Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3037/14
Головуючий у 1-й інстанції: Боровікова
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» на рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 15
травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» звернулося до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначало, що 06.06.2003 року між
Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 42, відповідно до
умов якого остання отримала кредит в
сумі 30000 грн. строком на 23 місяці до
06.05.2005р. на споживчі цілі зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25 % річних. Відповідно до умов
кредитного договору відповідач
зобов'язалася здійснювати погашення
кредиту щомісячно рівними частинами з
моменту укладення договору шляхом
внесення готівки.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 01.12.2013р. має заборгованість перед
Банком у сумі 90 151 грн. 44 коп., яка
складається з: 27244 грн. 98 коп. -
заборгованість за кредитом; 43 086 грн. 02
коп. - заборгованість по сплаті
відсотків за користування кредитом; 2 454
грн. 29 коп. - по сплаті 3 % річних від
простроченої суми відсотків по
кредиту; 3 881 грн. 28 грн. - по сплаті 3 %
річних від простроченої суми кредиту; 3
586 грн. 88 коп. - по сплаті простроченого
боргу з урахуванням індексу інфляції; 6
333 грн. 86 коп. - пеня за несвоєчасну
сплату відсотків по кредиту; 3 564 грн. 13
коп. - пеня за несвоєчасну сплату
кредиту.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
№ 42 від 06.06.2003 року, що утворилась
станом на 01.12.2013 року, в розмірі 90 151,44
грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із положень
ст.ст. 257, 267 ЦК України, визнав заявлені
позовні вимоги обґрунтованими та
вважав за необхідне відмовити у їх
задоволенні у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів і в повній мірі
відповідає вимогам закону.

Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 611, 623, 625
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в
укладені, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

За нормами ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила, а
відповідно до ч. 5 цієї статті за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За положеннями ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 06.06.2003р. між
сторонами було укладено кредитний
договір № 42, за умовами якого
відповідачу був наданий кредит у сумі 30
000 грн. строком на 23 місяці до 06.05.2005р. на
споживчі цілі зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25 %
річних. Погашення кредиту здійснюється
щомісячно рівними частинами з моменту
заключення договору (перший внесок
сплачується в строк до 06.07.2003р.) шляхом
внесення готівки. Останній внесок
сплачується в строк до 06.05.2005р. (а.с. 4-5).

В рахунок погашення заборгованості
відповідач здійснила останні платежі:
по сплаті кредиту - у вересні 2003р., по
сплаті відсотків - у квітні 2004р. (а.с. 15,
16-18).

Станом на 01.12.2013р. ОСОБА_3 має
заборгованість за кредитним договором
перед Банком у загальній сумі 90 151 грн. 44
коп. (а.с. 15, 16-18, 19, 20, 21).

Представником відповідача зроблено
заяву про застосування наслідків
спливу позовної давності (а.с. 72-73),
тобто вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України
додержані судом першої інстанції.

Таким чином, виходячи з того, що умовами
договору визначений строк виконання
зобов'язань датою 06.05.2005р., позов був
поданий до суду 20.12.2013р. (а.с. 2-3),
висновок суду про пропуск позивачем
строку позовної давності є
обґрунтованим. Також, враховуючи
відсутність клопотання позивача про
поновлення строку із зазначенням
поважних причин пропуску та наявність
заяви представника відповідача про
застосування наслідків пропуску
строку, відмова у задоволення позову з
підстав пропуску строку позовної
давності відповідає вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
є повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
Банк в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: