АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 594/869/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Чир П.В. Провадження №
22-ц/789/1264/14 Доповідач - Бершадська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2, представника
релігійної громади Островської О.Н.

розглянувши у відритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Борщівського районного суду
від 1 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Горошівської
сільської ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: релігійна громада
"Парафія Преподобної Параскеви
Тарнавської" с. Горошова Борщівського
району Бучацької єпархії УГКЦ, про
визнання права власності на земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд
з позовом до Горошівської сільської
ради про визнання за нею права
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,3683 га, що знаходиться в
АДРЕСА_1, з яких: 0,25 га для
обслуговування житлового будинку, а
0,1183 га для ведення селянського
господарства, посилаючись на те, що на
вказаній земельній ділянці
знаходиться житловий будинок, який її
подарували батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Батько при житті не встиг
приватизувати земельну ділянку і нею
продовжує користуватись мати, як
дружина померлого. Рішенням
апеляційного суду Тернопільської
області від 11 жовтня 2012 року
зобов"язано Горошівську сільську раду
передати їй, ОСОБА_1, безоплатно у
приватну власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1 площею 0,25 га для
обслуговування житлового будинку,
однак сільська рада не виконує рішення
суду. Також просила стягнути судові
витрати та витрати на правову допомогу.

Збільшуючи позовні вимоги, позивач
просила визнати за нею право власності
на 0,25 га присадибної земельної ділянки,
визнати протиправними та скасувати
рішення Горошівської сільської ради
№313 від 21 листопада 2012 року, №331 від 25
грудня 2012 року, №338 від 4 січня 2013 року,
№393 від 21 вересня 2013 року, №505 від 28
лютого 2014 року, частково визнати
протиправними і скасувати в частині
щодо вилучення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 №604 від 15 лютого 2010 року та №357
від березня 2013 року, зобов"язати
сільську раду на сесії розглянути її
заяву від 6 січня 2014 року про передачу
безоплатно в приватну власність
земельної ділянки розміром 0,1183 га, яка
була у кормстуванні її батька для
ведення селянського господарства.

Рішенням Борщівського районного суду
від 1 жовтня 2014 року змінені позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано
рішення Горошівської сільської ради
Борщівського району Тернопільської
області 15 сесії 6 скликання №313 від 21
листопада 2012 року, 16 сесії 6 скликання
№331 від 25 грудня 2012 року, 17 сесії 6
скликання №338 від 4 січня 2013 року, 21
сесії 6 скликання №393 від 21 вересня 2013
року, 26 сесії 6 скликання №505 від 28
лютого 2014 року.

Зобов"язано Горошівську сільську раду
Борщівського району Тернопільської
області розглянути заяву ОСОБА_1 від 6
січня 2014 року про передачу безоплатно в
приватну власність земельної ділянки
площею 0,1183 га для ведення селянського
господарства.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду в частині відмови їй у
задоволенні позовної вимоги про
визнання права власності на земельну
ділянку змінити шляхом визнання права
власності за нею на 0,25 га присадибної
земельної ділянки та стягнути 1205,81 грн.
судового збору, посилаючись на неповне
з"ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права.

Апелянт вказала, що злісне невиконання
рішення апеляційного суду про
зобов"язання Горошівської сільської
ради передати їй безоплатно у
власність присадибної земельної
ділянки площею 0,25 га дає підстави для
захисту її права шляхом визнання за нею
права власності на цю земельну ділянку
на підставі ч. 11 ст. 118, ч.3 п "а" ст. 152 ЗК
України, ст.ст. 16, 415 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала та пояснила, що ї
батьки правомірно користувалися
присадибною земельною ділянкою площею
0,25 га по АДРЕСА_1, яка перейшла до неї з
укладенням договору дарування, а тому
вона має право на приватизацію цієї
земельної ділянки.

Представник релігійної громади вважає
рішення законним та обгрунтованим.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання права власності на
присадибну земельну ділянку, суд
першої інтанції виходив з того, що
питання передачі земельної ділянки у
власність віднесено до компетенції
органів виконавчої влади та місцевого
самоврядування, які уже судовим
рішенням зобов"язано передати у
власність ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,25 га.

Колегія погоджується з таким висновком
суду.

Згідно ст.ст. 12, 122 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями територіальних громад.
Сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідної
територіальної громади для всіх
потреб.

Відповідно до ст. 116 цього Кодексу
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок
у власність проводиться у разі
приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян.

Сттатею 118 ЗК України визначено порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами. Згідно ч. 11 цієї
статті у разі відмови органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
заяви без розгляду питання вирішується
в судовому порядку.

Статтею 152 ЗК України визначено способи
захисту прав на земельні ділянки, одним
із яких є визнання прав.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування ОСОБА_1 стала
власницею житлового будинку з
господарськими будівлями та
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та розташований на земельній
ділянці розміром 0, 25 га.На час
укладення договору дарування
житлового будинку жоден із подружжя
ОСОБА_5 у встановленому законом порядку
державний акт на право власності на
земельну ділянку, на якій він
розташований, не отримав. Кадастровий
номер земельної ділянки, зазначений у
договорі дарування спростовується
даними відділу Держземагенства у
Борщівському районі, з яких слідує, що в
базі даних Державного земельного
кадастру відомості щодо кадастрового
номару №:2:001:0705 відсутні і дані
щодо кадастрового номеру земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1 у відділі
відсутні.

Рішенням апеляційного суду
Тернопілської області від 11 жовтня 2012
року зобов"язано Горошівську сільську
раду передати ОСОБА_1 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку
розміром 0,25 га для обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_1.

Таким чином, вказаним судовим рішенням
визнано право ОСОБА_1 на отримання
безоплатно у приватну власність
присадибної земельної ділянки площею
0,25 га в АДРЕСА_1. Отже, її право на дану
земельну ділянку судом захищено.

На підставі ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Враховуючи вищенаведене та те, що
безоплатна приватизація земельних
ділянок здійснюється на підставі
рішення органів виконавчої влади та
місцевого самоврядування, яких судовим
рішенням зобов"язано передати у
власність ОСОБА_1 земельну ділянку
площею 0,25 га, суд правильно відмовив у
задоволенні позову з тих підстав, що
дане питання віднесено до компетенції
цих органів, які повинні виконати
рішення суду.

Та обставина, що рішення суду по даний
час не виконане не може бути підставою
для ухвалення іншого рішення про
визнання за позивачкою права власності
на земельну ділянку в порядку її
безоплатної приватизації.

Суд вірно у відповідності до вимог ст. 88
ЦПК України вирішив питання стягнення
судового збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення суду з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308,315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду
від 1 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.В. Бершадська