ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8711/13-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарях - Троян С.П., Єфремову В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ майна
подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, про поділ майна подружжя,
позовом третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про
визнання права власності на нерухоме
майно -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
посилаючись на те, що останні
перебували в зареєстрованому шлюбі під
час якого ними було набуто рухоме та
нерухоме майно. Зважаючи на те, що після
розірвання шлюбу колишнє подружжя не
дійшло згоди про поділ майна, ОСОБА_2
звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представники
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з
урахування розміру їх часткового
збільшення та зменшення та просили
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

ОСОБА_3 в особі свого представника,
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2 та просила поділити
майно, що є об'єктом спільної сумісної
власності сторін, а саме: два
автомобіля, гаражний бокс,
домоволодіння та дві земельні ділянки,
визначивши рівні ідеальні частки
останнього, без виділу майна в натурі.

В судовому засіданніпредставник
ОСОБА_3 вимоги зустрічного позову
підтримав та пояснив, що майно, яке
просить поділити ОСОБА_3 не може бути
виділено в натурі, оскільки є
неподільним, у зв'язку з чим доцільно
визначити ідеальні частки останнього,
а питання користування таким майном в
майбутньому залишити на розсуд сторін,
які в подальшому домовлятимуться з
даного приводу.

Крім того, представник ОСОБА_3 не визнав
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу
іншого майна визначеного у первісному
позові. Так, щодо квартири представник
ОСОБА_3, пояснив, що оскільки остання
була набута за подаровані ОСОБА_3 кошти,
квартира є особистим майном останньої
і поділу не підлягає. Крім того,
нежитлове приміщення загальною площею
565,6 кв.м. також є об'єктом особистої
приватної власності ОСОБА_3, оскільки
була набута останньою на підставі
договору дарування, а отже також не
підлягає поділу. Щодо поділу
незавершеного будівництвом
реконструкції нежитлового приміщення
під кафе, останнє було збудовано після
припинення шлюбних відносин, а отже
також не є об'єктом спільної сумісно
власності. Інші нежитлові приміщення
також були набуті за особисті кошти
ОСОБА_3, отже не є об'єктом спільного
сумісного майна.

Представники ОСОБА_2 позовні вимоги
зустрічного позову не визнали,
посилаючись на те, що метою позову про
розподіл майна є вирішення спору між
співвласниками по суті, зокрема виділу
такого майна у власність в натурі
кожному співвласнику, що передбачено
сімейним законодавством, з метою
недопущення в подальшому виникнення
питань щодо користування таким майном.
Таким чином, доводи представника
ОСОБА_3 про необхідність поділу майна,
шляхом визначення його рівних часток, з
метою вирішення питання, щодо
користування таким майном в подальшому
сторонами окремо, є необґрунтованими.
Враховуючи наведене, ОСОБА_2 та
представники останнього, просили
виділити майно визначене у первісному
та зустрічному позові ОСОБА_2 в натурі.

Крім того, представники ОСОБА_2
пояснили, що нежитлове приміщення
загальною площею 565,6 кв.м. було
безоплатно передано останній, в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики, який ОСОБА_3 укладала
з юридичною особою на позичала кошти
колишнього подружжя. Разом з тим,
оскільки такі кошти позичальник
повернути не зміг, останній передав
позикодавцю приміщення, яке і придбав
за позичені кошти. Таким чином, договір
дарування фактично є удаваним і
підтверджує виключно повернення
позичених грошових коштів і виконання
зобов'язань за договором позики. За
таких обставин ОСОБА_2 та представники
останнього просили також визнати вище
вказаний об'єкт спільним сумісним
майном подружжя та виділити останній у
власність ОСОБА_2

Інші нежитлові приміщення були набуті
сторонами під час шлюбу на підставі
договорів купівлі - продажу, а тому є
об'єктом спільної сумісної власності
сторін, частину яких ОСОБА_2 просив
виділити ОСОБА_3, а по одному приміщенню
визначити ідеальні частки, зважаючи на
його неможливий виділ в натурі без
шкоди для майна.

Крім того, ОСОБА_2 та представники
останнього просили виділити ОСОБА_3 у
власність незавершене будівництвом
реконструкції нежитлового приміщення
під кафе, яке було збудовано під час
шлюбу за спільні кошти подружжя, проте
не введено в експлуатацію, оскільки
побудовано на самовільно захопленій
земельній ділянці.

Також, представники ОСОБА_2 зазначили,
що квартира придбана під час шлюбу,
факт дарування коштів ОСОБА_3 її
родичем не підтверджує, що квартира
придбана саме за подаровані кошти,
оскільки подарунок мав місце за
тривалий час до моменту купівлі
квартири, і ОСОБА_3 та представники
останнього не надали доказів про те, що
саме подаровані кошти були спрямовані
на купівлю квартири. Таким чином,ОСОБА_2
вважає, що квартира є спільною сумісною
власністю подружжя і просить виділити
останню ОСОБА_3

Заперечуючи проти поділу нежитлового
приміщення загальною площею 565,6 кв.м. до
суду в якості третьої особи із
самостійними вимогами до ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 з позовом звернувся ОСОБА_4, який
просив визнати за ним право власності
на вище зазначене приміщення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5
зазначив, що між ним та ОСОБА_3 було
укладено угоду про завдаток,
відповідно до якої сторони угоди
домовились про наміри купівлі ОСОБА_5
нежитлового приміщення загальною
площею 565,6 кв.м. у ОСОБА_3 та укладення
нотаріально посвідченого договору
купівлі - продажу на пізніше
визначеного часу. Проте, ОСОБА_3
ухиляється від підписання договору
купівлі - продажу, незважаючи на сплив
крайнього строку визначеного угодою
для укладення нотаріально -
посвідченого договору купівлі -
продажу. ОСОБА_3 пояснила, що не має
можливості укласти договір купівлі -
продажу майна, обумовленого угодою про
завдаток, оскільки вказане майно є
предметом позову її колишнього
чоловіка ОСОБА_2 ОСОБА_3, у зв'язку з
порушенням умов угоди про завдаток
повинна повернути ОСОБА_6 завдаток та
сплатити неустойку визначену угодою,
що фактично дорівнює ціні майна, яку
сторони визначили угодою. Враховуючи
те, ОСОБА_3 відмовляється повернути
грошові кошти ОСОБА_6 за браком
останніх, ОСОБА_6 просить визнати за ним
право власності на вище вказане
нежитлового приміщення загальною
площею 565,6 кв.м.

В судовому засіданні ОСОБА_6 позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив задовольнити.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги третьої особи
ОСОБА_6 визнав у повному обсязі та
просив задовольнити останні.

Представники ОСОБА_2 проти задоволення
позовних вимог заперечували та
пояснили, що укладення угоди про
завдаток не передбачає законних
підстав для визнання права власності
на майно щодо якого в подальшому
повинен був бути укладений договір
купівлі - продажу, і за невиконання умов
передбачає виключно наслідки у вигляді
фінансових санкцій. Також,
представники ОСОБА_2 вважають дану
угоду фіктивною, яка укладена з метою
чергової спроби уникнути поділу
спірного майна.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія
НОМЕР_3 та копії рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 16.11.2012 року
про розірвання шлюбу сторін,
вбачається, що останні перебували у
шлюбі з 12.01.1991 року по 05.12.2012 рік /Т. І а.с.
13, 14/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
квартири від 03.03.2003 року за ОСОБА_3 було
зареєстровано трикімнатну квартиру
загальною площею 106,5 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 /Т. І а.с. 27/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
нежилих приміщень від 29.06.2005 року за
ОСОБА_3 було зареєстровано нежиле
приміщення № 5 загальною площею 45 кв.м.
за адресою: АДРЕСА_2 /Т. І а.с.28, 29/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
від 21.06.2006 року заЛевченко Л.Г. було
зареєстровано нежилі приміщення (в літ.
А) № 1 (гр.пр. № 11); № 1 (гр.пр. № 10)
загальною площею 64,3 кв.м. за адреса:
АДРЕСА_2 /Т. І а.с. 30, 31/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 27.11.2009 року
заЛевченко Л.Г. було зареєстровано
нежиле приміщення НОМЕР_7 (в літ. А)
загальною площею 271,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_2 /Т. І а.с. 40, 41/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 27.11.2009 року
заЛевченко Л.Г. було зареєстровано
нежиле приміщення НОМЕР_6 (в літ. А)
загальною площею 232,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_2 /Т. І а.с. 36, 37/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення від 27.11.2009 року
відповідачем за ОСОБА_3 було
зареєстровано нежиле приміщення
НОМЕР_8 (в літ. А) загальною площею 88,9
кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 /Т. І а.с. 14/.

Реєстрація вказаного майна за ОСОБА_3
підтверджується ілистом КМБТІ
№ 23426 (И-2013) від 06.11.2014 року /Т. ІІІа.с.
135/.

Згідно копії свідоцтва про право
власності на гараж багатобоксовий від
27.02.2001 року, виданого на підставі наказу
головного управління житлового
забезпечення від 23.02.2001 року № 179-С/ГІ
заОСОБА_3 зареєстровано гаражний бокс
№ 4 площею 23,6 кв.м. /Т. І а.с. 23/.

Згідно копіїдоговору купівлі-продажу
житлового будинку від 26.12.2008 року за
ОСОБА_2 було зареєстровано житловий
будинок з надвірними будівлями
загальною площею 58,2 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_3 /Т. І
а.с. 32, 33/.

Згідно копії державного акта на право
власності на земельну ділянку серія ЯЛ
№ 266775 за ОСОБА_2 на підставі Договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 8741
від 26.12.2008 року зареєстровано земельну
ділянку за кадастровим номером
:01:028:0005 площею 0,2074 га., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3 /Т. І
а.с.34/.

Згідно копії державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 266774 за ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки № 8737
від 26.12.2008 року зареєстровано земельну
ділянку за кадастровим номером
:01:028:0004 площею 0,2496 га., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3 /Т. І
а.с. 35/.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію
ТЗ серії НОМЕР_4 від 02.07.2003 року
заОСОБА_2. зареєстровано автомобіль
марки«Фольцваген Транспортер», 2002 р.в.;
д.н.з. НОМЕР_1 /Т. І а.с. 25/.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію
ТЗ серії НОМЕР_5 від 01.10.2008 року позивач
за первісним позовом ОСОБА_2 набув
автомобіль «МіцубісіПеджеро Вагон», 2006
р.в., д.н.з. НОМЕР_2 /Т. І а.с. 26/.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 22 КпШС України(в редакції,
яка діяла на момент набуття спірного
майна)майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Враховуючи, що вище вказане майно було
набуто сторонами за час шлюбу, суд
вважає, що останнє є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя і підлягає
поділу.

Суд вважає неспроможними доводи
представника ОСОБА_3 про те, що
трикімнатна квартира загальною площею
106,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_3 на праві особистої приватної
власності останньої, оскільки придбана
за подаровані ОСОБА_3 кошти в розмірі
200000 грн. на підставі договору дарування
від 25.10.2002 року /Т. І а.с. 123/. Так, із
зазначеного договору вбачається, що
останній був укладений за чотири
місяці до укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири і
доказів, що саме ці кошти були
витрачені на купівлю останньої, а не на
інші потреби, представник ОСОБА_3
згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надав.

Крім того, суд вважає спроможними
доводи представників ОСОБА_2 про
необхідність прийняття до уваги ту
обставину, що 03.07.2012 року ОСОБА_3
зверталася до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням. У
позовіОСОБА_3 зазначала, що не
заперечує проти того, щоб ОСОБА_2 був
зареєстрований в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, що є їх спільною сумісною
власністю відповідно до договору
купівлі-продажу від 03.03.2003 року. Таку ж
позицію щодо спірної квартири ОСОБА_3
висловила і в листі від 08.06.2012 року
адресованому ОСОБА_2 /Т.ІІІ а.с. 14 - 16/.

Представник ОСОБА_3 зазначає про те, що
обставини викладені у позові та листі
не свідчать про те, що ОСОБА_3 визнавала
те, що спірна квартира є спільним
сумісним майном подружжя, а лише
свідчать про правову позицію
представника ОСОБА_3, який підписував
позов та надавав юридичні
консультації.

Суд з доводами представника ОСОБА_3
погодитися не може, оскільки
відповідно до положень ч. 1 ст. 238 та ст.
239 ЦК України, представник повинен
діяти від імені того, кого представляє,
а вчинений ним правочин створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки безпосередньо для
представленого.

Враховуючи, що суду не надано доказів
того, що ОСОБА_3 оскаржувала дії
представника щодо викладення невірних
даних у позовній заяві, оскільки не
надавала такої інформації і дії
представника вчинені з перевищенням
повноважень ст. 241 ЦК України або не
зверталась до суду із заявою про
виключення спірної обставини із
мотивувальної частини позову під час
розгляду справи та наявність копії
листа підписаного ОСОБА_3 особисто, суд
вважає що вище вказані докази свідчить
на користь позиції ОСОБА_2 в частині
того, що спірна квартира є спільним
сумісним майном подружжя та
підтверджує висновки суду щодо
вказаного майна.

Крім того, представник ОСОБА_3 згідно ч.
1 ст. 60 ЦПК України не надав доказів про
те, що нежиле приміщення № 5 загальною
площею 45 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2;
нежилі приміщення (в літ. А) № 1 (гр.пр. №
11); № 1 (гр.пр. № 10) загальною площею 64,3
кв.м. за адреса: АДРЕСА_2; нежиле
приміщення НОМЕР_7 (в літ. А) загальною
площею 271,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2;
нежиле приміщення НОМЕР_6 (в літ. А)
загальною площею 232,4 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_2 нежиле приміщення НОМЕР_8 (в
літ. А) загальною площею 88,9 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2, були набуті за
особисті кошти ОСОБА_3

Так, згідно копії протоколу № 1 зборів
засновників ТОВ «Євростиль» від 14.05.1998
року та свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи серії А00 №
120651 від 19.05.1998 рокубуло створено та
зареєстровано товариство з обмеженою
відповідальністю «Євростиль» в складі
засновників ОСОБА_3 (60% у статутному
фонді), ОСОБА_7 (30 % у статутному фонді),
ОСОБА_8 (10 % у статутному фонді).
Директором ТОВ «Євростиль» призначено
ОСОБА_3 /Т.І а.с.112 - 114/.

Згідно копії договору купівлі-продажу
нежилого приміщення, орендованого
товариством з обмеженою
відповідальністю «Євростиль» (м.
Київ-68, вул. Тростянецька/вул.
Вербицького, 4/2, літера А) від 26.02.2002 року
ТОВ «Євростиль» приватизувало шляхом
викупу об'єкта оренди - нежиле
приміщення загальною площею 565,6 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А, та складається з: приміщення
№ 4а ІІ поверху: приміщення 1 пл. - 29,8
кв.м., приміщення 5 пл. - 1,2 кв.м.,
приміщення 6 пл. - 1,0 кв.м., приміщення 7
пл. - 10,0 кв.м., приміщення 8 пл. - 17,4 кв.м.,
приміщення 9 пл. 23,4 кв.м., приміщення 10
пл. - 3,9 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,5 кв.м.,
приміщення 12 пл. - 14,6 кв.м., приміщення 13
пл. - 71,1 кв.м., приміщення 13а пл. - 46,1 кв.м.,
приміщення 14 пл. - 10,7 кв.м., приміщення 15
пл. - 35,0 кв.м., приміщення 16 пл. - 14.9 кв.м.;
Приміщення № 2: приміщення 1 пл. - 64,3
кв.м., приміщення 2 пл. - 20,7 кв.м.,
приміщення 3 пл. - 60,9 кв.м., приміщення 4
пл. - 8,9 кв.м., приміщення 5 пл. 6,3 кв.м.,
приміщення 6 пл. - 11,4 кв.м., приміщення 10
пл. - 22,4 кв.м., приміщення 11 пл.
- 12,2 кв.м., приміщення 12 пл. - 1,3 кв.м.,
приміщення 13 пл. - 1,5 кв.м., приміщення
14 пл. - 1,3 кв.м.; І-й поверх: частину
приміщення ІІ/33,2 кв.м (заг.пл.
ІІ/112,2 кв.м.); ІІ-й поверх: частину
приміщення І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.),
частину приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг.пл.
ІІ/12,7 кв.м.). Ціна Договору складає 309200,00
грн. /Т. І а.с. 51 - 53/.

12.03.2002 року та 18.04.2002 року ТОВ
«Євростиль» за підписом директора
ОСОБА_3 та менеджера ОСОБА_8 шляхом
видачі довіреностей уповноважує
ОСОБА_8 підписувати договори позики
грошових коштів у фізичної особи /Т.І
а.с.54, 55/.

З копії протоколу № 4 від 26.12.2002 року
зборів засновників ТОВ «Євростиль» за
участі засновників - ОСОБА_3 (99 %
статутного фонду), ОСОБА_8 (1% Статутного
фонду) вбачається, що ТОВ «Євростиль» з
метою розрахунку за договором
купівлі-продажу нежилого приміщення,
орендованого товариством з обмеженою
відповідальністю «Євростиль» (м.
Київ-68, вул. Тростянецька/вул.
Вербицького, 4/2, літера А) від 26.02.2002 року
уклало з ОСОБА_3 договори позики № 1 та
№ 2 від 12.03.2002 року та 18.04.2002 року
відповідно на загальну суму 309200,00 грн. з
терміном погашення до 26.12.2002 року. У
зв'язку з тим, що ТОВ «Євростиль» має
непогашений борг перед ОСОБА_3 згідно
договору позики № 1 від 12.03.2002 року на
суму 159000,00 грн. та договору позики № 2
від 18.04.2002 року на суму 150200,00 грн.,
рішенням зборів товариства було
вирішено в рахунок його погашення
передати безоплатно (подарувати)
ОСОБА_3 належне товариству нежиле
приміщення за адресою: АДРЕСА_2 літера А
загальною площею 565,6 кв.м. /Т.І а.с. 56/.

26.12.2002 року ТОВ «Євростиль» в особі
директора ОСОБА_3 шляхом видачі
довіреності уповноважило ОСОБА_8 бути
представником Товариства з питань
оформлення договору дарування
нежилого приміщення загальною площею
565,6 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 в літері А. /Т.І а.с. 56, 118/.

Згідно з копією договору дарування
приміщення від 27.12.2002 року, укладеним
між ТОВ «Євростиль», в особі ОСОБА_8
та ОСОБА_3, остання набула нежиле
приміщення загальною площею 565,6 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А /Т.І а.с. 117/. Згідно копії
реєстраційного посвідчення № 006787 від
28.12.2002 року проведена державна
реєстрація права власності на
зазначене приміщення /Т. І а.с. 46/.

31.12.2002 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Євростиль», в особі ОСОБА_8, укладено
Договір про безоплатне користування
нежилим приміщенням загальною площею
565,6 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 в літері А строком на п'ять
років /Т.І а.с.47/.

Відповідно до ст. 24 КпШС України (в
редакції, яка діяла на момент набуття
спірного майна) майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку успадкування, є власністю
кожного з них.

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР (в редакції,
що діяла на момент укладення договору
дарування) за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність.

Таким чином, характерною рисою
договору дарування є його
безоплатність. Договір дарування є тим
правочином, що спрямований на
відчуження певного майна від однієї
особи до іншої і таке відчуження завжди
відбувається на безоплатній основі.
Тобто метою договору дарування є
передача власником (дарувальником)
свого майна у власність іншої особи
(обдарованого) без отримання будь-якої
взаємної винагороди (майнового
задоволення).

У випадку наявності зустрічних
зобов'язань обдарованого (як майнового,
так і немайнового характеру) відносно
дарувальника, договір не може
визнаватися даруванням та буде
регулюватися нормами, що відносяться
до договору міни, купівлі-продажу та
інших, залежно від умов конкретного
договору, оскільки метою останніх є
досягнення певного майнового
результату на свою користь, а не
безоплатне надання майна.

Ознака безоплатності договору
дарування означає, що дарувальник не
отримує ніякого зустрічного блага з
боку обдарованого. У даному випадку
ОСОБА_3 як обдарована сторона за
договором дарування отримала нежиле
приміщення загальною площею 565,6 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А не в дар, а в рахунок погашення
боргу за договорами позики на загальну
суму 309200,00 грн., відповідно ТОВ
«Євростиль» отримало зустрічне
матеріальне благо в еквіваленті
грошової суми в якості погашення
заборгованості перед ОСОБА_3

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України в пп. 23, 24 в Постанові «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р.
№ 11, вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що нежиле приміщення
загальною площею 565,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А є об'єктом права спільної
сумісної власності сторін у справі,
оскільки вказане приміщення було
набуто ОСОБА_3 в рахунок погашення
позики в розмірі 309200,00 грн., яку остання
надала ТОВ «Євростиль» в період
перебування з ОСОБА_2 у шлюбі, а
відповідно вказані кошти були спільним
майном подружжя. З урахування того, що
спірне приміщення було набуто саме за
рахунок спільних коштів подружжя і є
спільним майном, останнє підлягає
поділу.

Суд вважає неспроможними доводи
представника ОСОБА_3 про те, що висновки
суду не можуть ґрунтуватися на копіях
документів зазначених вище, оскільки
останні є недопустимим доказами, у
зв'язку з отриманням останніх з
порушенням закону, зокрема їх
викрадення ОСОБА_2, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 зверталась до правоохоронних
органів /Т.І а.с. 163/. Доказів на
підтвердження того, що надані ОСОБА_2
докази були викрадені, зокрема ОСОБА_2
матеріали справи не містять, у зв'язку з
чим суд не вбачає підстав для визнання
вище вказаних доказів недопустимими.
Зважаючи на те, що сторони перебували у
шлюбі більше двадцяти одного року і
докази надані ОСОБА_2 датовані 2002 роком,
тоді як сторони розірвали шлюб у 2012
році, відсутні підстави вважати, що
ОСОБА_2 протягом десяти років спільного
життя із ОСОБА_3 не мав доступу до
вказаних документів, тим більш, як
пояснили представники ОСОБА_2, сторони
вели спільний бізнес, що в свою чергу не
спростовано та не оспорено
представником ОСОБА_3

Крім того, судом було відмовлено у
задоволенні клопотання представника
ОСОБА_3 про призначення експертизи на
предмет встановлення справжності
протоколу № 4 від 26.12.2002 року зборів
засновників ТОВ «Євростиль», оскільки
оригінал останнього було надано на
судовому засіданні тільки 24.11.2014 року і
на погляд представника ОСОБА_3 останній
є фальшивим. Суд вважає, що з
урахуванням поведінки представника
ОСОБА_3 під час судових процесів,
направленої на невиправдану тяганину
розгляду справи, шляхом подання
чисельних безпідставних заяв про
відводи головуючому, направлених на
зміну складу суду з метою розпочати
розгляд справи спочатку, метою
клопотання про призначення експертизи
було саме затягування розгляду справи
по суті. Крім того, відповідно до копії
заяви ОСОБА_3 до правоохоронних органів
від 09.08.2012 року, щодо якого відсутні
дані про її подання, не вбачається, що
ОСОБА_3 заявляла про викрадення чистих
аркушів паперу з відбитками печатки
ТОВ «Євростиль»/Т.І а.с. 84/. Крім того,
згідно довідки наданої слідчим СВ
Дарницького РУГУ МВС України ОСОБА_9
від 16.08.2013 року вбачається, що в ході
досудового розслідування по
кримінальному провадженню внесеному
до ЄДРДР за заявою ОСОБА_3 від 03.08.2013
року по тому ж самому факту, що і заява
від 09.08.2012 року, станом на 16.03.2013 рік
встановлено частину зниклих
документів і серед них відсутні чисті
аркуші паперу з відбитками печатки ТОВ
«Євростиль» /Т.І а.с. 164/. Крім того,
матеріали справи також не місять даних
про те, що ОСОБА_3 зверталась із заявою
про зміну печатки, у зв'язку з
викраденням чистих аркушів паперу із
відбитками печатки ТОВ «Євростиль».
Отже, доводи представника ОСОБА_3, якими
останній обґрунтовував клопотання є
неспроможними. Крім того, у вказаній
довідці /Т.І а.с. 164/ вбачається, що
ОСОБА_3 встановила відсутністьспірного
протоколу № 4 від 26.12.2002 року зборів
засновників ТОВ «Євростиль» і
враховуючи те, що оригінал був
представлений суду представниками
ОСОБА_2 підстав вважати, що спірний
протокол є підробленим, а не тим
відсутність якого встановлено. Питання
з приводу надання вказаного протоколу
представниками ОСОБА_2 порушено вище і
висновок суду з цього приводу є
аналогічним.

За вказаних обставин позов третьої
особи з самостійними вимогами
задоволенню не підлягає.

Крім того, суд вважає за необхідне
окрім вище вказаних підстав для
відмови у позові третій особі,
зазначити й інші підстави для відмови у
задоволенні позову третьої особи. Так,
угодою про завдаток від 25.03.2013 року
визначено істотні умови основного
договору: об'єкт нерухомості, що має
бути відчуженим; ціна основного
договору - сума коштів, за яку має бути
проданий об'єкт нерухомості; валюта
виконання грошового зобов'язання;
строк укладення основного договору - до
28 червня 2013 р.; умови забезпечення
виконання цього договору та
відповідальність за його невиконання,
а також зобов'язання сторін укласти в
обумовлений строк основний договір на
умовах, встановлених цим договором /Т.І
а.с.143/. Отже, правова природа угоди про
завдаток є попередній договір на
укладення договору купівлі - продажу,
оскільки мало місце досягнення всіх
істотних умов.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір у
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Таким чином, зазначена вище угода про
завдаток є попереднім договором
купівлі-продажу об'єкта нерухомого
майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена - у письмовій
формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в
порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України не
дотримались нотаріальної форми
посвідчення попереднього договору,
встановленої ст. 657 ЦК України для
основного договору за правилом ч. 1 ст.
220 ЦК недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору робить такий договір
нікчемним і додатково визнанню не
дійсним в судовому порядку не потребує.

Окрім того, положення ч. 1 ст. 65 СК
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно до матеріалів справи та
пояснень сторін позивач за первісним
позовом ОСОБА_2. такої згоди не надавав.

Згідно листа інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
м. Києві від 18.12.2013 року № 7/26-15/1812/05 /Т.ІІІ
а.с. 144, 145/, зазначено, що згідно
декларації про початок виконання
будівельних робіт № КВ9 від 31.05.2012
року ОСОБА_3, як замовник отримала
дозвіл на реконструкцію нежилого
приміщення АДРЕСА_2 під кафе у
Дарницькому районі м. Києва на
земельній ділянці, розташованій в
Харківській північній планувальній
зоні АДРЕСА_2 площею 1363,15 кв.м.
Декларацією визначено, що загальна
площа нежитлових приміщень об'єкта
будівництва становить 276,0 кв.м.

Згідно наказу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві № 5 «д» від 08.02.2013 року про
скасування реєстрації про початок
виконання будівельних робіт»
скасовано вище зазначену декларацію в
зв'язку з встановленням факту
наведення недостовірних даних
замовником ОСОБА_3 Перевіркою
інспекції з виїздом на місце 08.02.2013 року
встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 в
літ. А розпочаті роботи з реконструкції
нежитлового приміщення шляхом
прибудови та будівництвом капітальних
будівель, які об'єднані спільним
металевим накриттям (зали кафе), чим
змінено зовнішню конфігурацію
приміщення 14 (літ. А). Також,
встановлено, що зазначені роботи
виконано на самовільно зайнятій
земельній ділянці без отримання
містобудівних умов і обмежень
земельної ділянки, що вважається
об'єктом самовільного будівництва.

22.03.2013 року ОСОБА_3 зареєстровано
декларацію про початок виконання
будівельних робіт за № КВ 86 із
реконструкції нежитлового приміщення
НОМЕР_8 (літ. А) під кафе.

03.06.2013 року інспекцією зареєстровано
ОСОБА_3 декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації за № КВ 47
із реконструкції нежитлового
приміщення АДРЕСА_2 під кафе у
Дарницькому районі м. Києва.

З дослідженого відеозапису
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 20.03.2013 року на перехресті
вулиць Вербицького - Тростянецька та
роздруківки із Інтернетсайту про події
що відображені на відеозапису /Т.ІІІ
а.с. 17, 18/ вбачається, що спірне
недобудоване приміщення (під кафе)
повністю збудоване та накрите (лише
відсутні вікна та двері). За таких
обставин суд критично ставить до
доводів представника ОСОБА_3, що
будівництво розпочате після отримання
ОСОБА_3 декларації від 22.03.2013 року. Суд
також бере до уваги той факт, що
скасування декларації про початок
виконання будівельних робіт № КВ9
від 31.05.2012 року не спростовує тієї
обставини, що будівництво було
розпочато ще у 2012 році, що в свою чергу
встановлено інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві під час виїзду на місце 08.02.2013
року.

Відповідно до ч. 331 ЦК України, до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Згідно звіту про оцінку майна
незавершеного будівництвом
реконструкції нежитлового приміщення
АДРЕСА_2 під кафе у Дарницькому районі
від 29.10.2014 року його ринкова вартість,
без урахування ПДВ, становить 897000,00 грн.
/а.с. Т ІV 20- 60/.

З урахуванням положень ст. 60, 61 СК
України суд приходить до висновку, що
зазначений об'єкт є спільною сумісною
власністю подружжя та підлягає поділу.

Суд вважає неспроможними доводи
представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2
змінив предмет та підставу позову
після того, як розгляд справи було
розпочато по суті, а також подав нові
докази в порушення вимог ч. 2 ст. 27 та ч. 1
ст. 131 ЦПК України, оскільки відповідно
до вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позивач
має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог. Враховуючи, що
незавершене будівництвом
реконструкції нежитлове приміщення
АДРЕСА_2 під кафе у Дарницькому районі
ОСОБА_2 вважає спільним сумісним майном
подружжя, останній пред'явив вимог щодо
вказаного майна, а отже предмет спору
поділ майна подружжя не змінився і
підстави для його поділу, зазначені
вище також. З урахуванням збільшення
розміру позовних вимог, в частині
поділу вказаного вище об'єкту, на
підтвердження вартості останнього на
виконання приписів щодо обов'язкового
визначення вартості майна під час
розгляду справ про поділ останнього,
представниками ОСОБА_2 був наданий
відповідний доказ, який в свою чергу
представником ОСОБА_3 не спростований.
Таким чином, суд дійшов висновку про те,
що підстави вважати, що вказаний доказ
прийнятий судом з порушенням вимог
процесу відсутні.

Крім того, суд вважає неспроможними
доводи представника ОСОБА_3, про те що
відеозапис та роздруківку із Інтернет
сайту, не можна брати до уваги, оскільки
дані докази є належними, місять
інформацію щодо предмету доказування і
представником ОСОБА_3 не
спростовувалась інформація, яка
містилась у відеозапису, а також у
роздруківці з Інтернет сайту щодо
предмету доказування, дати, коли був
зроблений вказаний відеозапис,
визначеної у роздруківці до
відеозапису.

Згідно висновку експерта за
результатами проведення
автотоварознавчої експертизи №
12969/13-54 від 18.02.2014 року ринкова вартість
автомобіля «Фольцваген Транспортер»,
2002 р.в. складає 75721,51 грн. та ринкова
вартість автомобіля «МіцубісіПеджеро
Вагон» 2006 р.в. складає 250371,58 грн. /Т.ІІІ
а.с. 173 - 196/.

Згідно висновку експерта за
результатами проведення судової
оціночно-будівельної експертизи №
12636/13-42/12637/13-42/7460-7469/14-42 від 27.08.2014 року
ринкова вартість наступних об'єктів
спільного майна сторін
складає:гаражний бокс № 4 площею 23,6
кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_4 - 264745,00 грн.;нежитлових
приміщення загальною площею 565,6 кв.м.,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А, та складається з: приміщення
№ 4а ІІ поверху: приміщення 1 пл. - 29,8
кв.м., приміщення 5 пл. - 1,2 кв.м.,
приміщення 6 пл. - 1,0 кв.м., приміщення 7
пл. - 10,0 кв.м., приміщення 8 пл. - 17,4 кв.м.,
приміщення 9 пл. 23,4 кв.м., приміщення 10
пл. - 3,9 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,5 кв.м.,
приміщення 12 пл. - 14,6 кв.м., приміщення 13
пл. - 71,1 кв.м., приміщення 13а пл. - 46,1 кв.м.,
приміщення 14 пл. - 10,7 кв.м., приміщення 15
пл. - 35,0 кв.м., приміщення 16 пл. - 14.9 кв.м.;
Приміщення № 2: приміщення 1 пл. - 64,3
кв.м., приміщення 2 пл. - 20,7 кв.м.,
приміщення 3 пл. - 60,9 кв.м., приміщення 4
пл. - 8,9 кв.м., приміщення 5 пл. 6,3 кв.м.,
приміщення 6 пл. - 11,4 кв.м., приміщення 10
пл. - 22,4 кв.м., приміщення 11 пл. - 12,2
кв.м., приміщення 12 пл. - 1,3 кв.м.,
приміщення 13 пл. - 1,5 кв.м., приміщення
14 пл. - 1,3 кв.м.; І-й поверх: частину
приміщення ІІ/33,2 кв.м (заг.пл. ІІ/112,2
кв.м.); ІІ-й поверх: частину приміщення
І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.), частину
приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг.пл. ІІ/12,7 кв.м.)
- 8193847, 00 грн.; нежиле приміщення № 5 ІІ
поверху (в літ. А) загальною площею 45
кв.м., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 - 773730,00 грн.; нежитлове
приміщення (в літ. А) № 1 (гр.пр. № 11); № 1
(гр.пр. № 10) загальною площею 64,3 кв.м. яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - 1105 574,00
грн.; житлового будинку з надвірними
будівлями, площею 58,2 кв.м.АДРЕСА_3 - 333020,00
грн.; земельної ділянки за кадастровим
номером № :01:028:0004, площею 0,2496 га,
АДРЕСА_3 - 130566,00 грн.; земельної ділянки
за кадастровим номером № :01:028:00045,
площею 0,2074 га, АДРЕСА_3 - 71823,00 грн.
/Т.ІІІ а.с. 208 - 246/.

Крім того, у вище вказаному висновку
зазначено, що оскільки на заявлені
клопотання експерта від 15.01.2014 року
додаткові матеріали, а саме матеріали
технічної інвентаризації на
дослідження експерту надані не були,
обстеження приміщень не забезпечено,
надати відповідь на поставлене ухвалою
питання щодо ринкової вартості
квартири загальною площею 106,5 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
нежилого приміщення НОМЕР_7 (в літ. А)
загальною площею 271,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
нежилого приміщення НОМЕР_6 (в літ. А)
загальною площею 232,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежиле
приміщення НОМЕР_8 (в літ. А) загальною
площею 88,9 кв.м., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 є неможливим.

Відповідно матеріалів справи ОСОБА_2
було здійснено оплату за проведення
експертиз та надано на вимогу експерта
всі наявні в його розпорядження
матеріали. Разом з тим, ОСОБА_3
ухилилась від виконання вимог експерта
щодо надання технічної документації,
не надала, доступ до приміщень, які були
об'єктами досліджень і які знаходяться
в безпосередньому розпорядженні
ОСОБА_3

В судовому засіданні представником
ОСОБА_2 заявлено клопотання про
визнання судом факту ринкової вартості
перелічених вище об'єктів спільного
майна подружжя щодо яких виявилось
неможливо провести експертне
дослідження через ухилення ОСОБА_3 від
виконання вимог експерта /Т.ІVа.с. 62, 63/.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Відповідно до положень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
12.06.2009 р. «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду» застосування наслідків
ухилення від участі в експертизі,
передбачених ст. 146 ЦПК України можливе
лише після постановлення ухвали про
призначення експертизи та
підтвердження факту ухилення особи від
участі в експертизі.

З урахування наведеного, суд приходить
до висновку про необхідність
встановлення заявленого
представниками позивача факту
ринкової вартості об'єктів спільного
майна подружжя щодо яких виявилось
неможливо провести експертне
дослідження.

Так, згідно довідки щодо ринкової
вартості об'єктів нерухомого майна вих.
№ 31/14 від 01.10.2014 року, виданої Агенцією
нерухомості «Альянс-Брок», ринкова
вартість наступних об'єктів спільного
майна сторін складає:квартири
загальною площею 106,5 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - 2925000,00
грн.; нежилого приміщення НОМЕР_7 (в
літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - 4650000,00
грн.;нежилого приміщення НОМЕР_6в літ. А)
загальною площею 232,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - 2800000,00
грн.; нежиле приміщення НОМЕР_8 (в літ. А)
загальною площею 88,9 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - 1690000,00
грн./Т.ІVа.с. 64/. Відповідна довідка
надавалась представником ОСОБА_2 і до
початку розгляду справи по суті, проте
з урахуванням тривалості перебування
справи у провадженні суду та зміну
ринкової вартості майна, була надана
довідка з урахуванням цін існуючих на
час розгляду справи, після відновлення
провадження зупиненого у зв'язку з
проведенням експертних досліджень.

Відповідно до положень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 5 від
12.06.2009 р. «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду», висновок експертизи може
бути доказом у справі лише в тому разі,
коли експертиза була проведена на
підставі ухвали суду відповідними
судово-експертними установами. Як
експерт може залучатися особа, яка
відповідає вимогам, установленим
Законом України «Про судову
експертизу» і внесена до Державного
реєстру атестованих судових експертів.
У разі коли висновок експертизи
наданий стороною як додаток до
позовної заяви, тобто проведений
відповідною експертною установою за її
клопотанням чи клопотанням її
представника, то такий висновок може
розцінюватися лише як письмовий доказ,
який підлягає дослідженню в судовому
засіданні та відповідній оцінці.

В свою чергу, представником ОСОБА_3 не
надано доказів на спростування цін
визначений у довідці агенції
нерухомості /Т.ІVа.с. 64/, у зв'язку з чим
при визначенні вартості майна, що
підлягає поділу суд вважає за доцільне
покласти інформацію викладену у
вказаній довідці.

Відповідно до ст. 69 СК України, визнано
право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до положень ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

У відповідності до п. 23 постанови
Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»,спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69
СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.
325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Судом встановлено, що загальна
вартість спільного майна сторін
становить 24161398,09 грн., тобто спільне
майно підлягає поділу таким чином, щоб
вартість присудженого в результаті
поділу майна сторін була рівною.

ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя
просить виділити останньому:нежитлові
приміщення загальною площею 565,6 кв.м.,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А та складається з наступних
приміщень: приміщення № 4а ІІ поверху:
приміщення 1 пл. 29,8 кв.м., приміщення 5 пл.
1,2 кв.м., приміщення 6 пл. 1,0 кв.м.,
приміщення 7 пл. 10,0 кв.м., приміщення 8 пл.
17,4 кв.м., приміщення 9 пл. 23,4 кв.м.,
приміщення 10 пл. 3,9 кв.м., приміщення 11
пл. 12,5 кв.м., приміщення 12 пл. 14,6 кв.м.,
приміщення 13 пл. 71,1 кв.м., приміщення 13а
пл. 46,1 кв.м., приміщення 14 пл. 10,7
кв.м., приміщення 15 пл. 35,0 кв.м.,
приміщення 16 пл. 14,9 кв.м.; приміщення № 2:
приміщення 1 пл. 64,3 кв.м., приміщення 2 пл.
20,7 кв.м., приміщення 3 пл. 60,9 кв.м.,
приміщення 4 пл. 8,9 кв.м., приміщення 5 пл.
6,3 кв.м., приміщення 6 пл. 11,4 кв.м.,
приміщення 10 пл. 22, 4 кв.м., приміщення 11
пл. 12, 2 кв.м., приміщення 12 пл. 1,3 кв.м.,
приміщення 13 пл. 1,5 кв.м., приміщення 14
пл. 1,3 кв.м.; І-й поверх: частину
приміщень ІІ/33,2 кв.м. (заг.пл. ІІ/112,2
кв.м.); ІІ поверх: частину приміщень
І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.), частину
приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг. пл. ІІ/12,7
кв.м.); ? частину нежитлового приміщення
НОМЕР_7 (в літ. А) загальною площею 271,4
кв.м., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2; гаражний бокс № 4 площею 23,6 кв.
м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_4; автомобіль марки «Фольцваген
Транспортер», 2002 р.; автомобіль марки
«МіцубісіПеджеро Вагон», 2006 р.;
житловий будинок з надвірними
будівлями загальною площею 58,2 кв.м.,
який розташований за адресою: АДРЕСА_3;
земельну ділянку за кадастровим №
:01:028:00045, площею 0,2074 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3;
земельну ділянку за кадастровим №
:01:028:0004, площею 0,2496 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3, а
всього на загальну суму 11645094 грн. 09 коп.

Враховуючи те, що представник ОСОБА_3
проти такого виділу нерухомого
майнаОСОБА_14., що складається з
нежитлових приміщень не заперечував з
підстав передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 71 СК
України, з урахуванням вище наведеного,
суд дійшов висновку про те, що позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині виділу
останньому майна підлягають
задоволенню.

З цих же підстав, суд вважає підлягають
задоволенню і вимоги ОСОБА_2 про виділ
ОСОБА_3 у власність квартири АДРЕСА_1;
нежиле приміщення № 5 ІІ поверху (в літ.
А) загальною площею 45 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
нежитлове приміщення (в літ. А) № 1
(гр.пр. № 11); № 1 (гр.пр. № 10) загальною
площею 64, 3 кв.м., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 ? частину нежитлового
приміщення НОМЕР_7 (в літ. А) загальною
площею 271,4 кв.м., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, нежитлове приміщення
НОМЕР_6 (в літ. А) загальною площею 232,4
кв.м., яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2; нежитлове приміщення НОМЕР_8 (в
літ. А) загальною площею 88,9 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
будівельні матеріали незавершеного
будівництвом реконструкції
нежитлового приміщення АДРЕСА_2,а
всього майна на загальну суму 12516304 грн.

Суд вважає неспроможними доводи
представника ОСОБА_3 про те, що поділ
квартири, земельних ділянок,
домоволодіння, гаражного боксу та
автомобілів, повинен бути проведений
не шляхом їх виділу в натурі,а шляхом
визначення ідеальних часток у майні,
оскільки така позиція у даному випадку
суперечитиме ч. 1 ст. 71 СК України, у
зв'язку з чим відмовляє у задоволенні
зустрічного позову.

Разом з тим, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
виділ ОСОБА_3 доходів від прибутку по
здачі в оренду нерухомого майна
задоволенню не підлягають виходячи за
наступного.

Згідно договору оренди нежитлового
приміщення (будівлі) від 02.01.2012 р. ОСОБА_3
здала в оренду ТОВ «Євростиль» нежиле
приміщення загальною площею 565,6 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в
літері А строком до 31.12.2012 року на
умовах оплати 2 грн. за 1кв.м за місяць,
що становить 9049,60 грн. за період дії
договору починаючи з 01.05.2012 року /Т.І а.с.
15, 16/.

Згідно договору оренди № 3 нежитлового
приміщення від 03.01.2012 р. ОСОБА_3 здала в
оренду ФОП ОСОБА_10 (яка є спільною
дочкою сторін по справі) нежитлове
приміщення загальною площею 60,0 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_2 строком
до 31.12.2012 року на умовах оплати 40,00 грн.
за 1 кв.м. за місяць, що становить 19200,00
грн. за період дії договору починаючи з
01.05.2012 року /Т.І. 17, 18/.

Згідно Договору № 11 найму (оренди)
нежилого приміщення від 01.05.2012 року
ОСОБА_3 здала в оренду ОСОБА_11 нежитлове
приміщення НОМЕР_8 (в літ. А) загальною
площею 88,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 в літері А строком до
31.03.2015 року на умовах оплати 10000,00 грн. за
місяць, що еквівалентно 1250 доларам США,
що на станом на 01.10.2014 року становить 319
499,00 грн. за період дії договору
починаючи з 01.05.2012 року /а.с. 19-22/.

Таким чином, ОСОБА_2 та представники
останнього стверджують про те, що
ОСОБА_3 за первісним позовом згідно
вказаних договорів отримала доходи від
використання спільного майна в сумі
347748,60 грн.

Проте, суд не може погодитися з такими
висновками, оскільки згідно листа,
декларації та витягів з бази
податкової інспекції у Дарницькому
районі головного управління мін
доходів у м. Києві /Т.ІІІ а.с. 91-100/ не
вбачається, що ОСОБА_3 отримувала
прибуток за вище вказаними договорами
оренди. Таким чином, виходячи з
презумпції правомірності поведінки,
доводи представників ОСОБА_2 щодо
недекларування доходів від здачі майна
в оренду, тощо не заслуговують на увагу,
оскільки вина ОСОБА_3 не встановлена.

З урахуванням наведеного вбачається,
що ОСОБА_2 виділяється майно, вартість
якогостановить 11645094,09 грн., а
ОСОБА_312516304 грн., різниця становить 871209
грн. 91 коп., таким чином з ОСОБА_3 в
рахунок компенсації за частку
виділеного майна підлягає стягненню
435604 грн. 95 коп. Проте, з урахуванням
положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд не
може вийти за межі позову, а саме
визначену ОСОБА_2 суму грошової
компенсації в розмірі 307979 грн. 50 коп.

Крім того, з урахуванням наведеного з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 згідно ст.
88 ЦПК України підлягають стягненню
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ майна
подружжя задовольнити частково.

Визнати об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3
нежитлові приміщення загальною площею
565,6 кв.м., які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2 в літері А та складається з
наступних приміщень: приміщення № 4а ІІ
поверху: приміщення 1 пл. 29,8 кв.м.,
приміщення 5 пл. 1,2 кв.м., приміщення 6 пл.
1,0 кв.м., приміщення 7 пл. 10,0 кв.м.,
приміщення 8 пл. 17,4 кв.м., приміщення 9 пл.
23,4 кв.м., приміщення 10 пл. 3,9 кв.м.,
приміщення 11 пл. 12,5 кв.м., приміщення 12
пл. 14,6 кв.м., приміщення 13 пл. 71,1 кв.м.,
приміщення 13а пл. 46,1 кв.м., приміщення
14 пл. 10,7 кв.м., приміщення 15 пл. 35,0 кв.м.,
приміщення 16 пл. 14,9 кв.м.;
приміщення № 2: приміщення 1 пл. 64,3 кв.м.,
приміщення 2 пл. 20,7 кв.м., приміщення 3 пл.
60,9 кв.м., приміщення 4 пл. 8,9 кв.м.,
приміщення 5 пл. 6,3 кв.м., приміщення 6 пл.
11,4 кв.м., приміщення 10 пл. 22, 4 кв.м.,
приміщення 11 пл. 12, 2 кв.м., приміщення 12
пл. 1,3 кв.м., приміщення 13 пл. 1,5 кв.м.,
приміщення 14 пл. 1,3 кв.м.; І-й поверх:
частину приміщень ІІ/33,2 кв.м. (заг.пл.
ІІ/112,2 кв.м.); ІІ поверх: частину
приміщень І/23,2 кв.м. (заг.пл. 1/46,4 кв.м.),
частину приміщення ІІ/6,4 кв.м. (заг. пл.
ІІ/12,7 кв.м.) та в порядку поділу майна
набутого за час шлюбу виділити ОСОБА_2.

В порядку поділу майна набутого за час
шлюбу виділити у власність ОСОБА_2: ?
частину нежитлового приміщення НОМЕР_7
(в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
гаражний бокс № 4 площею 23,6 кв. м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_4;
автомобіль марки «Фольцваген
Транспортер», 2002 р.; автомобіль марки
«МіцубісіПеджеро Вагон», 2006 р.;
житловий будинок з надвірними
будівлями загальною площею 58,2 кв.м.,
який розташований за адресою: АДРЕСА_3;
земельну ділянку за кадастровим №
:01:028:00045, площею 0,2074 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3;
земельну ділянку за кадастровим №
:01:028:0004, площею 0,2496 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3, а
всього виділити майна на загальну суму
11645094 /одинадцять мільйонів шістсот
сорок п'ять тисяч дев'яносто чотири/
грн. 09 коп.

В порядку поділу майна набутого за час
шлюбу виділити у власність ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1 нежиле приміщення
№ 5 ІІ поверху (в літ. А) загальною
площею 45 кв.м., яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 нежитлове приміщення
(в літ. А) № 1 (гр.пр. № 11); № 1 (гр.пр. № 10)
загальною площею 64, 3 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ?
частину нежитлового приміщення НОМЕР_7
(в літ. А) загальною площею 271,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
нежитлове приміщення НОМЕР_6 (в літ. А)
загальною площею 232,4 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
нежитлове приміщення НОМЕР_8 (в літ. А)
загальною площею 88,9 кв.м., яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
будівельні матеріали незавершеного
будівництвом реконструкції
нежитлового приміщення АДРЕСА_2, а
всього майна на загальну суму 12516304
(дванадцять мільйонів п'ятсот
шістнадцять тисяч триста чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_3, проживає за адресою:
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, проживає за
адресою: АДРЕСА_5 компенсацію за
частину майна в розмірі 307979 грн. 50 коп.,
судові витрати в розмірі 24141 грн. 80 коп.,
а всього стягнути 332121 /триста тридцять
дві тисячі сто двадцять одну/ грн. 30 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про
поділ майна подружжя залишити без
задоволення.

Позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_12, ОСОБА_13, про
визнання права власності на нерухоме
майно залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: