Справа № 752/8601/14-ц
Провадження №: 4-с/752/86/14
У Х В А Л А

13.11.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
- Пасинок В.С.

за участі секретаря -
Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за скаргою
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, зацікавлена
особа: ОСОБА_2 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Ківерцівського
районного управління юстиції та
скасування постанов про відкриття
провадження, -

в с т а н о в и в:

у травні 2014 року скаржник звернувся до
суду з вказаною скаргою, в котрій
просив суд визнати протиправними та
скасувати повністю постанови старшого
державного виконавця ВДВС
Ківерцівського районного управління
юстиції від 05 травня 2014 року про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43186268 та ВП № 43186816.

Свої вимоги обґрунтував тим, що
виконавчі провадження ВП № 43186268 та ВП
№ 43186816 відкриті з порушенням вимог ст.
ст. 18, 25, 26 Закону України «Про виконавче
провадження» на підставі підробних
виконавчих листів, які були видані
задніми числами за ймовірного
зловживання службовим становищем
безпосередньо секретарем ОСОБА_4 й за
заявою особи, зокрема, КВ «Волинь», яка
немає жодного відношення до цивільної
справи, на виконання результатів
розгляду якої були начебто й видані
останні.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився,
надав заяву про розгляд скарги за його
відсутності (а.с. 69).

Старший державний виконавець ВДВС
Ківерцівського районного управління
юстиції, будучи повідомленим про час та
місце розгляду скарги, в судове
засідання не з'явився. Надав заяву про
розгляд справи за його відсутності, в
якій також зазначив про невизнання
вимог скаржника (а.с. 60).

Зацікавлена особа, яка в установленому
законом порядку повідомлялась про час
та місце розгляду скарги, в судове
засідання не з'явилась, про причини
неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку про те, що скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладається на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну
виконавчу службу» встановлює обов'язок
державного виконавця сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати в своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» зобов'язує
державного виконавця використовувати
надані йому права відповідно до закону
і не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 вказаного закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 17 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи,
зокрема, виконавчі листи, що видаються
судами, і накази господарських судів, у
тому числі на підставі рішень
третейського суду та рішень
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Згідно ч. 1 ст. 18 зазначеного Закону, у
виконавчому документі зазначаються: 1)
назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.
Законом можуть бути встановлені також
інші додаткові вимоги до виконавчих
документів (ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону).

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, зокрема, за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення (ст. 19
Закону).

Державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові. Постанова про
відкриття виконавчого провадження
може бути оскаржена сторонами у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом (ст. 25
Закону).

Як вбачається з наданої на виконання
ухвали суду від 16 вересня 2014 року копії
матеріалів виконавчого провадження №
43186268 та ВП № 43186816, 05 травня 2014 року до
ВДВС Ківерцівського районного
управління юстиції надійшли заяви
ОСОБА_2 про примусове виконання рішення
Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 20 лютого 2014
року по справі № 124/11187/13-ц за позовом
ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення
безпідставно отриманої суми та
відшкодування матеріальної шкоди.

До заяви були додані оригінали
виконавчих листів № 124/11187/13-ц, зі змісту
яких вбачається, що 20 лютого 2014 року
Центральний районний суд м.
Сімферополя розглянув справу за
позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про
стягнення безпідставно отриманої суми
та відшкодування матеріальної шкоди та
стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову суму в розмірі 239 459,75 грн. та
судові витрати у розмірі 3 787,00 грн.

На підставі вказаних виконавчих листів
за заявами стягувача 05 травня 2014 року
старшим державним виконавцем ВДВС
Ківерцівського районного управління
юстиції були винесені постанови про
відкриття виконавчих проваджень №
43186268 та № 43186816 (а.с. 45-58).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи свої вимоги при
зверненні зі скаргою до суду, ОСОБА_1
посилався на підробку виконавчих
листів, які були видані задніми числами
за ймовірного зловживання службовим
становищем безпосередньо секретарем
ОСОБА_4 й за заявою особи, зокрема, КВ
«Волинь», яка немає жодного відношення
до цивільної справи, на виконання
результатів розгляду якої були начебто
й видані останні.

Проте, зазначені твердження скаржника
не знайшли свого підтвердження в ході
розгляду скарги.

Аналіз наданих ВДВС Ківерцівського
районного управління матеріалів дають
підстави суду для висновку про те, що
всі проведені державним виконавцем дії
були вчиненні ним у відповідності до
положень Закону України «Про виконавче
провадження» та за їх чіткого
дотримання, в межах його повноважень,
через що у суду відсутні підстави для
висновку про порушення прав скаржника,
які б підлягали захисту. Підстав для
відмови у відкритті провадження судом
також не встановлено.

Зазначеного висновку суду скаржником
не спростовано та доказів на
підтвердження зворотного в
розпорядження суду не надано.

До того ж, скаржник не скористався
наданими йому цивільно-процесуальним
законодавством правами та не
витребував у відповідності до положень
ст. 137 ЦПК України доказів в розрізі ст.
ст. 57-59 ЦПК України, необхідних для
обґрунтування своєї позиції.

На думку суду, висловлена ОСОБА_1
аргументація носить суперечливий
характер, зокрема, одночасне посилання
на підробку виконавчих листів та на
невірне їх оформлення, й спрямована на
захист останнім своїх інтересів з
метою затягування виконання судового
рішення та уникнення від виконання
оскаржуваних постанов.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволенні скарги.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст.
19, 55 Конституції України, ст. ст. 17, 18, 19, 25
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 10, 11, 57-60, 137, 383-389 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні скарги суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, зацікавлена особа: ОСОБА_2
на дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Ківерцівського районного управління
юстиції та скасування постанов про
відкриття провадження - відмовити.

Ухвала може бути оскаржене
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
В.С. Пасинок