У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від
3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
21 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримав
кредит у розмірі 236 700 грн 25 коп. зі
сплатою 14,04 % річних з кінцевим строком
повернення до 20 серпня 2012 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
цим договором між банком та ОСОБА_3 було
укладено договір застави, предметом
якої був автомобіль марки Ауді А6, 2006
року випуску, державний номер
НОМЕР_1, а також договір поруки.
Позичальник та поручитель зобов'язання
за договорами не виконували, на вимоги
банку не реагували, утворилась
заборгованість у розмірі 710 640 грн 73
коп., яку позивач просив стягнути на
його користь з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 3 червня
2014 року, у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» було порушено умови
договору застави щодо порядку
реалізації автомобіля, яка відбулась
на підставі біржової угоди, а також
позивачем не доведено існування після
реалізації заставленого майна
заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками районного суду та вважав, що
заборгованість за кредитним договором
була погашена після реалізації
автомобіля.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
оскільки апеляційний суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 21 серпня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 236 700 грн 25 коп. зі сплатою 14,04 %
річних з кінцевим строком повернення
до 20 серпня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір застави, предметом
якої був автомобіль Ауді А6, державний
номер НОМЕР_1. Також між банком та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Також встановлено, що 2 липня 2009 року
ОСОБА_4 передав ПАТ
КБ «ПриватБанк» у заставу автомобіль
Ауді А6, державний номер
НОМЕР_1, а також видав довіреність
працівнику банку на користування та
розпорядження заставним автомобілем.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
заставу» заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Згідно з ч. 21 цього Закону реалізація
заставленого майна провадиться
спеціалізованими організаціями з
аукціонів (публічних торгів), якщо інше
не передбачено договором.

У серпні 2009 року заставний автомобіль
було продано на Товарній біржі
«Укральянс», при цьому на рахунок
позичальника - заставодавця було
внесено 235 тис. грн для
погашення заборгованості за кредитом.

Апеляційний суд, зазначаючи, що банком
було порушено умови договору застави
щодо реалізації автомобіля, на який
мало бути звернуто стягнення на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
тоді як реалізація відбулась на
підставі біржової угоди, не звернув
уваги на те, що у п. 24 договору застави
зазначено, що звернення стягнення на
предмет застави за вибором
заставодержателя здійснюється з
дотриманням встановленого чинним
законодавством порядку будь-яким із
способів: шляхом передачі предмета
заставодержателю в рахунок виконання
зобов'язань за кредитним договором;
шляхом продажу заставодержателем
предмета застави з укладенням договору
купівлі-продажу з третьою
особою-покупцем або на публічних
торгах, шляхом безпосереднього продажу
конкретному покупцю, в тому числі з
правом укладення заставодержателем
договору купівлі-продажу предмета
застави від імені заставодавця. Пошук
покупця на предмет застави виконується
як заставодавцем, так і
заставодержателем; у випадку
нотаріального посвідчення цього
договору - на підставі виконавчого
напису нотаріуса; іншим незабороненим
чинним законодавством способом.

Тобто, звернення стягнення на предмет
застави на підставі виконавчого напису
нотаріуса є не єдиним способом
звернення стягнення, а одним із таких
способів.

Крім того, апеляційний суд залишив поза
увагою, що отримані кошти від
реалізації предмету застави у розмірі
235 тис. грн, не покрили усю
заборгованість за кредитним договором,
яка становила 710 640 грн і банк має право
на звернення до суду з вимогами про
стягнення залишку заборгованості з
поручителя, на адресу якого 20 листопада
2013 року банк направив письмову вимогу
із зазначенням невиконаних
зобов'язань, яку поручитель в
обумовлений договором поруки строк не
виконав.

При цьому апеляційний суд, посилаючись
на лист заступника начальника
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві та лист Печерської філії
ПАТ КБ «ПриватБанк»
вважав, що заборгованість за кредитом
була погашена після реалізації
автомобіля.

Однак такі висновки апеляційного суду
є передчасними, оскільки з вказаних
листів вбачається, що ОСОБА_4 виконав
свої зобов'язання по автомобілю
Ауді А6, державний номер НОМЕР_1, а
належним доказом наявності чи
відсутності заборгованості є
розрахунок банку. При цьому
апеляційний суд доводів банку та
наданий ним розрахунок про наявність
заборгованості за кредитним договором
не спростував.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3
червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко