Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди та
зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про захист честі, гідності та
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі,
гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві посилається на те, що з
відповідачкою ОСОБА_2 він перебував у
шлюбі, який було розірвано у 2010 році. У
2012 році між ними почалися судові спори.
В травні 2012 року ОСОБА_2 подала до нього
в суд позов про сплату аліментів, при
цьому вона не припустилася жодних
образ до нього. Відповідачка ОСОБА_3 є
представником у суді ОСОБА_2 по всім
їхнім справам.

29.05.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду заперечення на позов по
справі № 712/8780/12, де вперше вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його: «Позивач
ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не
приймає, фізичним та духовним
розвитком сина, не цікавиться.
Матеріальної допомоги на його
утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
оздоровленням сина, не займається. Будь
яких перепон у зустрічах батька із
сином я не вчиняла та не вчиняю, проте
неодноразово мали місце коли позивач
забирав дитину до свого помешкання, сам
напивався, дитиною не займався, включає
канали порнографічного характеру, а
також в присутності дитини займається
із чужими тьотями..., а дитина
залишається голодна і без нагляду... та
є аморальною поведінкою батька в
присутності своєї дитини».

29.05.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду зустрічну позовну заяву
по справі № 712/8780/12, де знову вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його:
«Відповідач ОСОБА_1 будь-якої участі в
фізичному розвитку та оздоровленні
сина, не брав і не бере, його розвитком,
не цікавиться. Матеріальної допомоги
на утримання дитини добровільно, не
надає, продуктами харчування та одягом,
не забезпечує. Вихованням фізичним та
духовним розвитком сина, не
займається». «Не зважаючи на ці
обставини відповідач категорично
відмовляється дати згоду на виїзд
нашого сина за кордон, його відмова у
наданні згоди...», «...відповідач ОСОБА_1
чинить мені - ОСОБА_2 перешкоди в цьому,
висуває певні умови перед ним взамін на
надання дозволу на виїзд дитини за
кордон, обмежує таким чином можливості
дитини...».

05.06.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду заперечення на позов по
справі № 2/712/3781/12, де знову вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його: «Позивач
ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не
приймає, фізичним та духовним
розвитком сина, не цікавиться.
Матеріальної допомоги на його
утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
оздоровленням сина, не займається. Будь
яких перепон у зустрічах батька із
сином я не вчиняла та не вчиняю, проте
неодноразово мали місце коли позивач
забирав дитину до свого помешкання, сам
напивався, дитиною не займався, включає
канали порнографічного характеру, а
також в присутності дитини займається
із чужими тьотями..., а дитина
залишається голодна і без нагляду... та
є аморальною поведінкою батька в
присутності своєї дитини».

14.06.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду заперечення по справі №
2/712/3781/12, де знову вказала відомості, що
не відповідають дійсності та ганьблять
його: «Позивач ОСОБА_1 участі у
вихованні дитини... не приймає, фізичним
та духовним розвитком сина, не
цікавиться». «Матеріальної допомоги на
його утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
кошти на оздоровлення сина, не
виділяє». «Позивач ОСОБА_1 регулярно
вживає спиртні напої і в стані
алкогольного сп'яніння не доглядає за
дитиною, а саме, позивач після п'янки
засинає і дитина неодноразово
залишається самотужки без належного
догляду із включеним порноекраном,
немає кому нагодувати дитину, дитина
неодноразово телефонувала мені і
скаржилась, що тато спить, а він
голодний», «...позивач загубив дитину в
супермаркеті і дитина у віці 4-ри роки
самотужки добралась додому. Позивач
ОСОБА_1 не шукав дитину, а поїхав додому,
мотивуючи це тим, що масло розтане. Коли
дитина повернулася додому батько -
ОСОБА_1 набив його ремнем і пригрозив
дитину щоб нічого не розказував мамі».
«Через три місяці дитина скаржачись на
біль в паховій частині розповіла як
батько - ОСОБА_1 його бив». «Не можу
змовчати і про факт, що позивач ОСОБА_1
регулярно знаходиться в тісному
контакті, не виключаю, що має
сексуальний зв'язок із чоловіком -
ОСОБА_15, 1978 року народження, даний
громадянин має нетрадиційну
орієнтацію». «ОСОБА_15 періодично ночує
на одному ліжку із позивачем, про що
говорить мені син». «Мені, ОСОБА_2,
відомий той факт, що позивач ОСОБА_1
перебував на обліку в
психоневрологічному диспансерному
відділенні Ужгородської міської
поліклініки...».

Все це було сказано відповідачками і у
судовому засіданні. Окрім цього, у
судових засіданнях 06.06.2012 р. та 08.06.2012 р.
відповідачки заявляли клопотання про
витребування із психоневрологічного
диспансерного відділення Ужгородської
міської поліклініки довідки про те, з
якого часу і з яким діагнозом він,
нібито, перебуває під диспансерним
наглядом.

18.06.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду апеляційну скаргу по
справі № 712/8780/12, де знову вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його: «Позивач
ОСОБА_1 участі у вихованні дитини... не
приймає, фізичним та духовним
розвитком сина, не цікавиться.
Матеріальної допомоги на його
утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
кошти на оздоровлення сина, не
виділяє». «Позивач ОСОБА_1 регулярно
вживає спиртні напої і в стані
алкогольного сп'яніння не доглядає за
дитиною, а саме, позивач після п'янки
засинає і дитина неодноразово
залишається самотужки без належного
догляду із включеним порноекраном,
немає кому нагодувати дитину, дитина
неодноразово телефонувала мені і
скаржилась, що тато спить, а він
голодний». «...позивач загубив дитину в
супермаркеті і дитина у віці 4-ри роки
самотужки добралась додому. Позивач
ОСОБА_1 не шукав дитину, а поїхав додому,
мотивуючи це тим, що масло розтане. Коли
дитина повернулася додому батько -
ОСОБА_1 набив його ремнем і пригрозив
дитину щоб нічого не розказував мамі».
«Через три місяці дитина скаржачись на
біль в паховій частині розповіла як
батько - ОСОБА_1 його бив». «Не можу
змовчати і про факт, що позивач ОСОБА_1
регулярно знаходиться в тісному
контакті, не виключаю, що має
сексуальний зв'язок із чоловіком -
ОСОБА_15, 1978 року народження, даний
громадянин має нетрадиційну
орієнтацію». «ОСОБА_15 періодично ночує
на одному ліжку із позивачем, про що
говоріть мені син». «Мені, ОСОБА_2,
відомий той факт, що позивач ОСОБА_1
перебував на обліку в
психоневрологічному диспансерному
відділенні Ужгородської міської
поліклініки...» «...ОСОБА_1 страждає
психічним захворювання та в період
загострення хвороби веде себе відносно
сина неадекватно, що негативно впливає
на психологічний розвиток
малолітнього сина... ».

09.10.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду заяву в порядку ст. 31 ЦПК
України, по справі № 712/9883/12, де знову
вказала відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його:
«відповідач від батьківських
обов'язків матеріально утримувати
дитину самоусунувся». «Позивачка
ОСОБА_2 неодноразово зверталася до
батька дитини - ОСОБА_1 з проханням
матеріально підтримувати
неповнолітнього сина, на що отримала
відмову». «Відповідач ОСОБА_1 участі у
вихованні дитини... не приймає, фізичним
та духовним розвитком сина, не
цікавиться... матеріальної допомоги на
утримання малолітнього сина, не надає,
продуктами харчування та одягом, не
забезпечує, кошти на оздоровлення сина,
не виділяє». «Відповідач мене із
малолітнім сином із будинку де ми
проживали разом насильно-примусово
виселив... Відповідач ОСОБА_1 не надає
жодної допомоги по вихованню та
навчанню дитини, школу не відвідує,
фізичним, духовним розвитком дитини, не
цікавиться». «Відповідач займається
правовою допомогою по наданню
адвокатських послуг, проте прибутки не
обліковує, а те що обліковує то є не в
повній мірі одержаних прибутків... ».

18.12.2012 р. Ужгородський міськрайонний
суд постановив рішення, однак, не
погодившись з ним, ОСОБА_3, від імені
ОСОБА_2, подала апеляцію по справі №
712/9883/12 від 17.01.2013 р., де знову вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його:
«відповідач від батьківських
обов'язків матеріально утримувати
дитину самоусунувся». «Позивачка
ОСОБА_2 неодноразово зверталася до
батька дитини - ОСОБА_1 з проханням
матеріально підтримувати
неповнолітнього сина, на що отримала
відмову». «Відповідач ОСОБА_1 участі у
вихованні дитини... не приймає, фізичним
та духовним розвитком сина, не
цікавиться... матеріальної допомоги на
утримання малолітнього сина, не надає,
продуктами харчування та одягом, не
забезпечує, кошти на оздоровлення сина,
не виділяє». «Відповідач мене із
малолітнім сином із будинку де ми
проживали разом насильно-примусово
виселив... Відповідач ОСОБА_1 не надає
жодної допомоги по вихованню та
навчанню дитини, школу не відвідує,
фізичним, духовним розвитком дитини, не
цікавиться». «Відповідач займається
правовою допомогою по наданню
адвокатських послуг, проте прибутки не
обліковує, а те що обліковує то є не в
повній мірі одержаних прибутків...».

У запереченні від 14.06.2012 р., і у заяві від
09.10.2012 р., і у апеляції від 17.01.2013 р.
підпис ОСОБА_2 відсутній.

29.08.2012 р. він був змушений знову
звернутися до суду з позовом про
надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
матері.

Всі ці зусилля відповідачок зводилися
до того аби принизити, зганьбити,
образити та обмовити його, вплинути на
його честь, гідність та 20-ти річну
ділову репутацію адвоката. На фоні цих
моральних страждань з ним, 16.09.2012 р.,
стався інсульт, він був покладений у
стаціонар, де проходив інтенсивне
лікування, але ще не всі наслідки цього
інсульту в нього пройшли і по
теперішній час.

27.09.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду заперечення по справі №
712/15853/12, де знову вказала відомості, що
не відповідають дійсності та ганьблять
його: «Позивач ОСОБА_1 участі у
вихованні дитини... не приймає, фізичним
та духовним розвитком сина, не
цікавиться. Матеріальної допомоги на
його утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
кошти на оздоровлення сина, не
виділяє». «Позивач ОСОБА_1 регулярно
вживає спиртні напої і в стані
алкогольного сп'яніння не доглядає за
дитиною, а саме, позивач після п'янки
засинає і дитина неодноразово
залишається самотужки без належного
догляду із включеним порноекраном,
немає кому нагодувати дитину, дитина
неодноразово телефонувала мені і
скаржилась, що тато спить, а він
голодний». «...позивач загубив дитину в
супермаркеті і дитина у віці 4-ри роки
самотужки добралась додому. Позивач
ОСОБА_1 не шукав дитину, а поїхав додому,
мотивуючи це тим, що масло розтане. Коли
дитина повернулася додому батько -
ОСОБА_1 набив його ремнем і пригрозив
дитину щоб нічого не розказував мамі».
«Через три місяці дитина скаржачись на
біль в паховій частині розповіла як
батько - ОСОБА_1 його бив». «Не можу
змовчати і про факт, що позивач ОСОБА_1
регулярно знаходиться в тісному
контакті, не виключаю, що має
сексуальний зв'язок із чоловіком -
ОСОБА_15, 1978 року народження, даний
громадянин має нетрадиційну
орієнтацію». «ОСОБА_15 періодично ночує
на одному ліжку із позивачем, про що
говорить мені син».

27.09.2012 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду зустрічну позовну заяву
по справі № 712/15853/12, де знову вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його: «Я ОСОБА_2,
неодноразово зверталася до батька
дитини - ОСОБА_1 з проханням дати
необхідну для оформлення візи, згоду на
виїзд сина за кордон, на що отримала
відмову». «ОСОБА_1 участі у вихованні
дитини... не приймає, фізичним та
духовним розвитком сина, не цікавиться.
Матеріальної допомоги на його
утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
кошти на оздоровлення сина, не
виділяє». «ОСОБА_1 регулярно вживає
спиртні напої і в стані алкогольного
сп'яніння не доглядає за дитиною, а
саме, позивач після п'янки засинає і
дитина неодноразово залишається
самотужки без належного догляду із
включеним порноекраном, немає кому
нагодувати дитину, дитина неодноразово
телефонувала мені і скаржилась, що тато
спить, а він голодний». «...позивач
загубив дитину в супермаркеті і дитина
у віці 4-ри роки самотужки добралась
додому. Позивач ОСОБА_1 не шукав дитину,
а поїхав додому, мотивуючи це тим, що
масло розтане. Коли дитина повернулася
додому батько - ОСОБА_1 набив його
ремнем і пригрозив дитину щоб нічого не
розказував мамі». «Через три місяці
дитина скаржачись на біль в паховій
частині розповіла як батько - ОСОБА_1
його бив». «Не можу змовчати і про факт,
що позивач ОСОБА_1 регулярно
знаходиться в тісному контакті, не
виключаю, що має сексуальний зв'язок із
чоловіком - ОСОБА_15, 1978 року народження,
даний громадянин має нетрадиційну
орієнтацію». «ОСОБА_15 періодично ночує
на одному ліжку із позивачем, про що
говоріть мені син». «Мені, ОСОБА_2,
відомий той факт, що позивач ОСОБА_1
перебував на обліку в
психоневрологічному диспансерному
відділенні Ужгородської міської
поліклініки...».

04.10.2013 р. ОСОБА_3, від імені ОСОБА_2,
подала до суду апеляційну скаргу по
справі № 308/11851/13-ц, де знову вказала
відомості, що не відповідають
дійсності та ганьблять його: «ОСОБА_1
участі у вихованні дитини не бере,
фізичним та духовним розвитком сина, не
цікавиться. Матеріальної допомоги на
його утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
кошти на оздоровлення сина, не виділяє.
На неодноразові звернення до позивача
з проханням дати згоду для виїзду сина
за кордон, отримує відмову...» «Я ОСОБА_2,
неодноразово зверталася до батька
дитини - ОСОБА_1 з проханням дати
необхідну для оформлення візи, згоду на
виїзд сина за кордон, на що отримала
відмову». «Матеріальної допомоги на
його утримання, не надає, продуктами
харчування та одягом, не забезпечує,
кошти на оздоровлення сина, не виділяє,
участі у його фізичному розвитку - не
приймає, його розвитком - не цікавиться,
школу - відвідує...» «Позивач ОСОБА_1
регулярно вживає спиртні напої і в
стані алкогольного сп'яніння не
доглядає за дитиною, а саме, позивач
після вжиття спиртних напоїв засинає і
дитина неодноразово залишається
самотужки без належного догляду із
включеним порноекраном, без їжі, дитина
неодноразово телефонувала мені і
скаржилась, що тато спить, а він
голодний». «...позивач загубив дитину в
супермаркеті і дитина у віці 4-ри роки
самотужки добралась додому. Позивач
ОСОБА_1 не шукав дитину, а поїхав додому,
мотивуючи це тим, що масло розтане. Коли
дитина повернулася додому батько -
ОСОБА_1 набив його ремнем і пригрозив
дитину щоб нічого не розказував мамі».
«Через три місяці дитина скаржачись на
біль в паховій частині розповіла як
батько - ОСОБА_1 його бив». «Не можу
змовчати і про факт, що позивач ОСОБА_1
регулярно знаходиться в тісному
контакті, не виключаю, що має
сексуальний зв'язок із чоловіком -
ОСОБА_15, 1978 року народження, даний
громадянин має нетрадиційну
орієнтацію». «ОСОБА_15 періодично ночує
на одному ліжку із позивачем, про що
говоріть мені син».

Мабуть, така неадекватна поведінка зі
сторони його колишньої дружини -
ОСОБА_2, пояснюється тим, що вона не знає
яким ще чином напаскудити йому та
відомстити, адже він не здійснив її
заповітної мрії - вона не отримала від
нього бажаних матеріальних благ. Вже
після розлучення, від неї неодноразово
поступали ультиматуми стосовно того,
аби він переписав їй квартиру у центрі
міста, яка належить його донькам від
першого шлюбу та була подарована їм ще
до їхнього знайомства з ОСОБА_2. Це вона
постійно навіює їхній дитині, до
старших дітей вона також приходила з
таким проханням та писала такі CMC -
повідомлення його сестрі в м. Москва.
Вважає, що саме тому ОСОБА_2 дозволила
собі ці вигадки, а чому їх, не являючись
очевидцем яких-небудь подій, порушуючи
адвокатську етику, підписала ОСОБА_3,
йому не відомо.

Усе вищевикладене являється вигадками,
цілковитою брехнею та наклепом на
нього, на його репутацію. Відповідачам
дуже добре відомо, що він постійно
піклується про свого сина, повністю
забезпечую його усім необхідним, їм
відомо, що він не є психічно хворим
алкоголіком та гомосексуалістом.

ОСОБА_2 неодноразово погрожувала йому
вийти заміж за межами України, поїхати
туди та увезти разом з собою його сина.
Її погрозу назавжди увезти сина за межі
України, він сприймає цілком реально та
не може допустити цього.

ОСОБА_2 всіляко перешкоджає
спілкуванню дитини з його рідними, у
червні 2012 року, знаючи про його наміри
поїхати з сином на його батьківщину, до
м. Москва, вона сховала сина, він був
змушений здати вже куплені білети. В 2013
році, на травневі свята, до м. Ужгород
приїжджала його рідна сестра зі своєю
сім'єю, однак, ОСОБА_2 знову сховала його
сина і він не зміг навіть побачитися з
його рідними.

ОСОБА_2, ще літом 2012 року, на два місяці
сховала його сина та позбавила його
можливості спілкуватися з ним. Він був
вимушений звернутися до суду з
позовами про встановлення порядку
побачень з дитиною та про виїзд дитини
за кордон без згоди матері. Придбані ще
у квітні путівки у Хорватію на серпень
місяць 2012 року, вартістю 4100 євро, він
був змушений здати, щоб не втратити
гроші. Поки рішення суду не вступило в
закону силу, під цим приводом, ОСОБА_2
неодноразово ховала дитину, відключала
йому телефон, іноді по три тижні він
взагалі не бачився з сином. Апеляційний
суд встановив, що він може забирати
сина до себе додому з п'ятниці до
понеділка три рази на місяць літом та
два тижня зимою. Однак, навіть маючи
набуте законної сили рішення суду,
відповідачка намагалась не виконувати
його, порушуючи встановлений судом
порядок, у зв'язку з чим він був
змушений звертатися до судового
виконавця. У липні 2013 року, без його
відома та згоди, ОСОБА_2 відправила
малолітню дитину до безкоштовного
табору, де він три тижня не міг сходити
в туалет. Син телефонував йому по
декілька разів на день зі скаргами на
те, що його ображають старші діти, він
не хотів купатися тому, що його топили,
просив перевести його в іншу кімнату,
йому не давали спати.

Знаючи, що 11.08.2012 р. він має намір
поїхати з сином на відпочинок до
Хорватії, ОСОБА_2 намагалась викрасти
дитину, але він не пустив її до будинку.
Вона била вікна камінням та написала
заяву в міліцію, що він, нібито, викрав
дитину.

Він присутній на всіх шкільних святах
свого сина та забирає його зі школи у
п'ятницю, відводить в понеділок до
школи. Коли може, він з сином відвідує
басейн, музичну школу. Всі вчителі та
тренер його дуже добре знають,
спілкуються з ним. Весь одяг та взуття
синові придбав саме він, а ОСОБА_2 не
придбала йому жодної речі. Його
секретар ОСОБА_16 кожен тиждень
підтримує в його будинку порядок та
готовить йому з сином різноманітну їжу.
В будинку постійно є овочі та фрукти.
Син має у будинку свою кімнату, іграшки,
комп'ютер, полюбляє сидіти біля каміну,
полюбляє лазню, а в літній час -
надувний басейн. Син має багато друзів
у селі, охоче спілкується з ними.

З моменту вступу рішення суду в законну
силу, він своєчасно сплачує аліменти.

Вищезазначена поширена відповідачами
інформація є недостовірною, її
поширення ганьбить його честь,
гідність, ділову репутацію та завдало
йому значну моральну шкоду.

Усе викладене відповідачами аж ніяк не
стосувалася суті справ, але, не
дивлячись на це, вони виклали щодо
нього неправдиву, образливу
інформацію, що спричинило йому істотну
моральну шкоду. Через все це він зазнав
значних зайвих сильних хвилювань,
душевних страждань, які могли б не
статися, не всі їх наслідки відомі йому
в даний час.

Відповідачка ОСОБА_3, будучи
професійним адвокатом, достовірно
знає, що не можна навіть звинувачувати
людину без будь-яких підстав. Вона
свідомо порушуючи цей правовий
принцип, неодноразово підписувала
«ганьбливу» інформацію про нього та
неодноразово озвучувала її в суді. Це є
грубим порушенням багатьох статей
Правил адвокатської етики. Тому,
спричинену йому моральну шкоду, яку він
зазнав з вини відповідачів, оцінює у
розмірі 30000 грн.

Просить визнати негативною,
недостовірною, та такою, що не
відповідає дійсності інформацію, яка
порушує його, ОСОБА_1, права та свободи,
ганьбить честь, гідність та ділову
репутацію інформацію, яка була
викладена ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
процесуальних документах, поданих до
судів різних рівнів, процитована в
даному позові та солідарно стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його, ОСОБА_1,
користь 30000 грн. в якості компенсації за
завдану йому моральну шкоду.

Ухвалою судді Ужгородського
міськрайонного суду від 10.06.2014 р.
прийнято до спільного розгляду
зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 до про захист честі, гідності та
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди у відкритій
провадженням цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
захист честі, гідності та ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди. Позовні вимоги за зустрічним
позовом об'єднано в одне провадження з
первісним позовом.

У зустрічному позові позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 просять визнати поширену
інформацію, відносно ОСОБА_2 в
процесуальних документах, а саме: в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 від 18.12.2012 р.
по справі № 712/15853/12 щодо: «Ответчица не
смогла стать ни солистом, ни юристом...
Она не имеет ни друзей, ни колег, ни даже
хороших знакомых в г. Ужгороде.
Профессионально она не смогла
состояться, свого жилья не имеет, и
фактически ее ничто не удерживает в
Закарпатье»; в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 від 01.10.2013 р. по справі № 308/11851/13-ц
щодо: «Відповідачка не змогла стати ні
солістом, ні юристом... Вона не має ні
друзів, ні колег, ні навіть хороших
знайомих у м. Ужгороді. Професійно вона
не змогла скластися, свого житла не має,
і фактично її ніщо не затримує в
Закарпатті»; в позовній заяві ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приниження честі,
гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди (справа
№ 308/21759/13-ц) щодо: «Мабуть, така
неадекватна поведінка зі сторони моєї
колишньої дружини - ОСОБА_2, пояснюється
тим, що вона не знає яким ще чином
напаскудити мені та відомстити, адже я
не здійснив її заповітної мрії - вона не
отримала від мене бажаних матеріальних
благ. Вже після розлучення, від неї
неодноразово поступали ультиматуми
стосовно того, аби я переписав їй
квартиру у центрі міста, яка належить
моїм донькам від першого шлюбу та була
подарована їм ще до нашого знайомства з
ОСОБА_2»; «ОСОБА_2 неодноразово
погрожувала мені вийти заміж за межами
України, поїхати туди та увезти разом з
собою мого сина. Її погрозу назавжди
увезти сина за межі України, я сприймаю
цілком реально та не можу допустити
цього», - які ОСОБА_1 подані до судів
різних інстанцій, такою, яка не
відповідає дійсності та такою, що
принижує честь, гідність, ділову
репутацію та ганьбить особу ОСОБА_2 в
суспільстві. Визнати поширену
інформацію, відносно особи ОСОБА_3 в
позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про приниження честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди (справа № 308/21759/13-ц), а саме:
«Відповідачка ОСОБА_3, будучи
професійним адвокатом, достовірно
знає, що не можна навіть звинувачувати
людину без будь-яких підстав. Вона
свідомо порушуючи цей правовий
принцип, неодноразово підписувала
ганьбливу інформацію про мене та
неодноразово озвучувала її в суді. Це є
грубим порушенням багатьох статей
Правил адвокатської етики», - такою яка
не відповідає дійсності та такою, що
принижує честь, гідність, ділову
репутацію та ганьбить особу ОСОБА_3 в
суспільстві. Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно
моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Свої вимоги мотивують тим, що з 18.11.2004 р.
вона, ОСОБА_2, знаходилася в
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 Від
цього шлюбу у них народився син -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
11.10.2010 р. шлюб між ними розірвано.

08.05.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду із
позовною заявою до неї, ОСОБА_2, органу
опіки та піклування Ужгородської
міської ради, сектору по справам
громадянства, імміграції і реєстрації
фізичних осіб Ужгородського MB УМВС
України в Закарпатській області про
дозвіл на вивіз за кордон
неповнолітньої дитини без згоди матері
(справа № 712/8780/12).

14.05.2012 р. ОСОБА_1 в інтересах своїх
доньок від першого шлюбу - ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 звернувся до Ужгородського
міськрайонного суду із позовною заявою
до неї, ОСОБА_2, про усунення перешкод в
користуванні квартирою та зняття з
реєстрації (справа № 712/9205/12).

14.05.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду із
позовною заявою до неї, ОСОБА_2, та її
матері - ОСОБА_11 про визнання права
власності на спільне сумісне майно
подружжя та його поділ (справа №
712/9200/12).

14.05.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду із
позовною заявою до неї, ОСОБА_2, про
встановлення порядку побачень із
дитиною (справа № 712/9208/12).

29.08.2012 р. ОСОБА_1 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду
знову із позовною заявою до неї, ОСОБА_2,
органу опіки та піклування
Ужгородської міської ради, управління
громадянства, імміграції і реєстрації
фізичних осіб Ужгородського MB УМВС
України в Закарпатській області про
дозвіл на вивіз за кордон
неповнолітньої дитини без згоди матері
(справа № 712/15853/12).

24.09.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду із
позовною заявою до ТОВ
«Закарпаття-Моторс», ОСОБА_11, ОСОБА_2
про визнання недійсним правочину
купівлі-продажу спільного сумісного
майна та виплату компенсації (справа №
308/16033/13-ц).

З цього слідує, що у всіх
вищеперерахованих справах саме ОСОБА_1
був позивачем, а не вона - ОСОБА_2 Для
належного свого захисту, вона змушена
була звернутися за кваліфікованою
юридичною допомогою до фахівця в
галузі права, а тому її представником
по даним справам була ОСОБА_3, згідно
довіреності.

Всі позовні заяви, заперечення на
позови та апеляційні скарги ОСОБА_1 її
представником ОСОБА_3 складалися із її,
ОСОБА_2, уст та отриманої інформації із
уст самого ОСОБА_1 під час спільного
проживання із ним.

23.05.2012 р. вона, ОСОБА_2, звернулася до
Ужгородського міськрайонного суду із
позовною заявою до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів, оскільки він
повністю перестав давати кошти на
утримання їхнього сина. Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
18.12.2012 р. стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітків відповідача, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно, до
досягнення дитиною повноліття,
починаючи з 23.05.2012 р. З даним рішенням
ОСОБА_1 не погодився та оскаржив його.
Станом на 23.01.2014 р. заборгованість по
сплаті аліментів у ОСОБА_1 становить
10399.99 грн.

ОСОБА_1 в судових засіданнях як суду 1-ї,
так апеляційної інстанцій
неодноразово принижував її - ОСОБА_2
честь і гідність, висказуючи
неправдиву інформацію щодо неї, за для
того, щоб переконати суд в тому, що її
нічого не тримає в Україні. Доказом
цього є його апеляційні скарги по
справі № 712/15853/12 та № 308/11851/13-ц.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1
стверджує, що «Ответчица не смогла
стать ни солистом, ни юристом... Она не
имеет ни друзей, ни колег, ни даже
хороших знакомых в г. Ужгороде.
Профессионально она не смогла
состояться, свого жилья не имеет, и
фактически ее ничто не удерживает в
Закарпатье», але підтверджуючого
доказу суду не надав, проте цим в очах
складу суду та її представника
принизив її як особу в суспільстві.

Також, твердження ОСОБА_1 про те, що
ОСОБА_2 не стала юристом,
спростовується наступним: вона, ОСОБА_2,
успішно закінчила юридичний факультет
Ужгородського національного
університету, пропрацювала 2.5 роки
юрисконсультом на приватній фірмі, але
пов'язувати своє життя з юридичною
практикою в майбутньому вона не
забажала, так як надала перевагу
працювати у сфері музики.

В 2004 році вона, ОСОБА_2, закінчила
музичне училище, навчання в якому було
безкоштовне. В тому ж році вона
отримала перемогу на всеукраїнському
конкурсі диригентів в м. Ніжин, де
отримала дозвіл на безкоштовне
навчання в Педагогічному університеті
м. Дрогобич, де й здобула першу вищу
освіту і ступінь магістра. В той же час
навчалась на юридичному факультеті, де
на останніх курсах, за хороші успіхи в
навчанні, була переведена на державне
замовлення.

Таким чином, ОСОБА_1 неправдивими
вигадками принижує її честь та
гідність, умисно, з метою показати її,
що вона є негідною матір'ю в очах
суддів, секретарів судових засідань та
її представника.

Твердження ОСОБА_1 щодо: «Я присутній на
всіх шкільних святах свого сина та
забираю його зі школи у п'ятницю,
відводжу в понеділок до школи. Коли
можу, я з сином відвідую басейн, музичну
школу. Всі вчителі та тренер мене дуже
добре знають, спілкуються зі мною»,
спростовуються: довідкою тренера по
плаванню ОСОБА_12 від 05.02.2014 р.; довідкою
викладача музичної школи ім.
Чайковського ОСОБА_13 від 06.02.2014 р.;
довідкою НВК «Веселка» № 34 від 18.02.2014 р.

На даний час ОСОБА_1 має заборгованість
в сумі 10399.99 грн. по сплаті аліментів на
користь ОСОБА_2 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується
розрахунком заборгованості по сплаті
аліментів від 23.01.2014 р. № 11-572.

Щодо вимоги ОСОБА_1 у позовній заяві про
приниження честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди до ОСОБА_3, то такі взагалі є
безпідставні, оскільки ОСОБА_3 по всім
судовим справам є тільки представником
ОСОБА_2 відповідно до довіреності, якою
ОСОБА_2 її уповноважила.

Як вбачається із довіреності, виданої
ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 та посвідченої
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_14
28.05.2012 р. за реєстраційним № 1773, то
ОСОБА_3 наділена всіма повноваженнями в
усіх установах незалежно від форм
власності та підпорядкування та має
право підпису на документах від імені
ОСОБА_2

А тому звинувачення ОСОБА_1 в тому, що:
«Відповідачка ОСОБА_3, будучи
професійним адвокатом, достовірно
знає, що не можна навіть звинувачувати
людину без будь-яких підстав. Вона
свідомо порушуючи цей правовий
принцип, неодноразово підписувала
ганьбливу інформацію про мене та
неодноразово озвучувала її в суді. Це є
грубим порушенням багатьох статей
Правил адвокатської етики», - є
безпідставними, так як вона, ОСОБА_3,
діяла виключно в інтересах своєї
довірительки ОСОБА_2

Враховуючи специфіку спірних
правовідносин, довіритель, якщо не
доведено його відповідних дій, не може
нести відповідальність за слова,
вирази, в яких повірений викладає
складені ним звернення до тієї чи іншої
особи. Виходячи з вищенаведених
обставин у діях ОСОБА_1 міститься злий
умисел, з метою приниження її, ОСОБА_2,
та її представника честі, гідності та
ділової репутації, так як, своїми
неправомірними діями завдав шкоди
їхньому іміджу, престижу, поставив під
сумнів їхню кваліфікацію та професійну
відповідність.

Вона, ОСОБА_2, змушена надавати
пояснення та виправдання керівництву
щодо частих судових засідань з різних
питань, що призводить до зриву
колективних виступів та концертів.
Внаслідок безпідставних звинувачень
вона зазнала душевних страждань та
моральних переживань, які підсилилися
по причині неправомірних дій ОСОБА_1,
внаслідок поширення щодо неї
неправдивих звинувачень. Вона зазнала
вимушених змін у життєвих і виробничих
стосунках, внаслідок звернення ОСОБА_1
до судів різних інстанцій з позовами та
скаргами в яких були викладені
неправдиві та недоведені звинувачення
і припущення. Відбулася втрата її
авторитету внаслідок припущень,
доводів та неправдивих відомостей
викладених у процесуальних документах
ОСОБА_1

Неправомірними діями ОСОБА_1 у них
порушене звичайне активне громадське
життя, їм спричинено моральну шкоду,
яку оцінюють в сумі 50000 грн.

Позивач в судовому засіданні
пред'явлені до відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав
повністю посилаючись на обставини
викладенні у позовній заяві та
повністю заперечив пред'явлені позовні
вимоги за зустрічним позовом,
пояснивши, що вони є безпідставними.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов
ОСОБА_1 не визнали, підтримали
зустрічний позов посилаючись на
обставини викладенні у зустрічній
позовній заяві та просили задовольнити
позовні вимоги за зустрічним позовом.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення сторін суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
за позовом ОСОБА_1 та зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 слід відмовити
виходячи з наступного.

Згідно ст. 55 Конституції України, ст. 3 п.
5, ст. 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі,
від якого у них народився син. Після
розірвання шлюбу між сторонами
склалися напружені стосунки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 просить визнати
недостовірною та такою, що не
відповідає дійсності інформацію, яка
була розповсюджена ОСОБА_2 та ОСОБА_3
при розгляді інших цивільних справ по
спорах між цими ж сторонами. Це було
зазначено в запереченні на позов по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи орган опіки та
піклування Ужгородської міської ради,
ВГІРФО Ужгородського МВ УМВС України в
Закарпатській області про надання
дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди матері
(а.с. 12, 13), зустрічній позовній заяві про
дачу згоди на вивіз дитини за кордон
(а.с. 14, 15), заперечені на позов по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення порядку
побачень з дитиною (а.с. 16, 17),
запереченні на зміни і доповнення до
позову про встановлення порядку
побачень із дитиною (а.с. 18, 19),
апеляційній скарзі на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
11.06.2012 р. по цивільній справі про
надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди матері
(а.с. 20-23), заяві в порядку ст. 31 ЦПК
України по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів (а.с. 24, 25), апеляційній скарзі
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 18.12.2012 р. по
цивільній справі про стягнення
аліментів (а.с. 26-28), запереченні на
позов про надання дозволу на виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
матері (а.с. 29, 30), зустрічній позовній
заяві про надання дозволу на виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
батька (а.с. 31-33) та апеляційній скарзі
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 27.09.2013 р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про
надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди матері
та зустрічним позовом ОСОБА_2 про
надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
(а.с. 34-37).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як на підставу
для пред'явлення зустрічного позову
посилаються на те, що викладена в
апеляційних скаргах ОСОБА_1 від 18.12.2012 р.
на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 11.12.2012 р. по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи орган опіки та
піклування Ужгородської міської ради,
ВГІРФО Ужгородського МВ УМВС України в
Закарпатській області про надання
дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди матері
та від 01.10.2013 р. на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
27.09.2013 р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
матері та зустрічним позовом ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди батька
(а.с. 152-154), в позовній заяві ОСОБА_1 по
даній цивільній справі інформація є
такою, що не відповідає дійсності та
принижує честь, гідність, ділову
репутацію та ганьбить їх особи в
суспільстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено, внаслідок
поширення про неї та/або членів її сім'ї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

Види особистих немайнових прав
встановлено ст. 270 ЦК України і серед
них є право особи на повагу до гідності
та честі.

З вказаних норм права слід зробити
висновок, що визнання недостовірною
інформації та її спростування може
бути здійснено, якщо така інформація
була направлена на порушення
немайнових прав, зазначених в ст. 270 ЦК
України, в даному випадку на порушення
права позивача ОСОБА_1 та відповідачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на повагу до їх честі,
гідності та ділової репутації.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Згідно зі ст. 214 ЦПК України суд,
встановивши фактичні обставини справи,
для вирішення спору повинен
застосовувати правову норму, яка
регулює виниклі правовідносин.

В п. 17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 лютого 2009 року № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
зазначено, що інформація, зазначена у
позовній заяві чи іншій заяві,
адресованій суду, а також в
процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації, за винятком
випадків, коли ця інформація була
визначена підставою пред'явленого
позову і стосувалася його предмета,
була доказом у справі, а так само
предметом апеляційного чи іншого
перегляду в порядку, встановленому
процесуальним законом.

Таким чином, оскільки інформація, яка
на думку позивача ОСОБА_1 порочить його
честь, гідність та ділову репутацію,
викладена відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в процесуальних документах і ця
інформація була підставою для
пред'явлення позовів ОСОБА_2, в
інтересах якої на підставі довіреності
діяла ОСОБА_3, заперечень на позови,
апеляційних скарг, то вона не може бути
підставою для захисту честі, гідності
чи ділової репутації.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що порушення прав позивача не
було, а тому в задоволені первісного
позову слід відмовити. З цих самих
підстав не підлягає до задоволення і
зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Щодо вимог про відшкодування моральної
шкоди, то вони є не обґрунтованими, з
огляду на те, що вони є похідними від
вимог про визнання недостовірною та
такою, що не відповідає дійсності
інформації, які не підлягають
задоволенню, позивачем та
відповідачами не надано суду доказів,
які підтверджують факт заподіяння їм
моральних страждань або втрат
немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 16, 270,
277 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про захист честі, гідності та
ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист
честі, гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Сарай А.І.