Справа №488/5760/13-ц 11.09.2014 11.09.2014 11.09.2014
Провадження №22-ц/784/2489/14
Головуючий у першій інстанції-Циганок
Категорія 27
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Коломієць В.В.,
Шолох З.Л.,

при секретарі - Кудрі В.М.,

розглянувши у відсутності сторін у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Корабельного суду м.
Миколаєва від 28 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПриватБанк
звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 9 червня 2008 року
між ПриватБанком та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № NKXRFB 06380605, за яким
ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 928
грн. зі сплатою 5, 04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1
кредитних зобов'язань та утворення
станом на 4 листопада 2013 року
заборгованості у розмірі 21 193, 30 грн., в
тому числі 2 928 грн. за тілом кредиту, 86,
83 грн. за процентами, 1 062, 82 грн. за
комісією, 15 630, 25 грн. пені, та 1 485, 40 грн.
штрафів: 500 грн. фіксована частина та 985,
40 грн. процентна складова, банк просив
стягнути кредитний борг.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явилась, своєї думки стосовно
позову не висловила.

Заочним рішенням Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 28 січня
2014 року у позові відмовлено у зв'язку з
закінченням строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПриватБанк просив
рішення скасувати та задовольнити
позов, посилаючись на зміну сторонами
строку позовної давності до п'яти років
та безпідставне застосування
наслідків його спливу без заяви
відповідача.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явились. Про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином ( а.с.45,63,64).

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач у встановлений законом строк
не скористався правом пред'явлення
вимоги, яке виникло у нього з 15 липня 2008
року, а, звернувшись до суду у листопаді
2013 року пропустив трирічний строк
позовної давності, який має бути
застосований незалежно від заяви
боржника.

Але з такими висновками суду
погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 526, частин 1
статті 530 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому законодавство
відрізняє такі поняття як "строк дії
договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (статті 530, 631
ЦК).

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, а сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові (частина
4 статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки - штрафу, пені (частина 2
статті 258 ЦК).

За правилами статті 259 ЦК сторони
можуть укласти письмовий договір про
збільшення позовної давності.

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, тобто несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів (
Постанови Верховного суду України від 6
листопада 2013 року у справі №6-116цс13,
Постанова Верховного суду України від
19 березня 2014 року).

За правилами частини 4 статті 267 ЦК
позовна давність підлягає
застосуванню лише за заявою сторони у
спорі.

З матеріалів справи вбачається, що 9
червня 2008 року між ПриватБанком та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№ NKXRFB 06380605, за яким ОСОБА_1 отримала
кредит у розмірі 2 928 грн. зі сплатою 0, 42 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом
(«Розстрочка» СТАНДАРТ).

Заявою ОСОБА_1 на отримання кредитних
коштів засвідчено, що вона ознайомлена
та згодна з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам «Розстрочка»
СТАНДАРТ ( далі - Умови) , які разом з
Заявою та Тарифами складають
кредитно-заставний договір. Цей припис
має окремий підпис ОСОБА_1 як
позичальника ( а.с.6 зворот).

Пунктом 5.5 Умов, які діяли на час
укладення договору та надані суду
апеляційної інстанції ( а.с. 54),
передбачено, що строк позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів встановлюється сторонами
тривалістю п'ять років (а.с. 10).

Заявою позичальника та Умовами ( пункти
5.1 -5.4) передбачені розмір процентів за
користування кредитом (0,42% на місяць),
щомісячна винагороди за надання
фінансового інструменту (комісії) в
розмірі 96,92 грн., умови нарахування та
розмір пені за порушення зобов'язань (
0,5% за кожний день прострочення) та
штрафу ( 250 грн. + 5% суми позову). Розмір
щомісячного платежу складає 347,45 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає
доведеним, що при укладенні кредитного
договору від 9 червня 2008 року, сторони
узгодили всі умови надання кредитних
коштів та їх повернення, а також у
передбаченій законом формі узгодили
збільшення строку позовної давності до
п'яти років.

В суд апеляційної інстанції
відповідачка ОСОБА_1 надала заяву про
застосування правил позовної давності
( а.с.64).

Оскільки суд першої інстанції
розглянув справу у відсутності
відповідачки за правилами заочного
розгляду, заява ОСОБА_1 прийнята судом
апеляційної інстанції.

За наданим позивачем витягом з
особового рахунку ОСОБА_1 ( а.с.55-61) та
розрахунком станом на 4 листопада 2013
року ( а.с.5) заборгованість складає 21 193,
30 грн., в тому числі 2 928 грн. за тілом
кредиту, 86, 83 грн. за процентами, 1 062, 82
грн. за комісією, 15 630, 25 грн. пені, та 1 485,
40 грн. штрафів: 500 грн. фіксована частина
та 985, 40 грн. процентна складова.

Така заборгованість визначена за
період з 9 червня 2008 року.

До суду з позовом банк звернувся 7
листопада 2013 року ( а.с.62).

Відповідно до статті 256 ЦК стягненню
підлягають ті складові щомісячних
платежів, які нараховані ОСОБА_1 в межах
п'ятирічного строку позовної давності,
тобто за період після 7 листопада 2008
року.

За розрахунком позивача (а.с.5)
заборгованість за основним
зобов'язанням за період з 7 листопада
2008 року по 4 листопада 2013 року складає:
2 928 грн. за тілом кредиту, 37, 89 грн. за
процентами та 676,34 грн. за комісією, а
всього 3 642,23 грн.

Крім того, відповідно до частини 3
статті 551 ЦК України розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 11 липня 2013 року по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року
дійшов висновку, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права.

Заборгованість ОСОБА_1 за платежами,
передбаченими договором (тіла,
процентів, винагороди) складає 3 642,23
грн.

Розмір пені , який більш ніж втричі
перевищує борг за кредитом, спотворює
її дійсне правове призначення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для споживача та
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи вимоги норм цивільного,
конституційного та міжнародного
законодавства, колегія суддів вважає
можливим зменшити розмір пені за
період з 15 серпня 2008 року по 4 листопада
2013 року до розміру кредитної
заборгованості - 3 642,23 грн.

При визначенні розміру штрафу, який
підлягає сплаті ОСОБА_1, колегія суддів
виходить з того, що за змістом пункту 5.3
Умов нарахування процентної
(розрахункової) частини штрафу
пов'язано не з певною подією кредитних
правовідносин (прострочення понад
певний строк), а з фактом звернення з
позовом, що не відповідає сутності
штрафу як способу забезпечення
виконання зобов'язання.

До того ж цю складову штрафу позивач
розраховує не тільки з суми
заборгованості за тілом кредиту та
процентами, а й з суми нарахованої пені.
Штраф, розмір якого визначається з
урахуванням розміру іншої неустойки -
пені, суперечить принципу
недопустимості подвійної
відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає
обгрунтованим лише штраф в розмірі
фіксованої частини - 250 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає
стягненню за кредитним договором від 9
червня 2008 року кредитна
заборгованість станом на 4 листопада 2013
року в загальному розмірі 7 534, 46 гр., в
тому числі 2 928 грн. за тілом кредиту, 37,
89 грн. за процентами, 676,34 грн. за
комісією, 3 642, 23 грн. пені, 250 грн. штрафу.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на умови
договору та правила позовної давності,
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 88 ЦПК
відшкодуванню позивачу підлягає 351, 20
грн. судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Корабельного районного
суду м. Миколаєва від 28 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» за
кредитним договором від 9 червня 2008
року кредитну заборгованість станом на
4 листопада 2013 року в загальному
розмірі 7 534, 46 грн., в тому числі 2
928 грн. за тілом кредиту, 37, 89 грн. за
процентами, 676,34 грн. за комісією, 3 642, 23
грн. пені, 250 грн. штрафу, а також 351, 20
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді