Справа № 296/1538/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира
у складі:

головуючого - судді Анциборенко
Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
- ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання
нерухомого майна особистою приватною
власністю та поділ майна подружжя в
натурі,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна
особистою приватною власністю та поділ
майна подружжя в натурі та після
збільшення позовних вимог просить
визнати її особистою приватною
власністю нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_5 вартістю 250 000 гривень в 1/2 її
частині внаслідок придбання цієї
частини нерухомого майна за її
особисті кошти, отримані від продажу
згідно договору купівлі-продажу від
24.05.2006 № 2609 квартири АДРЕСА_1 в розмірі 18
500 доларів США; визначити ідеальні
частки у спільній сумісній власності
на нерухоме майно подружжя: в 1/2 частині
квартири АДРЕСА_5, вартістю 58 687 гривень
по 1/2 частині; поділити в натурі спільне
сумісне нерухоме майно подружжя - 1/2
частину квартири №32 в житловому
будинку № 4 по провулку Другому
Житньому у місті Житомирі з виділом їй
1/2 частини квартири, визнавши за нею
право власності на 1/2 частину цієї
квартири з припиненням права власності
ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5, а
також житловий будинок АДРЕСА_6 з
виділом ОСОБА_2 цього будинку, визнавши
за ним право власності на весь будинок
з припиненням її права власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_6;
визначити ідеальні частки у спільній
сумісній власності подружжя в рухомому
майні - автомобілі DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y,
легковий седан-B, кузов № НОМЕР_1, а саме
1/3 його частину ОСОБА_2 і 2/3 його частини
ОСОБА_1; поділити в натурі зазначений
автомобіль вартістю 38 444 грн. з виділом
ОСОБА_2 автомобіля та визнання за ним
права власності на автомобіль та
припиненням її права власності на 2/3
частини автомобіля та виплатою ОСОБА_1
грошової компенсації за 2/3 частини
вартості автомобіля, а також стягнути
понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що у шлюбі із відповідачем
перебувала з 28.08.2004 року. Від шлюбу
сторони мають дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем і
перебуває на її утриманні.

У період шлюбу за спільні кошти сторони
придбали майно, у тому числі 1/2 частину
квартири АДРЕСА_5 вартістю 85325 грн. і
автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий
седан-B, кузов № НОМЕР_1, червоного
кольору, державний номерний знак
НОМЕР_2, вартістю 38444 грн..

Квартиру було оформлено на чоловіка,
однак, за квартиру було сплачено 02.06.2006
року продавцеві ОСОБА_4 19 000 доларів США
особистих коштів позивача, отриманих
від продажу за дванадцять днів до того
належної їй квартири, тому вважає, що 1/2
частина квартири має бути визнана її
особистою власністю.

Право власності на автомобіль також
було зареєстровано на ім'я чоловіка,
однак, 05.06.2007 року відповідач передав
автомобіль в оренду TOB "Торговий дім -
Фаворит" за 9000 грн. у рік, що
унеможливлює використання
транспортного засобу в інтересах сім'ї.

Досягти домовленості щодо
розпорядження спільним майном і його
поділу в натурі не вдалося, тому
позивач вимушена звернутися за
вирішенням спору щодо спільного
сумісного майна подружжя до суду.

Оскільки з грудня 2012 року позивач не
отримує матеріальної допомоги від
відповідача на утримання дитини, а
також у зв'язку із тим, що відповідач
протягом більш як п'ять років не
надавав транспортний засіб для потреб
сім'ї, тому вважає, що існують правові
підстави для відступлення від принципу
рівності часток подружжя у спільному
сумісному майні подружжя та збільшення
її частки у спільному майні подружжя.

Після збільшення позовних вимог
уточнила, що у період шлюбу сторонами
було придбано також житловий будинок
АДРЕСА_6 вартістю 58687 грн..

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав, викладених у позовній заяві.
Пояснила, що вартість продажу належної
позивачеві квартири АДРЕСА_1 за 19 000
доларів США і внесення саме цих коштів
за купівлю квартири АДРЕСА_5
підтверджується поясненнями свідків.
Після оголошеної перерви у судове
засідання не з'явилася, просила у разі
невизнання причин її неявки поважними
розглядати справу у її відсутність.

Відповідач та представник відповідача
у судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, оскільки квартира АДРЕСА_5
була придбана не за особисті кошти
позивача, а за кошти, які були отримані
від ПАТ КБ "Приватбанк" у кредит. Щодо
автомобіля, то він перебуває у розшуку,
а тому це майно не може бути поділено.
Щодо придбання житлового будинку
АДРЕСА_6, то вважають, що позивач має
довести факт придбання цього будинку у
період шлюбу, а вони щодо цього майна
надавати пояснення не будуть.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 60 СК України встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст.ст.69, 70 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. У разі поділу майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно п.п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Встановлено, що сторони по справі
перебували у шлюбі з 28.08.2004 року, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
НОМЕР_3, виданим 28.08.2004 року виконкомом
Новогуйвинської селищної ради
Житомирського району Житомирської
області (а.с.13).

Сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем
(а.с.14).

Відповідно до рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 01.04.2013
року шлюб між сторонами розірвано
(а.с.249).

Як вбачається з копії договору
купівлі-продажу від 02.06.2006 року ОСОБА_4
продала, а відповідач ОСОБА_2 купив
квартиру АДРЕСА_5.

При цьому, продаж вчинено всього за 9784,00
грн., а не за 19000 доларів США. Згідно
нотаріально посвідченої заяви
продавця квартири від 02.06.2006 року
розрахунки проведені повністю (а.с.27-30).

Відповідно до технічного паспорту
(а.с.32-33) квартира АДРЕСА_5 квартира
складається з двох кімнат жилою площею
30,2 кв.м.. Відповідно до висновку про
експертну оцінку ринкова вартість
квартири оцінки становить 250000 грн.
(а.с.88).

02.06.2006 року між ЗАТ КБ Приватбанк та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№ZRH0GK01423309 (а.с.20-23) згідно якого банк
зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит на
купівлю нерухомості у розмірі 19 000,00
доларів США, а також у розмірі 2270,00
доларів США на сплату страхових
платежів. У той же день укладено
договір іпотеки, згідно умов якого
ОСОБА_2 в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_5
(а.с.16-19).

Згідно довідки РЕР ДАІ УМВС України в
Житомирській області №70 від 31.01.2013 року
за ОСОБА_2 станом на 29.01.2013 року
зареєстровано транспортний засіб DAEWOO-
FSO Lanos TF69Y (а.с.7), що підтверджується
копією свідоцтва про реєстрацію 29.09.2007
року (а.с.84). Відповідно до звіту №26/01/13
оцінки колісного транспортного засобу
ринкова вартість DAEWOO-FSO Lanos TF69Y станом на
23.01.2013 року складає 38 444 грн. (а.с.31).

При цьому, перебування автомобіля у
розшуку (а.с.188) не припиняє право
власності сторін на нього.

Сторони та їх представники у судовому
засіданні погодилися з оцінкою
квартири та автомобіля.

Оскільки позивачем не надано достатніх
належних і допустимих доказів на
підтвердження факту придбання
сторонами у період шлюбу будинку
АДРЕСА_6, тому підстави для включення
цього майна до обсягу спільного майна
подружжя у зв'язку з недоведеністю на
час розгляду справи відсутні.

Щодо тверджень позивача, що за квартиру
АДРЕСА_5 були сплачено продавцеві
ОСОБА_4 19 000 доларів США особистих
коштів позивача, отриманих від продажу
належної їй квартири АДРЕСА_1, то,
допитані за клопотанням представника
позивача свідки пояснили, що квартира
була фактично продана за 19 000 доларів
США і саме за ці кошти сторонами було
придбано у подальшому квартиру
АДРЕСА_5.

Однак, як вбачається з копії договору
купівлі-продажу від 24.05.2006 року позивач
ОСОБА_1, а також ОСОБА_5, ОСОБА_6 продали в
рівних частках кожний, а ОСОБА_7 купила
квартиру АДРЕСА_1 всього за 5121,00 грн.
(а.с.26), а не за 19 000 доларів США.

При цьому, зазначені правочини є
дійсними, ціна є їх істотною умовою і
передача коштів не може
підтверджуватися поясненнями свідків,
а тому підстави для визнання 1/2 частини
квартири АДРЕСА_5 особистою приватною
власністю позивача відсутні.

Відповідно до положень ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою.

Згідно п.25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" за
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст.365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Таким чином, у судовому засіданні в
межах заявлених позивачем вимог та
наданих доказів встановлено, що
сторони у період шлюбу купили квартиру
АДРЕСА_5 за 9784,00 грн., а також автомобіль
DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y. Зазначене майно є
спільною сумісною власністю сторін.

Враховуючи, що сторони не вчинили дій,
направлених на вирішення питання щодо
моживості поділу квартири в натурі та
поділу неподільної речі - автомобіля, у
тому числі щодо надання згоди
присудження грошової компенсації та
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми, тому суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Оскільки
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню у розмірі вартості 1/2
частини майна, що становить 144222 грн.,
тому понесені позивачем витрати по
сплаті судового збору підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача у розмірі 1442,22 грн..

Крім того, згідно ухвали
Корольовського районного суду м.
Житомира від 24.02.2014 року позивачеві
було відстрочено сплату 610,15 грн.
судового збору до ухвалення судового
рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.36, 60 СК України, ст.ст.319, 321, 368 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", ст.ст.10, 11, 30,
60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позов задовольнити частково.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне
сумісне майно, набуте сторонами за час
шлюбу, а саме квартиру АДРЕСА_5 та
автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий
седан-В, кузов № НОМЕР_1, червоного
кольору, державний номерний знак
НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_5; автомобіля
DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-В, кузов №
НОМЕР_1, червоного кольору, державний
номерний знак НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_5; автомобіля
DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-В, кузов №
НОМЕР_1, червоного кольору, державний
номерний знак НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
610,15 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
1442,22 грн. понесених витрат по сплаті
судового збору.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду
Житомирської області шляхом подачі
апеляційної скарги через
Корольовський районний суд м. Житомира
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н. М. Анциборенко