АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Кусяк М.Д.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 15 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Посилався на те, що 23 грудня 1993 року
сторони зареєстрували шлюб у відділі
реєстрації актів громадянського стану
м. Чернівці, актовий запис №2205. Від
цього шлюбу сторін є донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначав, що шлюб фактично розпався і
носить лише формальний характер,
оскільки з березня 2014 року вони з
відповідачкою не підтримують
подружніх стосунків, не ведуть
спільного господарства, не мають
спільного бюджету. Через різні погляди
на життя та погані взаємовідносини
вони втратили один до одного почуття
взаємної любові, взаєморозуміння та
поваги.

Вказував, що подальше проживання та
перебування у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою суперечитиме їх
інтересам та інтересам неповнолітньої
дитини, примирення вважав неможливим,
оскільки кожен з них живе самостійним
відокремленим життям.

Також вказував, що спору про поділ
майна, що є у спільній власності
сторін, між ними, немає.

Спір про місце проживання
неповнолітньої дитини у сторін
відсутній, оскільки після розірвання
шлюбу неповнолітня ОСОБА_5 буде
проживати з відповідачкою.

№22-ц/794/1307/14
Головуючий у 1 інстанції Чебан В.М.

Категорія 48/50
Доповідач Перепелюк Л.М.

Просив розірвати шлюб між ним, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
який зареєстровано виконавчим
комітетом Чернівецької міської ради
народних депутатів, про що в Книзі
реєстрації актів про укладання шлюбів
зроблено відповідний запис за №2205 від
23.12.1993 р.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 15 липня 2014 року
позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований відділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Чернівці, актовий запис №2205
розірвано.

Неповнолітню дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з
відповідачкою ОСОБА_3.

На дане рішення суду ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
змінити його в частині, виключивши з
мотивувальної частини рішення слова:
«Спору про поділ майна, що є у спільній
власності сторін, між ними немає» та
«спір про поділ спільного майна у
сторін відсутній».

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду є необґрунтованим, при
постановленні рішення суд першої
інстанції вийшов за рамки позовних
вимог та визнав встановленими
обставини, які не були предметом
дослідження.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційних скарг, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції,
23 грудня 193 року сторони зареєстрували
шлюб у відділі реєстрації актів
громадянського стану м. Чернівці,
актовий запис №2205. Від цього шлюбу у
сторін є донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає з відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції, при встановленні
фактичних стосунків подружжя, не
встановлював наявність чи відсутність
спору про поділ спільного майна, а
відповідно й не мав права посилатись
на ці обставини, як на обставини, що
встановлені судом, не знайшли свого
підтвердження представленими ним
доказами. Так, суд першої інстанції в
мотивувальній частині рішення
зіслався на слова позивача, який
посилався на те, що «спору про поділ
майна, що є у спільній власності сторін,
між ними немає».

Крім того, оскільки ні відповідачка, ні
позивач не заявляли позовних вимог про
поділ спільного майна подружжя разом з
позовом про розірвання шлюбу, суд
констатував лише факт відсутності
спору про майно на момент розгляду
даної справи, а не взагалі.

Таким чином, такий висновок суду не
порушує прав позивачки та не є
перешкодою для вирішення спору між
сторонами про спільне майно, якщо такий
виникне.

Твердження апелянта про те, що суд
першої інстанції не мотивував
прийняття або відхилення доказів по
справі є безпідставним,
спростовується вище наведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України,
апелянт не надав суду належні та
допустимі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів вважає, що рішення
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому рішення суду слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 15 липня 20142014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: