, що через п'ять років
після ухвалення Київським районним
судом м. Харкова від 24.06.205року, ОСОБА_1
оскаржив це рішення в апеляційному
порядку і ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 23.07.2010року, у
зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від позову
про розірвання шлюбу, провадження по
ній було закрито, а рішення скасовано,
не може бути підставою для визнання
спірного договору іпотеки недійсним,
оскільки квартира, як це зазначалося
вище, придбалася не за сумісні кошти
подружжя, а за кредитні кошти, які
надавалися позичальнику Банком.

Колегія суддів вважає, що заявлений
спір є нічим іншим як спробою
незаконного виведення нерухомого
майна з іпотеки з метою уникнення
ОСОБА_2 відповідальності за
невиконання зобов'язань щодо
повернення кредитної заборгованості, в
тому числі як майнового поручителя.

Як визначено ч.2 ст.6 Закону України «Про
іпотеку» майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які є
підставами для виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя, визначені ст.60 СК України. За
змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині і чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Належність майна до спільної
сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але й
спільною участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Застосовуючи
зазначену вище норму права та
визначаючи право спільної сумісної
власності подружжя на майно, необхідно
установити не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, а й той факт, що
джерелом його набуття є спільні
сумісні кошти або спільна праця
подружжя.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від
18.03.2013року, залишеного без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.10.2013року, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 розірвано, проведено поділ в
рівних частках спільного сумісного
майна подружжя, в тому числі спірної
квартири, яка знаходиться в іпотеці
(а.с.109-111).

Оскільки позивач за цим рішенням
визнав за собою право власності на 1/2
предмету іпотеки, то таким чином він
визнав за собою 1/2 боргу за кредитним
договором, забезпеченням якого
виступає оспорюваний предмет іпотеки.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про визнання договору
іпотеки недійсним на 1/2 спірного
нерухомого майна суперечать нормам
матеріального права і обставинам
справи.

З огляду на викладене, оскаржуване
рішення як таке, що ухвалено з
порушенням норм закону, підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення - про відмову ОСОБА_1 в
позові в повному обсязі.

Згідно п.п.3), 4) ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313,
314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
Банк «Приватбанк» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 20 червня 2014 року
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким в позові ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2,
третя особа: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання договору
іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -