У х в а л а

іменем україни

05 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до Миколаївської районної
державної адміністрації Львівської
області про поновлення на роботі,
виплату зарплати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 11 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 06 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що відповідно
до розпорядження заступника голови
Миколаївської районної державної
адміністрації Львівської області
(далі −? Миколаївської РДА Львівської
області) від 16 вересня 2013 року її було
звільнено з посади директора
Територіального центру соціального
обслуговування Миколаївської РДА
Львівської області на підставі п. 7-1 ст.
36 КЗпП України, у зв'язку із набранням
законної сили постанови
Миколаївського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013 року
про притягнення її до адміністративної
відповідальності за ст. 172-7 КУпАП.

ОСОБА_4 вважає розпорядження
Миколаївської РДА від 16 вересня 2013 року
незаконним, оскільки правопорушення у
вчиненні якого її визнано винною, не
було пов'язане з порушенням обмежень
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції». Крім того, у період
звільнення з роботи вона перебувала на
стаціонарному лікуванні у
Миколаївській центральній районній
лікарні, відтак звільнення у період
непрацездатності не допускається.

З урахуванням зазначених обставин та
уточнених позовних вимог просила:
поновити її на посаді директора
Територіального центру соціального
обслуговування Миколаївської РДА
Львівської області; стягнути з
відповідача на її користь 28 884 грн 29 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 5 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського районного
суду Львівської області від 11 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 06 червня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої та
рішення суду апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, обґрунтовуючи свої доводи
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, обґрунтовано виходив з того,
що оскільки ОСОБА_4 вчинила корупційне
правопорушення передбачене ст. 172-7
КУпАП, яке полягає у тому, що вона
знаючи про конфлікт інтересів, зокрема,
що у її прямому підпорядкуванні як
директора Територіального центру
соціального обслуговування
Миколаївської РДА Львівської області,
є її дочка ОСОБА_5 та не повідомила про
це безпосереднього керівника, у
порушення вимог ст. 14 Закону України
«Про засади запобігання і протидії
корупції», а звільнення її відбулось
після вступу в законну силу постанови
Миколаївського районного суду
Львівської області від 23 серпня 2013
року.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 11 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 06 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк