АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3738/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2652/14
Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.
Доповідач Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

При секретарі : Ачкасовій О.Н.

З участю позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду
м. Полтави від 16 липня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом.

Посилався на те, що між ним та
відповідачем ОСОБА_2 була досягнута
домовленість про продаж транспортного
засобу тип - легковий седан, марки ВАЗ,
модель 21099 ЗНГ, випуску 1994 року, колір
чорний, шасі (кузов, рама, коляска)
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується розпискою від 08 серпня
2013 року .

Відповідно до зазначеної розписки,
ОСОБА_2 продав йому транспортний засіб
за 28000 грн.00 коп.

Від нотаріальної реєстрації
відповідач ухилився, пояснивши, що на
даний час реєстрація
автотранспортного засобу не потрібна.

26.05.2014 року державним виконавцем
Московського ВДВС Харківського МУЮ
складений акт опису та арешту майна, а
саме: транспортного засобу тип -
легковий седан, марки ВАЗ, модель 21099
ЗНГ. Описане та арештоване майно у
позивача вилучене та передане на
відповідальне зберігання іншій особі.

Після вказаних подій ОСОБА_1
запропонував відповідачу ОСОБА_2
відмовитись від угоди та повернути
грошові кошти, але отримав відмову.

Крім того, згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3, виданого Полтавським ВРЕР
16.04.2008 року, власником
автотранспортного засобу є ОСОБА_4 -
третя особа по справі, тому відповідач
не мав права приймати будь-які рішення
по відчуженню спірного автомобіля.

Посилаючись на вище викладені
обставини, позивач ОСОБА_1 просив суд
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
грошові кошти у розмірі 28000 грн.00 коп.,
сплачені за автомобіль, та витрати по
справі у вигляді судового збору в сумі
280 грн.00 коп.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 16 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28
000 грн.00 коп. та 280грн.00 коп. судового
збору, а всього 28 280 грн.00 коп. (
двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят
гривень 00 коп. ).

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржив ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з»ясування
обставин, що мають значення для справи.

У запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.
Зазначає, що договір купівлі-продажу
транспортного засобу між сторонами
відбувся, тому відсутні підстави для
повернення вартості автомобіля.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку про її
часткове задоволення.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції послався на те, що
сторони мали намір укласти договір
купівлі-продажу автомобіля, однак, в
установленому законом порядку такий
правочин не міг відбутися, бо на час
домовленості позивача і відповідача
про його продаж, спірний транспортний
засіб перебував під арештом.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалося сторонами, 08 серпня 2013
року відповідач ОСОБА_2 отримав від
позивача ОСОБА_1 28000 грн.00 коп. за
автомобіль типу - легковий седан, марки
ВАЗ, модель 21099 ЗНГ, випуску 1994 року, що
підтверджено розпискою (а.с.4, 58).

13 серпня 2013 року ОСОБА_1 оформив поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/1968249 на вищевказаний
транспортний засіб і став
користуватися ним.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, виданого
Полтавським ВРЕР 16 квітня 2008 року,
вищевказаний автотранспортний засіб
зареєстровано на ОСОБА_4 (а.с.5).

26 травня 2014 року державним виконавцем
Московського ВДВС Харківського МУЮ при
примусовому виконанні виконавчого
листа, виданого 21.08.2013 року про
стягнення з ОСОБА_4 суми боргу
складений акт опису та арешту майна, а
саме: транспортного засобу тип-
легковий седан, марки ВАЗ, модель 21099
ЗНГ.

Описане та арештоване майно у позивача
ОСОБА_1 було вилучено і передано на
відповідальне зберігання ОСОБА_5

Тому висновки місцевого суду про
наявність обтяжень на момент передачі
відповідачем позивачу спірного
автомобіля і неможливість у зв»язку з
цим укласти договір купівлі-продажу є
безпідставними.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув належну увагу на наявні у
матеріалах справи докази, зокрема
розписку, видану ОСОБА_1 громадянином
ОСОБА_6 (а.с.4 на звор.). Згідно цієї
розписки останній отримав від
відповідача 18400 грн. за проданий йому
спірний автомобіль та зобов»язався
видати йому доручення на цей
транспортний засіб після сплати
залишку боргу в сумі 7100 грн.00 коп.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснив, що ні на момент передачі
ОСОБА_1 автомобіля типу - легковий
седан, марки ВАЗ, модель 21099 ЗНГ, випуску
1994 року, ні в подальшому, він не був
власником вищевказаного транспортного
засобу і не наділявся будь-якими
повноваженнями з боку власника ОСОБА_4
на розпорядження цим автомобілем. Крім
того, маючи борг перед ОСОБА_6,
відповідачу останнім не видавалася
довіреність на цей автомобіль.

Питання, пов»язані з належним
оформленням договору купівлі-продажу
транспортного засобу, регулюються
«Порядком державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№1388 від 7 вересня 1998 року в редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 грудня 2009 року №1371, яким
встановлена єдина на території України
процедура державної реєстрації
(перереєстрації) та зняття з обліку
автомобілів.

Відповідно до вимог ст.658 ЦК України,
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Згідно вимог ст. ст.1212, 1213 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи без
достатньої правової підстави,
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа, зобов»язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки відповідач ОСОБА_2
безпідставно набув 28000 грн.00 коп., які
йому сплатив позивач ОСОБА_1, тому дані
кошти підлягають стягненню на користь
останнього.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
обставинам справи та постановлено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, тому воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 280 грн.00
коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1п.2, 309 ч.1 п. п.
1, 4 , 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 16 липня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28000
грн. грошових коштів, сплачених за
автомобіль, та 280 грн.00 коп. судового
збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно: