У х в а л а

01 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О.,суддів:
Завгородньої І. М.,
Остапчука Д. О.,
Карпенко С. О., Юровської Г. В.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсним договорів
купівлі-продажу квартири та визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
добросовісним набувачем квартири,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з указаним позовом до ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, у якому зазначала, що вона з 1995
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала однією
сім'єю із ОСОБА_5 Вказане
підтверджується рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 29 січня 2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 помер.

Вважаючи себе спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_5, позивачка
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, а саме:
квартири АДРЕСА_1. Під час врегулювання
спірних питань із ЖЕК щодо утриманням
будинку та оплати комунальних послуг
вона дізналась, що квартира 20 жовтня 2009
року була продана ОСОБА_5 Позивачка
вважає, що ОСОБА_5 не міг вчинити
правочин щодо відчуження вказаної
квартири 20 жовтня 2009 року,
не міг своїми власними діями набувати
для себе цивільних прав та обов'язків,
оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку із зазначеним позивачка
вважає, що договір купівлі-продажу
квартири від 20 жовтня 2009 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, є
недійсним.

Також позивачка зазначала, що
ОСОБА_3 17 грудня 2009 року продав
зазначену квартиру ОСОБА_4

Позивачка вважає, що і другий
договір купівлі-продажу квартири від
17 грудня 2009 року є недійсним,
оскільки ОСОБА_3 не був власником
спірної квартири та не мав законних
прав розпоряджатися нею.

На підставі зазначеного позивачка
просила суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 20 жовтня
2009 року, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 17 грудня
2009 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, визнати за нею право на
спадщину на квартиру АДРЕСА_1.

У липні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, у якому зазначала, що продаж та
купівля спірної квартири були
здійснені відповідно до вимог
законодавства, їй не було відомо про
зазначені ОСОБА_2 факти, а тому просила
суд визнати її добросовісним набувачем
спірної квартири.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 03 серпня 2010
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано ОСОБА_4 добросовісним
набувачем квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 22 березня 2011 року рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 3 серпня 2010 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 залишено без розгляду. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині
оскарження рішення апеляційного суду
відхилено. Рішення апеляційного суду м.
Києва від 22 березня 2011 року в частині
залишення позову ОСОБА_2 без розгляду
залишено без змін. Касаційну скаргу
ОСОБА_1 в частині оскарження рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 03 серпня 2010 року повернуто
заявнику.

06 жовтня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме - ст.
ст. 304, 306, 310 ЦПК України та ст. ст. 25, 203, 215,
216, 330, 388 ЦК України, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Одночасно із заявою заявником
подано клопотання про поновлення
строку на подачу заяви про перегляд
судового рішення, у якому заявник
посилається на те, що копію ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року, про
перегляд якої подано заяву, отримав
лише 12 вересня 2014 року.

Клопотання про поновлення строку
підлягає задоволенню, оскільки
обставини, на які посилається заявник
свідчать про поважність причин його
пропуску.

Як приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року у справі №
6-15210св12, від 24 жовтня 2012 року у справі №
6-23107св12, від 12 грудня 2012 року у справі №
6-32300св12, від 05 грудня 2012 року у справі №
6-7329св12, від 14 вересня 2011 року у справі
№ 6-18418св13, від 21 грудня 2011 року
у справі № 6-10396св11 та ухвали Верховного
Суду України від 18 квітня 2007 року у
справі № 6-4329св07, від 19 березня 2008 року у
справі № 6-25633св07, від 02 грудня 2009 року у
справі № 6-16451св09, від 31 березня 2010 року
у справі № 6-26242св09.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Так, постановляючи ухвалу 24 жовтня
2012 року у справі № 6-23107св12, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
погодився з висновками суду першої
інстанції про визнання недійсним
договору купівлі-продажу будинку та
визнання за позивачем права власності
на Ѕ його частини як частки в спільній
сумісній власності подружжя, виходячи
з того, що оспорюваний договір був
укладений за відсутності нотаріально
посвідченої згоди позивача як
співвласника спірного будинку.

У той же час, постановляючи ухвалу 02
жовтня 2013 року про відхилення
касаційної скарги ОСОБА_1, про перегляд
якої подано заяву, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ виходив
із того, що у касаційній скарзі не
наведено належних доказів порушення
прав ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_5,
оскільки на момент розгляду справи в
апеляційному суді факт сумісного
проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 у період з 1995 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлений.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави вважати, що у наведених
справах тотожними є встановлені судами
фактичні обставини, які мають значення
для вирішення спорів, які розглядались,
а, відповідно, що правовідносини, які
виникли між особами, які брали участь у
розгляді вказаних справ, подібні і мало
місце неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в порівнянні
зі справою, у якій постановлена ухвала,
яку просить переглянути заявник, що
потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень.

Разом із тим, посилання заявника як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 березня 2013 року у справі
№ 6-15210св12 та ухвали
Верховного Суду України від 18 квітня 2007
року у справі № 6-4329св07, від 19 березня 2008
року у справі № 6-25633св07, від 02
грудня 2009 року у справі № 6-16451св09, від 31
березня 2010 року у справі № 6-26242св09
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
не може здійснюватися, оскільки
зазначеними ухвалами судові рішення
попередніх судів були скасовані, а
справи направлено на новий розгляд у
зв'язку з порушенням судами норм
процесуального права щодо
встановлення фактичних обставин. Таке
не свідчить про тотожність цих
обставин із встановленими судом
фактичними обставинами справи, у якій
постановлена ухвала, про перегляд якої
подано заяву.

Крім того, неоднакове застосування
судом норм процесуального права не
може бути підставою для подання заяви
про перегляд судових рішень Верховним
Судом України згідно з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

З урахуванням наведеного, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2012 року у справі №
6-32300св12, від 05 грудня 2012 року у справі №
6-7329св12, від 14 вересня 2011 року у справі №
6-18418св13 та від 21 грудня 2011 року у справі
№ 6-10396св11 не можуть бути
підставою перегляду у порядку,
встановленому главою 3 розділу 5 ЦПК
України, оскільки вони постановлені з
процесуальних питань.

Оскільки наведені заявником доводи
не містять ознак, які згідно з вимогами
ст. 355 ЦПК України є підставами для
перегляду судового рішення, про
перегляд якого ОСОБА_1 подано заяву, то
у допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 75, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсним договорів
купівлі-продажу квартири та визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
добросовісним набувачем квартири, за
заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П. О. Гвоздик

Судді
І. М. Завгородня

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

Г. В. Юровська