У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І., Остапчука
Д.О.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_6 про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 29 вересня 2009 року та
додаткового рішення цього ж суду від
22 лютого 2010 року, у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про
виділ частки із майна, що є у спільній
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9, на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 лютого 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 06 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_6 в особі
законного представника ОСОБА_8 про
виділ частки із майна, що є у спільній
власності. З урахуванням уточнених
позовних вимог позивач просила визнати
за нею право спадкування у першу чергу
після смерті ОСОБА_10, визнати
за нею право власності на 3/4 частини
спадкового майна, а за ОСОБА_6, право на
1/4 частку, що залишилось після смерті
ОСОБА_10, визнати за нею право власності
на автомобіль «Citroёn-С5», 2007 року
випуску, 3/4 частки акцій в ВАТ
«Вітас», стягнути з ОСОБА_6 на її
користь різницю вартості отриманого
ним автомобіля та його часткою у
вартості автомобіля в сумі 14 798 грн, а
також різницю отриманого ОСОБА_6
грошового вкладу в сумі 13 364 грн.

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7,
ТДВ «Вітос», третя особа - Дванадцята
харківська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на частину спадкового майна в порядку
спадкування за законом. ОСОБА_6 просив
визнати за ним право власності в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на 1/4 частину
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1; 1/2 частину автомобіля
«Citroёn-С5», 2007 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, вартістю 127 274 грн, 1/2
частину автомобіля «Citroёn-С5 SX», 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,
вартістю 62 155 грн; 1/2 частину акцій
ТДВ «Вітос» на суму 113 761 грн, 1/2
частину грошових коштів, які
знаходяться на рахунку в Ощадбанку
НОМЕР_3, в сумі 27 608, 27 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 29 вересня 2009 року позов
ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_7
право власності на грошові кошти
ОСОБА_10 на рахунку Ощадбанку НОМЕР_3,
код банку351823, у м. Харкові у сумі 27 608, 27
грн. визнано за ОСОБА_7 право власності
на автомобіль «Citroёn-С5», 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на
автомобіль «Citroёn-С5 SX», 2003 року випуску,
державний номер НОМЕР_2.

Додатковим рішенням Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 22 лютого
2010 року визнано за ОСОБА_7 право
власності на грошові кошти
ОСОБА_10 на рахунку Ощадбанку НОМЕР_3,
код банку 351823 у сумі 27 608, 27
грн. та залишок вкладу у сумі 4 936, 27 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 25 березня 2013 року
скасовано за нововиявленими
обставинами рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 29 вересня
2009 року та додаткове рішення цього ж
суду від 22 лютого 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про
виділ частки із майна, що є спільною
власністю.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 06 травня 2014
року, рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 29 вересня 2009 року та
додаткове рішення цього ж суду від 22
лютого 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, яка діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6 про виділ
частки із майна, що є спільною
власністю скасовано. Позов ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, третя особа 12-а Харківська
державна нотаріальна контора про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання права на спадкування,
про виділ частки, що є спільною
сумісною власністю та зустрічний позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа 12-а
Харківська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на частину спадкового майна в порядку
спадкування за законом задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_7 право
власності на 1/2 частину автомобіля
«Citroёn С5» 2007 року випуску, вартістю 127 608
грн, на 1/2 частину автомобіля «Citroёn С5
SХ» 2003 року випуску, вартістю 62 155 грн. та
на 1/2 частину вкладу з процентами, а
саме на 16 272, 27 грн, що знаходився на
рахунку НОМЕР_3 в «Ощадбанку» на ім'я
ОСОБА_10 у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_11 Визнано за
ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину
автомобіля «Citroёn С5», 2007 року випуску,
вартістю127 608 грн, на 1/2 частину
автомобіля «Citroёn С5 SХ», 2003 року випуску
вартістю 62 155 грн та на 1/2 частину вкладу
з процентами, а саме на 16 272, 27 грн, що
знаходився на рахунку НОМЕР_3 в
«Ощадбанку» на ім'я ОСОБА_10 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_11 Виділено ОСОБА_7 спадкове майно
автомобіль «Citroёn С5», 2007 року випуску,
вартістю 127 608 грн. Виділено ОСОБА_6
спадкове майно автомобіль «Citroёn С5 SХ»,
2003 року випуску, вартістю 62 155 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 компенсацію за частку
спадкового майна у розмірі 48 831 грн. В
іншій частині вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 просить вказані
судові рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати, а справу
направити на новий розгляд,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що після смерті ОСОБА_10
залишилось спадкове майно у вигляді
двох автомобілів та грошового вкладу у
банку. Єдиним спадкоємцем за законом
був його син ОСОБА_11, який помер
не оформивши спадщину належним чином.
Після смерті ОСОБА_11 за ним
спадкують його мати ОСОБА_7 та його син
ОСОБА_6, який на момент смерті
спадкодавця ОСОБА_11 був неповнолітнім.
Водночас, судом першої інстанції в
задоволенні позовних вимог про
встановлення факту проживання
позивача однією сім'єю з ОСОБА_10, як
подружжя відмовлено, в зв'язку з
недоведеністю таких позовних вимог.

Проте повністю погодитись з висновками
судів не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_10 На момент смерті на праві
приватної власності йому належали
автомобіль «Citroёn С5», 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1 , автомобіль
«Citroёn С5 SХ» 2003 року випуску, державний
номер НОМЕР_2, акції ВАТ «Вітос»,
грошові кошти, які знаходяться на
рахунку в Ощадбанку НОМЕР_3 в сумі 27 608, 27
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_10 та позивач ОСОБА_7 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 23 червня 1987
року.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 лютого 2009 року (а.с. 4)
встановлено факт проживання ОСОБА_7
однією сім'єю з ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, як чоловіка та жінки без
шлюбу.

25 березня 2009 року помер ОСОБА_11, який
був сином позивача та ОСОБА_10

Рішенням судової колегії судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 22 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, яка діє в інтересах
ОСОБА_6, третя особа - Дванадцята
харківська державна нотаріальна
контора, про визначення часток
спадкоємців у спадковому майні
встановлено, що єдиним спадкоємцем за
померлим ОСОБА_10 був ОСОБА_11,
ОСОБА_7 згідно правил ст. 1261 ЦК України
не відноситься до першої черги
спадкоємців за законом після ОСОБА_10
(а.с. 56-57).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Якщо спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняти, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов'язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців
(спадкова трансмісія). Право на
прийняття спадщини у цьому випадку
здійснюється на загальних підставах
протягом строку, що залишився. Якщо
строк, що залишився, менший як три
місяці, він подовжується до трьох
місяців (ст. 1276 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі або особа, щодо якої
встановлено ці обставини.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суд першої інстанції в порушення ст.ст.
212-215 ЦПК України, належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, не визначився належним чином,
що саме входить до спадкової маси, яка
підлягає виділенню в натурі, зауважив,
що спірні автомобілі були придбані
особисто спадкодавцем ОСОБА_10, і єдиним
спадкоємцем є його син ОСОБА_11,
залишивши поза увагою, що спірні
автомобілі були придбані із залученням
кредитних коштів, де поручителем
виступала саме позивач, факт
реєстрації та проживання спадкодавця
ОСОБА_10 за адресою позивача.

Суд першої інстанції, визнаючи
недоведеними позовні вимоги щодо
встановлення факту проживання однією
сім'єю позивача разом з спадкодавцем
ОСОБА_10 як подружжя та відмовляючи в
цій частині в задоволенні позовних
вимог, фактично вийшов за їх межі,
залишивши поза увагою, що ухвалою
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 15 серпня 2013 року (а.с. 161) у
цій справі, згадані позовні вимоги вже
було залишено без розгляду за
клопотанням представника позивача, а
отже повторному розгляду при вирішенні
справи не підлягали; також не взяв до
уваги, що такий факт встановлений за
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 10 лютого 2009 року (а.с. 4),
яке набуло законної сили.

Розглядаючи позовні вимоги про виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності, суд першої
інстанції не визначився належним чином
з розміром часток між сторонами,
залишивши поза увагою рішення судової
колегії судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області від 22 січня 2013 року (а.с.
56-57), зі змісту якого вбачається, що
позивач не є спадкоємцем першої черги
за ОСОБА_10, натомість зауважив, що
сторони спадкують за ОСОБА_11 в рівних
частках. Задовольняючи частково
первісні та зустрічні позовні вимоги
суд першої інстанції послався на
відповіді з нотаріальної контори, при
цьому не витребував та не дослідив
матеріалів спадкових справ на предмет
звернення сторін із заявами про
прийняття спадщини, відмови від
прийняття такої.

Суд першої інстанції, при вирішенні
питання щодо стягнення компенсації за
частку у спадковому майні
(автомобілів), виходив із розрахунків
ринкової вартості, зазначеної у звітах
доданих до матеріалів позовної заяви
не з'ясувавши дійсної вартості
автомобілів на момент ухвалення
судового рішення.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в порушення
ст.ст. 303, 315 ЦПК України належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги, не надав належної оцінки
наявним у справі доказам, зокрема, не
звернув уваги, що суд першої інстанції
двічі скасував рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 29 вересня
2009 року та додаткове рішення цього суду
від 22 лютого 2010 року за нововиявленими
обставинами, а саме, ухвалою
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 25 березня 2013 року та
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 лютого 2014 року,
порушивши таким чином положення глави 4
ЦПК України.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в особі
представника ОСОБА_9 задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 лютого 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області від 06 травня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:

Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук