Справа № 459/4180/14
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/7412/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних

випадків на виробництві та професійних
захворювань

України в м. Червонограді - Тодорович
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 15 жовтня 2014
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення з
відповідача на його користь 50 000.00 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 15 жовтня 2014
року позов задоволено частково,
стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3 10
000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійних
захворювань. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржило Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на ухвалення
оскаржуваного рішення при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Вказує, що на момент звернення
до суду та на день огляду позивача МСЕК
та видачі відповідного висновку про
ступінь втрати працездатності,
відповідно до положень Закону України
від 23.02.2007 року «Про внесення змін до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності»» виключено право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, оскільки Фонд не є
винною особою у заподіянні потерпілому
моральної шкоди. Також апелянт
зазначає, що позивачем на
обґрунтування своїх позовних вимог не
надано медичних висновків, які б
підтвердили факт спричинення йому
моральної шкоди. Крім цього, в
оскаржуваному рішенні не зазначено
розрахунку з якого виходив суд,
оцінюючи моральні страждання позивача.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді -
Тодорович О.В. на підтримання доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім»ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку зі
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 1167 ЦК України
установлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування), ухваленого
27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно
до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу
України (435-15) моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. Як наслідок, моральна шкода,
заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 більше 14 років пропрацював на
підприємствах Львівсько-Волинського
вугільного басейну, останнім місцем
праці була шахта «Бендюзька» ДП
«Львіввугілля», звідки він звільнений
29.11.2005 року за станом здоров'я. Наведене
підтверджується копією його трудової
книжки.

Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2
№ 009537 від 11.01.2006 року позивачу вперше
встановлено 50% втрати професійної
працездатності з 23.11.2005 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 014374
від 18.12.2006 року останньому безтерміново
встановлено 60% втрати професійної
працездатності, з яких: 30% - хронічна
радикулопатія, 20% - вегетосенсорна
поліневропатія рук, 10% - трудове
каліцтво.

Відповідно до ст. 28 Закону України від
23.09.1999 року «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із цим Законом Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Статтею 30 згаданого Закону
передбачено, що ступінь втрати
працездатності потерпілим
установлюється МСЕК за участю Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків і визначається у відсотках
професійної працездатності, яку мав
потерпілий до ушкодження здоров»я.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону страхові
виплати провадяться протягом строку,
на який установлено втрату
працездатності у зв»язку зі страховим
випадком, і цей строк установлюється
МСЕК.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 (з відповідними змінами) "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" судам роз'яснено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності.

Право на отримання потерпілим
страхових виплат з дня встановлення
йому МСЕК стійкої втрати
працездатності передбачають постанови
Верховного Суду України від 20 лютого 2012
р. №6-95 цс 11; від 14 березня 2012 р. №6-3 цс 12.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та стягуючи
кошти на відшкодування моральної шкоди
за рахунок Фонду державного
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, суд першої
інстанції вірно виходив із вимог
статей 21, 28, 34 вищезазначеного Закону в
їх сукупності, якими передбачено, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі виплати компенсації за моральну
шкоду, виникає у особи з дня
встановлення їй стійкої втрати
працездатності вперше висновком
медико - соціальної експертної комісії,
правильно застосував норми
матеріального права, якими регулюються
спірні правовідносини.

Доводи Фонду про неправильне
застосування судами норми ч.1 ст. 40
Закону є необгрунтованими, оскільки
при вирішенні питання про право
потерпілого на отримання коштів на
відшкодування моральної шкоди слід
виходити з вимог статей 21, 28, 30, 34, 35, 40
Закону в їх сукупності, які
передбачають, що право на отримання
потерпілим страхових виплат настає з
дня встановлення йому МСЕК стійкої
втрати професійної працездатності.

У разі коли право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача до 1
січня 2006 року, тобто, до набрання
чинності як Законом України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»,
так і Законом України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено дію норм, що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральної
шкоди, та Законом України від 23 лютого
2007 року «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
потерпілі мали право на відшкодування
моральної школи з Фонду соцстраху,
незалежно від моменту звернення до
суду.

Таким чином, потерпілі мають право на
відшкодування моральної школи за
рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку
втрату працездатності у зв»язку з
травмою на виробництві або професійним
захворюванням вперше встановлено у
період з 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005
року, тобто, під час дії законодавчих
актів, які надавали потерпілим таке
право.

Відтак потерпілі не мають права на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок нещасного випадку
на виробництві та професійного
захворювання, за рахунок Фонду
соцстраху, не підлягають задоволенню
їх вимоги про відшкодування моральної
шкоди в разі, коли встановлення МСЕК
стійкої втрати працездатності
потерпілому мало місце після 1 січня 2006
року.

З урахуванням вищенаведеного, а саме,
виходячи з дати встановлення позивачу
МСЕК стійкої втрати працездатності
вперше з 25.11.2005 р., ОСОБА_3 має право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду державного соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, а відтак
безпідставними є доводи апелянта про
те, що Фонд державного соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, є неналежним
відповідачем.

Вирішуючи спір, судом дано належну
оцінку доказам про ступінь спричинених
позивачу моральних страждань, які
після встановлення МСЕК факту стійкої
втрати працездатності мають тривалий
характер. Суд виважено підійшов до
визначення розміру відшкодування,
навів у рішенні достатньо мотивів, в
тому числі врахував роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України дані в
постанові №4 від 31 березня 1995 року (з
подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та
прийшов до вірного висновку, що з
врахуванням глибини моральних
страждань отриманих позивачем
внаслідок професійної втрати
працездатності, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості з відповідача на
користь позивача слід стягнути 10 000
гривень на відшкодування завданої йому
моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. ст.303, п. 1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313, 314, 315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 15 жовтня 2014
року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.