Справа № 167/1637/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Сіліч І.І. Провадження №
22-ц/773/1968/14 Категорія: 81 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука
В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції Гордійчук Олени Ігорівни про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України за апеляційною
скаргою державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції Гордійчук Олени Ігорівни на
ухвалу Рожищенського районного суду
від 04 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Рожищенського районного
суду від 04 грудня 2014 року в задоволенні
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції Гордійчук О. І. про тимчасове
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Рожищенського
районного управління юстиції
Гордійчук О.І., покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, просила ухвалу
суду скасувати та повернути справу на
новий розгляд.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції знаходиться виконавчий лист,
виданий Рожищенським районним судом
про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей в розмірі 1/3 частини його
заробітку щомісячно і до досягнення
старшою дитиною повноліття. Згідно
розрахунку заборгованість ОСОБА_2 по
сплаті аліментів станом на 01.12.2014 року
становить 38063,32 грн.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У відповідності до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

У відповідності до п. 2 даної статті суд
негайно розглядає подання, зазначене в
частині першій цієї статті, без виклику
чи повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Згідно до п. 18 ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право, у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що суд має право
встановити щодо боржника тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України лише за поданням державного
виконавця, обов'язково погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби, за умови доведення
та документального підтвердження
факту ухилення боржника, який має
паспорт, від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду чи
іншого органу (посадової особи), і таке
обмеження може бути встановлено лише
строком до виконання боржником своїх
зобов'язань.

Отже, суд першої інстанції, давши вірну
оцінку обставинам справи, прийшов до
правильного висновку, що відсутність
майна у боржника, на яке може бути
звернуто стягнення, не є тим виключним
випадком застосування таких обмежень,
а тому обґрунтовано відмовив у
тимчасовому обмеженні у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2.

Доводи апелянта про те, що судом не
взято до уваги, що державним виконавцем
вчинені всі необхідні дії для
встановлення зареєстрованого за
боржником майна на праві власності або
інших доходів не заслуговують на увагу,
оскільки державний виконавець,
звертаючись до суду з даним поданням,
повинен був подати докази доцільності
та ефективності встановлення щодо
боржника ОСОБА_2 обмеження у праві
виїзду за межі України.

Разом з тим, застосування таких
обмежень може мати місце лише у
виключних випадках і повинно
використовуватися лише як крайній
захід після реалізації усіх можливих
та передбачених законом засобів
примусового виконання судового
рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваної ухвали, яка
ухвалена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 312 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рожищенського
районного управління юстиції
Гордійчук Олени Ігорівни відхилити.

Ухвалу Рожищенського районного суду
від 04 грудня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді