У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Міністерства внутрішніх справ України
до голови ліквідаційної комісії
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ ОСОБА_4,
заступника голови ліквідаційної
комісії Кіровоградського юридичного
інституту Харківського національного
університету внутрішніх справ ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Кіровоградського юридичного
інституту Харківського національного
університету внутрішніх справ, треті
особи: Управління внутрішніх справ
України в Кіровоградській області,
Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації, про визнання
приватизації недійсною, визнання
незаконним та скасування
розпорядження, визнання незаконним та
скасування свідоцтва про право
власності, визнання недійсним
положення трудового договору,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою Міністерства внутрішніх справ
України та Управління Міністерства
внутрішніх справ України на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 03 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року Міністерство
внутрішніх справ України (далі - МВС
України) звернулось до суду з позовом
до голови ліквідаційної комісії
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ ОСОБА_4,
заступника голови ліквідаційної
комісії Кіровоградського юридичного
інституту Харківського національного
університету внутрішніх справ ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Кіровоградського юридичного
інституту Харківського національного
університету внутрішніх справ, в якому
просило визнати недійсною
приватизацію державного майна, а саме:
квартири АДРЕСА_1 корпус 2 ум.
Кіровограді; визнати незаконним та
скасувати розпорядження
Кіровоградської філії Національного
університету внутрішніх справи від 29
листопада 2011 року № 1; визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ від 29
листопада 2011 року № 1; визнати
незаконним та скасувати свідоцтво на
право власності від 30 листопада 2011 року
на вищевказану квартиру на ім'я ОСОБА_6;
визнати недійсним положення пункту 5.10
трудового договору від 01 вересня 2004
року, підписаного ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
щодо безоплатної передачі у власність
вищезазначеної квартири за умови
виконання ОСОБА_6 обов'язків,
передбачених п. п. 3.1 - 3.6 даного
контракту; витребувати майно з чужого
незаконного володіння ОСОБА_6, а саме:
квартиру АДРЕСА_1.

Позивач посилався на те, що проведена
процедура передачі державного майна та
приватизація спірної квартири вчинені
з порушенням норм чинного
законодавства, оскільки
Кіровоградський юридичний інститут
Харківського національного
університету внутрішніх справ не
зареєстрував спірне майно відповідно
до вимог чинного законодавства і не мав
права ним розпоряджатись. Вказана
квартира зареєстрована на праві
загальнодержавної власності за
Кіровоградською філією Національного
університету внутрішніх справ.
У 2003 році вказана філія
реорганізована в Кіровоградський
юридичний інститут Національного
університету внутрішніх справ, а у 2005
році - Кіровоградський юридичний
інститут Харківського національного
університету внутрішніх справ та на
МВС України були покладені заходи щодо
реорганізації зазначених закладів.
Інститут не оформив зазначене нерухоме
майно, проте саме від імені інституту
прийнято рішення про приватизацію та
видано розпорядження Кіровоградського
юридичного інституту Харківського
національного університету внутрішніх
справ від 29 листопада 2011 року № 1, що і
стало підставою для видачі свідоцтва
про право власності ОСОБА_7, який
отримав ордер 30 вересня 2011 року, а
приватизував квартиру 30 листопада 2011
року. Ліквідаційна комісія та посадові
особи інституту не мали повноважень
відчужувати спірну квартиру, що є
порушенням Порядку відчуження об'єктів
державної власності, норм чинного
законодавства.

МВС України є органом управління
відносно спірної квартири, відповідно
до Статуту інституту він не мав
повноважень щодо самостійного
відчуження квартири, а МВС України не
надавало згоди на відчуження даного
державного майна, до Міністерства
ліквідаційна комісія з даного питання
не зверталась. МВС України чітко
визначило повноваження ліквідаційної
комісії, а тому ліквідаційна комісія в
особі голови та заступника не мали
права відчужувати надане інституту на
праві оперативного управління майно.

Приватизації нерухомого майна
передувало укладення трудового
контракту з ОСОБА_7, яким передбачена
передача у власність ОСОБА_6 спірної
квартири за умови виконання обов'язків,
вказаних у п. п. 3.1-3.6 контракту.
Посилаючись на вимоги Закону України
«Про міліцію», позивач зазначав, що
укладення трудового контракту з
особами, до числа яких відноситься
ОСОБА_7, не передбачено чинним
законодавством.

Враховуючи вказане, позивач просив
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 03 вересня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі МВС України та
Управління МВС України, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, правильно
виходив з того, що ОСОБА_8 одночасно був
працівником міліції і
науково-педагогічним працівником.
Спірна квартира була надана йому як
квартиронаймачу, а не як атестованому
працівнику міліції, а тому дійшов
правильного висновку про те, що
приватизація була проведена
відповідно до вимог закону.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявників з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України та
Управління Міністерства внутрішніх
справ України відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 03 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Маляренко А.В.