Справа № 201/529/14-ц (2/201/1600/2014)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Державного казначейства України, третя
особа - Головне управління державної
казначейської служби України в
Дніпропетровській області, про
відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 14 січня 2014 року звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
зазначивши третьою особою Головне
управління державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області (а. с. 1).

Позивач у позовній заяві в
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ухвалою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
26 вересня 2013 року дії державного
виконавця Жовтневого відділу
Державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції по виконавчому
провадженню № 2-4433/2011 з виконання
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 жовтня
2011 року були визнані неправомірними, у
зв'язку з чим ОСОБА_1 просив суд
стягнути з Жовтневого ВДВС
Дніпропетровського МУЮ 316 375,00 грн.
матеріальної шкоди (а. с. 1).

У судовому засіданні від 31 липня 2014
року до участі в розгляді даної
цивільної справи за клопотанням
позивача в якості співвідповідача було
залучено Державне казначейство
України (а. с. 81-82) та позивачу
запропоновано уточнити позовні вимоги
щодо даного співвідповідача.

Позивач у судове засіданні не заявився,
через канцелярію суду подав заяву про
розгляд даної цивільної справи за його
відсутності, в заяві вказав, що
наполягає на задоволенні позову у
повному обсязі та просить стягнути
матеріальну шкоду «зі збільшенням ціни
вказаної квартири та збільшенням курсу
валют по відношенню до гривні України»
(а. с. 95).

Відповідачі для участі в розгляді
даної цивільної справи своїх
представників не направили, про час,
дату та місце слухання справи були
повідомлені належним чином (а. с. 93, 94).

Представник третьої особи приймала
участь у судовому засіданні від 31 липня
2014 року, була належним чином
повідомлена про розгляд справи у
судовому засіданні 10 вересня 2014 року,
проте до суду не заявилась, про причини
неявки не повідомила.

За викладених обставин суд вважає за
можливе розглянути дану цивільну
справу за відсутності сторін без
здійснення фіксування процесу
технічними засобами на підставі ч. 2 ст.
197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні даного позову
у повному обсязі, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 жовтня 2011 року, в тому
числі, але не виключно, були задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про зобов'язання сплатити компенсацію
вартості частки у спільному майні, а
саме: в порядку виділу частки із
спільного майна зобов'язано ОСОБА_2,
ОСОБА_3 солідарно виплатити ОСОБА_1 316
375,00 грн. компенсації вартості 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 (а. с. 3-5).

Також судом було встановлено, що
ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року,
винесену за скаргою ОСОБА_1, дії
державного виконавця Жовтневого ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Дерило В.Г. при
виконанні виконавчого провадження №
2-4433/2011, визнано неправомірними (а. с. 2).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало чинності, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги
позивача до відповідачів про
відшкодування матеріальної шкоди,
приймаючи до уваги, що позивач жодним
чином не обґрунтував завдання йому
матеріальної шкоди саме відповідачами,
доказів на підтвердження вказаного
надано ним не було, рекомендації суду
щодо необхідності уточнення позовної
заяви були позивачем проігноровані,
суд приходить до висновку щодо
необґрунтованості, недоведеності та
безпідставності позовних вимог ОСОБА_1
у повному обсязі.

При цьому суд критично оцінює
посилання ОСОБА_1 на ухвалу суду від 26
вересня 2013 року як на доказ спричинення
позивачу шкоди Жовтневим ВДВС
Дніпропетровського МУЮ, оскільки даним
судовим рішенням було визнано дії
державного виконавця неправомірними,
та у задоволенні вимог щодо
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди було відмовлено як у
недоведених.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 46, 57, 58, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК
України, ст. ст. 16, 906, 1166 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задовленні позовних вимог
ОСОБА_1 до Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Державного казначейства України, третя
особа - Головне управління державної
казначейської служби України в
Дніпропетровській області, про
відшкодування матеріальної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой