РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Київський
районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом Фабрики «Варіант»
Товариство з обмеженою
відповідальністю до ОСОБА_1 про
припинення дій та відшкодування
моральної шкоди, -

встановив:

Позивач, Фабрики «Варіант» Товариства
з обмеженою відповідальністю,
звернувся у суд з позовом до
відповідача, ОСОБА_1, в якому після його
зменшення остаточно просить суд:
зобов'язати відповідача припинити
зловживати своїми правами, а саме
зобов'язати відповідача припинити
безпідставно звертатися до органів
державної влади України із заявами,
скаргами та зверненнями, що міситимуть
завідомо неправдиві відомості про
порушення фабрикою вимог чинного
трудового та податкового
законодавства України по відношенню до
колишнього працівника фабрики -
відповідача, а також стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 24000
грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що відповідач працював на
Фабриці та у 2009році був звільнений за
власним бажанням. Після звільнення
відповідач не одноразово звертався до
суду з позовами про поновлення його на
роботі та стягнення коштів. Із заявами
про порушення з боку Фабрики його прав
відповідач також звертався до різних
державних організацій, зокрема
Територіальної інспекції правці у
Харківській області, податкового
органу, Управління праці та
соціального захисту населення
адміністрації Київського району ХМР,
однак проведеними перевірками
порушення прав відповідача з боку
Фабрики не встановлено. Крім того,
відповідач із відповідними заяви про
вчинення злочину звертався до
міліції,в подальшому кримінальні
провадження були закриті. Вказані дії
відповідача призводять до чисельних
перевірок Фабрики, що викликає
недовіру партнерів та працівників .

Також на прохання відповідача та за
його позицією у мережі Інтернет
Всеукраїнське об'єднання «Свобода»
розповсюдила статтю, яка містить
неправдиві, необґрунтовані,
безпідставні та ганебні твердження
стосовно позивача, які порочать ділову
репутацію Фабрики.

Вказані дії відповідача свідчать про
зловживання його правами та спричинють
моральну шкоду Фабриці, яка полягає у
приниженні ділової репутації, зниження
престижу та довіри.

Відповідач - ОСОБА_1, у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, зазначаючи, що він
захищає свої права законними шляхами.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, вважає за необхідне в
задоволені позову відмовити, виходячи
з наступного.

Матеріали справи свідчать, що з 18.02.2004
по 04.12.2009 рр. відповідач працював у
позивача. Наказом № 802-ВК від 04.12.2009
відповідач був звільнений за власним
бажанням на підставі власної заяви про
звільнення за власним бажанням від
23.11.2009. Законність звільнення
відповідача встановлена судовими
рішеннями.

Після звільнення відповідач
неодноразово звертався у суд за
захистом своїх прав та із чисельними
заяви про порушення його прав Фабрикою.
За перевірками проведеними
територіальною Державною інспекцією
праці у Харківській області , оформлені
актами, встановлені порушення
фабрикою трудового законодавства. При
проведенні перевірки ДПІ у Київському
районі порушень щодо офіційного
оформлення найманих працівників та
правильність справляння податку на
доходи фізичних осіб не встановлено.

Крім того, відповідач звертався до
правоохоронних органів щодо вчинення
Фабрикою злочинів, однак постановами
провадження були закриті за
відсутності складу кримінального
правопорушення.

Вказані дії на думку позивача є
зловживанням відповдіачем своїми
правами, що спричиняє Фабриці моральну
шкоду, яка полягає у приниженні її
ділової репутації та зниженням
престижу, підрив довіри до діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно роз'яснень які містяться у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.2001 № 5, під немайновою
шкодою, заподіяною юридичній особі,
слід розуміти втрати немайнового
характеру, що настали у зв'язку з
приниженням її ділової репутації,
посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, а також вчинення дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до ст. 40 Конституції України
всі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Також, кожна особа у відповідності до
ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦК
України може звертатися до суду за
захистом свої порушених прав .

Згідно роз'яснень які містяться в п.16
Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо
цей орган компетентний перевірити
таку інформацію та надати відповідь,
проте в ході перевірки інформація не
знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути
підставою для задоволення позову,
оскільки у такому випадку мала місце
реалізація особою

конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції , а не
поширення недостовірної інформації.

Враховуючи положення п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року , а також положення КУ
звернення відповідача до суду та
контролюючих органів є реалізацією
його права на звернення до органів
державної влади щодо перевірки
відомостей, які знаходяться в їх
компетенції, а також реалізацією свого
права на звернення до суду. При цьому
умислу в діях відповідача позивачем не
доведено.

Наявність винних дій відповідача при
зверненні ним до правоохоронних
органів про вчинення позивачем
злочину, доводиться у відповідності до
ч.2 ст. 59 ЦПК України та ст.62 Конституції
України вироком суду, оскільки за
завідомо неправдиве повідомлення про
вчинення злочину передбачена
кримінальна відповідальність за ст. 383
КК України. Вказаний вирок суду -
відсутній.

Відповідно до ст.94 ЦК України юридична
особа має право на недоторканність її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати. Особисті немайнові права
юридичної особи захищаються
відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст. 16 ЦК України суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Згідно роз'яснень які містяться в п.5 ПП
ВСУ від 27 лютого 2009 року відповідно до
статей 94, 277 ЦК ( 435-15 ) фізична чи
юридична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.

При цьому належним відповідачем у разі
поширення оспорюваної інформації в
мережі Інтернет є автор відповідного
інформаційного матеріалу та власник
веб-сайту, особи яких позивач повинен
установити та зазначити в позовній
заяві. (п.12 ПП ВСУ )

Спричинення немайнової шкоди позивач
обґрунтовує поширенням завідомо не
правдивої інформації у відношенні
позивача в мережі Інтернет.

Згідно статі, яка надана суду, 21.07.2011 р.
в мережі Інтернет Харківською обласною
організацією ВО «Свобода» поширена
інформація про ТОВ «Варіант» з
посиланням на ОСОБА_1.

Між тим, позивач не просить визнати її
недостойною, спростувати не залучає до
участі у розгляд справи автора статті
та власника веб-сайту.

Крім того, суд зазначає, що право
висловлювати судження, оцінки, думки
гарантовано ст. 34 Конституції України.
Це право закріплено також у ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка відповідно
до ст. 9 Конституції України є складовою
частиною національного законодавства.

Таким чином, позивачем не доведено, що
винні дії відповідача, які призвели до
приниження ділової репутації фабрики,
зниження престижу, підрив довіри до
діяльності фабрики, внаслідок чого є
недоведеним спричинення немайнової
шкоди.

Надані позивачем письмові пояснення
працівників Фабрики про начебто
спричинення діями відповідача
недовіри до Фабрики зборку її
працівників, судом як доказ не
приймається, оскільки виходячи з
положень ч.2 ст. 57, ч.2 ст. 59 ЦПК України
обстави по справі встановлюються
поясненнями сторін, а осіб які не є
сторонами або третіми особами по
справі - їх свідченнями у якості
свідків. Відповідного клопотання
позивачем не заявлялось.

Враховуючи зазначене, позивачем
також не доведено зловживання
відповідачем своїми правами,
внаслідок чого припиненню вони не
підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3, 4, 10, 60, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд
,-

вирішив:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом

десяти днів з дня його проголошення,
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили, після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Суддя
Бородіна Н.М.