22-ц/775/1331/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2014 року

м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів
Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
місця проживання дитини та припинення
стягнення аліментів за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вугледарського міського суду
Донецької області від 17 липня 2014 року,

в
с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_4 з
зазначеним позовом. Просив визначити
місце проживання дитини - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним, а також припинити
право відповідачки на аліменти, які
виплачуються їй за рішенням суду.

Рішенням Вугледарського
міського суду Донецької області від 17
липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені. Визначено місце
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом
зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2. Припинено стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з дня винесення рішення - 17 липня 2014
року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення суду скасувати,
відмовити у задоволенні позовних вимог
колишньому чоловіку, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 про час і місце
розгляду справи повідомлений, просив
розглянути справу у його відсутність
(а.с.197).

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_6, які просили задовольнити
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно

з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні

Згідно ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають з
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Вказане судове рішення
зазначеним вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 07
березня 2008 року до 06 червня 2011 року.

Під час перебування у шлюбі у
них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Докучаєвського
міського суду Донецької області від 06
лютого 2013 року з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/4 частини усіх заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 10 січня 2013 року, і до
повноліття дитини.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 та визначаючи місце проживання
малолітньої дитини з батьком в
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив
з того, що батько дитини працює, має
стабільний заробіток, його
середньомісячна заробітна плата
складає 5 786 грн.; за місцем роботи та
проживання характеризується
позитивно; зареєстрований з батьками
та братом в трикімнатній квартирі, яка
знаходиться в задовільному стані,
санітарно-гігієнічні умови
відповідають нормі. Для виховання
дитини та її розвитку створено всі
умови: є дитячий одяг, окреме ліжко,
іграшки, книжки, комп'ютер.

Проте, з висновками суду про
доцільність проживання дитини із
батьком погодитися не можна.

Згідно ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою;
розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 160-161 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків; якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом; під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно; той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею; той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно п.1 ст.9 «Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року»
дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їхньому бажанню, за
винятком випадків, коли компетентні
органи згідно з судовим рішенням,
визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення в як найкращих
інтересах дитини. Таке визначення може
бути необхідним у тому чи іншому
випадку, наприклад, коли батьки
жорстоко поводяться з дитиною або не
піклуються про неї, або коли батьки
проживають роздільно і необхідно
прийняти рішення щодо місця проживання
дитини.

Згідно ст. 6 Декларації з прав
дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1959 року дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, що мають
виключні обставини, розлучати з
матір'ю.

Відповідно до положення ч.1 ст.
3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч.
7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при
вирішення будь-яких питань щодо дітей
суд повинен керуватися максимальним
забезпеченням інтересів дітей.

Колегія суддів вважає, що
ухвалюючи рішення у справі, суд першої
інстанції не в повній мірі врахував ці
положення закону.

Зі справи вбачається, що
сторони проживали разом до березня 2011
року і син ОСОБА_5 проживав з ними. 6
червня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 розірвано і, за згодою батьків,
дитина залишилася проживати з матір'ю,
про що відображено у рішенні суду про
розірвання шлюбу (а.с.11).

Відповідно до акту обстеження
побутово-житлових умов від 16 серпня 2014
року квартири АДРЕСА_3, яку знімає
ОСОБА_4, в квартирі є все необхідне для
проживання відповідачки та розвитку і
виховання її дитини.
Санітарно-технічні умови квартири в
задовільному стані.

Будинок в якому зареєстрована
відповідачка ОСОБА_4 та її син,
розташований за адресою: АДРЕСА_4, в
даний час, знаходиться в стані
капітального ремонту.

Відповідно до наданої
характеристики з МВ ГУМВС України в
Донецькій області відповідачка ОСОБА_4
за місцем проживання характеризується
позитивно, приділяє достатньо уваги
своєму неповнолітньому сину та його
вихованню. В даний час не працює, але
стоїть на обліку в центрі зайнятості
населення м. Докучаєвськ, докладає
максимум зусиль у пошуку роботи.

З характеристики сім'ї ОСОБА_4,
представленої дошкільним закладом № 10
вбачається, що ОСОБА_5 відвідував
дитячий садочок з 11 червня 2010 року.
Вихованням дитини займається матір,
батько дитини раніше приймав участь у
вихованні дитини, але з січня 2014 року
припинив приїздити до дитячого садка
та забирати сина на вихідні (станом на
3 червня 2014 року, а.с.56).

Згідно з рішенням виконавчого
комітету Вугледарської міської ради №
96 від 20 лютого 2013 року, визначено спосіб
участі ОСОБА_2 у вихованні
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
шляхом спілкування батька із сином у
вихідні дні (субота, неділя) за місцем
проживання дитини за попередньою
домовленістю батьків (а.с.89).

Проте, 29 травня 2014 року ОСОБА_2
разом із своїми батьками приїхали на
свято у дитячий садочок та забрали
ОСОБА_5 до себе. Матір - ОСОБА_4 давала
згоду на перебування дитини у батька
протягом двох днів, але по закінченню
цього строку, дитину матері не
повернули (а.с.76).

Не погоджуючись із рішенням
суду, відповідачка вказувала, що вона
придбала сину телефон і з розмов з ним
їй відомо, що дитина фактично проживає
з бабою та дідусем, батько має іншу
сім'ю і не проживає АДРЕСА_2.

За таких обставин, апеляційний
суд вважає, що встановлення судом
місця проживання дитини ОСОБА_5 з
батьком не буде сприяти інтересам
дитини, його нормальному розвитку,
оскільки розлучення малолітньої
дитини з матір'ю, без її любові та
піклування, може негативно вплинути на
фізичний та психічний розвиток дитини.

Виключних обставин для
розлучення ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_4 в
ході судового розгляду не встановлено.
Батько визначив місце проживання
дитини на свій розсуд, без узгодження з
матір'ю, органів опіки та піклування, у
спосіб не встановлений законом. Тому, з
законністю судового рішення
погодитися не можна.

Не вбачаючи підстав для
залишення дитини з матір'ю, суд першої
інстанції послався на положення ч.2
ст.161 СК України, яка передбачає, що
орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів того, що
відповідачка є особою, яка не може
належним чином виконувати батьківські
обов'язки позивачем не надано ні суду
першої інстанції, ні апеляційному суду.
Той факт, що відповідачка не працює, не
може бути підставою для визначення
місця проживання дитини з батьком,
оскільки встановлено, що до квітня 2014
року ОСОБА_4 працювала у банку, який
припинив свою діяльність, а на
теперішній час вона перебуває на
обліку у Центрі зайнятості та отримує
матеріальну допомогу від держави.
Доказів того, що ОСОБА_4 не має коштів
на утримання дитини не надано (а.с.71-74,
170).

Висновки суду про те, що
проживання відповідачки з ОСОБА_9,
який є чужою людиною для дитини та
який має трьох дітей від попередніх
шлюбів і утримує їх, маючи (з його слів)
дохід приблизно п'ять тисяч гривень і
який не зможе надати належне
матеріальне забезпечення відповідачці
та її сину, не підтверджені
відповідними доказами. Крім того, 8
вересня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9
зареєстрували шлюб.

Враховуючи викладені
обставини та норми матеріального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду не може залишатися без
змін і, на підставі ст.309 ЦПК України,
підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_2
у позові про визначення місця
проживання сина ОСОБА_5 з батьком.

Також підлягає скасуванню і
рішення в частині припинення стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
оскільки підстав для проживання
дитини з батьком немає.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст. 309
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Вугледарського
міського суду Донецької області від 17
липня 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
місця проживання дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком за адресою :
АДРЕСА_2 та у позові про припинення
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М. Кочегарова

Судді:
Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова