Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/740/14-ц

Провадження №2/377/388/14

11 грудня 2014 року Славутицький міський
суд, Київської області у складі
головуючого - Малишенко Т.О., при
секретарі Ахутіній А.А., за участі
сторін: позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, її представника адвоката
ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про стягнення
грошових коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Славутицького
міського суду з позовними вимогами про
стягнення грошових коштів. Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що
він домовився з відповідачкою про
укладання усного договору
купівлі-продажу корови. Істотне
значення для укладення усного договору
купівлі-продажу були такі обставини:
корова повинна бути вагітною та давати
молоко, яке придатне для вживання.
Відповідачка його запевнила, що корова
вагітна та дає молоко, яке придатне для
вживання. У червні місяці 2013 року, між
ним і відповідачем був укладений усний
договір купівлі-продажу червоно-рябої
корови. Він сплатив 7500 гривень
відповідачу, а він від відповідача
отримав корову. З часом він дізнався, що
корова не вагітна та хворіє, тому
молоко корови не придатне для вживання.
Він прийняв рішення повернути корову,
про що повідомив відповідачку, яка
погодилася її прийняти та повернути
сплачені ним кошти. Він повернув корову
відповідачці, а відповідачка сплатила
йому лише частину суми 3750 гривень, а
іншу частину в розмірі 3750 гривень,
зобов'язалась повернути через пару
днів. Пройшло вже декілька місяців, а
відповідач відмовляється повернути 3750
гривень, тому він змушений звернутися
до суду з вимогою про стягнення з
відповідача не повернутої суми у
розмірі 3750 гривень. Крім того вважає, що
діями відповідача йому спричинено
моральну шкоду, яку він оцінив у
грошовому еквіваленті у розмірі 3000
гривень.

У судовому засіданні позивач і його
представник позовні вимоги підтримали,
суду дали пояснення, аналогічно
викладеним у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнала,
суду повідомила, що дійсно у неї була
здорова корова, яку вона випасала,
тричі на день, доїла, а молоко продавала
мешканцям м.Славутича. На протязі 2012
року позивач просив продати корову, але
вона відмовлялася, оскільки це була її
кормилиця. Оскільки за коровою важко
було глядіти, на прохання позивача вона
у травні 2013 року вирішила продати
корову, домовилися, що якщо корова
тільна то за 8000 гривень, а якщо ні, то 7500
гривень. Позивач прийшов до неї у с.
Червона Гута, оглянув корову,
відмовився від одержання документів на
корову, сплатив їй 7500 гривень, і погнав
корову у інше село Неданчичи.
Телефонував, дякував за корову,
говорив, що багато молока, привозив їй
молоко. Приблизно через дев,ять днів
зателефонував і сказав, що приведе
корову, так як вона хвора. Вона
відмовилася, повідомила йому, що
прийнято корову повертати на третій
день після придбання, якщо щось не так.
Тому сказала, щоб корову не вів, так як
він узяв її здоровою, сам її занапастив,
що хоче той і робить з коровою. Він
корову узяв здорову, тримав більше
дев,яти днів. Вдома її не було, коли
позивач повернув корову, просто
прийшов, загнав у двір і зник.
Наслідуючий день вона виявила, що не
може видоїти корову, оскільки він її
застудив, у корови мастит, вона
намагалася, її лікувати, дійниці
протирала горілкою, але не змогла
вилікувати. Оскільки позивач не
забирав корову, вона змушена була здати
корову на м,ясо. Тому зустрілась з
ОСОБА_1 у парку м. Славутича і віддала
суму грошей, яку вона отримала за
корову від м,ясників у розмірі 3750
гривень. З позивачем домовилися,
оскільки він корову брав здорову, а
повернув хвору, то вона віддає йому
половину вартості корови, позивач
погодився. Вважає вимоги позивача
безпідставними в частині стягнення
грошей за корову. Крім того, вимоги
позивача про стягнення моральної шкоди
також безпідставні, так як він узяв
здорову корову, повернув хвору,
постійно її шантажує, телефонує,
погрожує, це в неї погіршився стан
здоров,я, вона змушена була звертатися
у лікарню, через погане почуття Вона
вважає, що він своїми діями спричинив
їй моральну шкоду.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_5, суду
повідомив, що дійсно у його матері була
корова, яку вона продала ОСОБА_1 Він
телефонував, говорив, що корова гарна,
дає багато молока. Але приблизно через
дев,ять днів, коли матері не було вдома,
ОСОБА_1, загнав у двір корову, сказав, що
вона хвора (мастит) не дає молока і зник.
Матері не було вдома. Він дуже обурився
поведінкою ОСОБА_1, сів за кермо
автомобіля і поїхав до ветеринара у с.
Неданчичи. Ветеринар, повідомив, що
корова у них була здорова, у їх селі
сухо, а захворіти вона могла у с.
Неданчичи, у господарстві ОСОБА_1, так
як там сиро, і корові достатньо було
полежати на сирому три години. Він
попросив ОСОБА_1 дочекатися матір і з
нею вирішувати питання. Але ОСОБА_1
кинув корову і зник. На слідуючий день,
приїхала мати, і виявила, що корову не
можна видоїти. Тому у телефонній
розмові, вони з ОСОБА_1 домовилися, що
оскільки він корову занапастив, то
повертають половину суми від
отриманої. Оскільки ОСОБА_1 постійно
телефонував, погрожував, то вони з
сестрою скинулися і віддали 2000 гривень,
крім 3750 гривень, які повернула ОСОБА_1
матір у парку м. Славутича.

Свідок ОСОБА_7, суду повідомила, що у
кінці травня 2013 року матір продала
корову ОСОБА_1, через дев,ять днів, він
повернув корову, просто привів у двір і
кинув, вдома був тільки брат, матері не
було. На слідуючий день матір виявила,
що дійниці у корови червоні, і молока
немає. Оскільки ОСОБА_1 занапастив
корову, то домовилися, що вони
повертають половину суми від
отриманої. Гроші матір,ю було повернуто
у парку. Проте ОСОБА_1, почав
телефонувати і погрожувати матері,
тому вони з братом скинулися і вона
передала ОСОБА_1 іще 2000 гривень.

Свідок ОСОБА_8, суду повідомила, що у
літку 2013 року вона йшла з базару через
парк м. Славутича, бачила як ОСОБА_5, у
парку розмовляла з якимсь чоловіком. З
розмови між ними вона зрозуміла, що
вони щось ділять, домовилися, що вона
повертає половину від вартості корови,
так як він її занапастив.

Свідок ОСОБА_9, суду повідомила, що до
продажу корови ОСОБА_1. ОСОБА_5 пасла
корову на околиці міста, корова була
здорова, давала молоко, ОСОБА_5
продавала молоко два рази на день.
Відсутня корова була приблизно дві
неділі, а потім знову з,явилася, у
розмові з ОСОБА_5, остання повідомила,
що покупець який придбав корову її
спортив, недогледів, вона і захворіла,
не дає молока.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
суду повідомили, що до останнього дня,
перед продажем корови,у ОСОБА_5,
придбавали молоко. Вона сама приносила
їм молоко додому, і повідомила, що на
слідуючий день молока не буде, так як
вона продає корову. Молоко було смачне,
корова здорова.

Суд заслухавши сторони, свідків,
вивчивши надані матеріали, оглянувши
кримінальне провадження №0000257
від 19.07.2013 року відносно заяви ОСОБА_1,
вивчивши зміст Постанови про закриття
кримінального провадження від 30.09.2013
року, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов,язків. Статтею 203 ЦК України
передбачені загальні вимоги
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Крім того правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Статтею 205 ЦК України
передбачено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов,язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків. Статтею 206 ЦК України
передбачено, що усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та
(або)державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. Відповідно до вимог ст. 208
ЦК України у письмовій формі належить
вчиняти зокрема правочини фізичних
осіб між собою на суму, що перевищує у
двадцять і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. Під сумою в цьому випадку
слід розуміти ціну майна, що
передається або зустрічного надання.
Беручи до уваги, що цивільних
правовідносинах застосовується
неоподаткований мінімум доходів
громадян у розмірі 17 гривень (п.22.5 ст.22
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», правочини між
фізичними особами на суму, що перевищує
340 гривень повинні бути укладені в
письмовій формі. За домовленості
сторін у простій письмовій формі
можуть вчинятися будь-які правочини,
хоч би закон і не вимагав письмової
форми для таких правочинів.
Недотримання сторонами вимог закону
щодо письмової форми правочину може
тягнути за собою недійсність
правочину, у випадках встановлених
законом, ч.1 ст.218 ЦК України. Статтею 218
ЦК України передбачені правові
наслідки недодержання вимоги щодо
письмової форми правочину. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-,відеозапису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків. В той же час якщо правочин, для
якого законом встановлена його
недійсність у разі недодержання вимоги
щодо письмової форми, укладений усно і
одна із сторін вчинила дію, а друга
сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання,
такий правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

В даному випадку посилання позивача на
ч.2 ст.678 ЦК України, що у разі істотного
порушення вимог щодо якості товару
покупець має право відмовитися від
договору і вимагати повернення
сплаченої за товар грошової суми є
безпідставним, оскільки доказів на
обґрунтування своїх позовних вимог
позивачем не надано. Відповідно до
вимог ст.10,60 ЦПК України кожна сторона,
в тому числі і позивач, зобов,язаний
надати суду докази на обґрунтування
своїх позовних вимог. Суд прийшов до
висновку, що позивач суду не надав
доказів на обґрунтування позовних
вимог не тільки в частині неповернутої
сплаченої суми за товар, а і тим, що
діями відповідача позивачу спричинено
моральну шкоду, оскільки суду не надані
докази, що між діями відповідача і
наслідками які настали у позивача є
причинно-слідчий зв,язок.

Керуючись ч.1 ст. 218 ЦПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 - про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Славутицький міський суд шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т. О. Малишенко