Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22ц/778/3923/14
Головуючий у 1 інстанції: Нещеретна Л.М.
Суддя-доповідач: Кочеткова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

Воробйової
І.А.,

при секретарі: Мосіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Хортицькому району, про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення та вселення, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на
рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 червня 2013 року у справі

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом в порядку ст.ст. 316, 346, 391
ЦК України про усунення перешкод у
користуванні власністю і виселення
відповідачів з квартири АДРЕСА_1, яку
він придбав 15 серпня 2012 року з
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна, яке було предметом
іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що відповідачі, які являлися
попередніми власниками житла, після
звернення стягнення на предмет іпотеки
за виконавчим написом нотаріуса і його
реалізації з прилюдних торгів у
добровільному порядку звільнити
квартиру не бажають, чим порушують
права нового власника квартири.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 11 червня 2013 року позов
задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном квартирою
АДРЕСА_1 шляхом заборони проживання та
виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 та вселення
ОСОБА_3 у вказану квартиру.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про відмову у позові ОСОБА_8 зазначає,
що суд першої інстанції вирішив
питання про її права і обов'язки, не
залучивши її до участі у розгляді
справи. Апелянт вважає себе власником
спірної квартири на підставі ст.1018 ЦК
України, оскільки за договором комісії
від 15 липня 2007 року, укладеним з ОСОБА_4,
вона доручала останньому придбати
квартиру за рахунок її особистих
коштів.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_8
не з'явилася, направила клопотання про
відкладення розгляду справи,
пославшись на свою хворобу. Колегія
суддів визнала причини неявки апелянта
неповажними і такими, що не
перешкоджають розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційне провадження у справі
підлягає закриттю з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст.292 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, а також особи, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково. Тобто, останніми є особи,
які матеріально заінтересовані в
наслідках вирішення справи та мають
процесуальний інтерес. Такі особи
повинні обґрунтувати своє право на
апеляційне оскарження судового
рішення з посиланням на те, які їх права
й обов'язки вирішив суд.

Посилання апелянта на те, що зазначеним
рішенням суду порушено її право
власності спірної квартири, яке вона
набув на підставі договору комісії від
15 липня 2007 року, укладеного між нею та
ОСОБА_4, є безпідставним виходячи з
наступного.

23 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ
"Укрсиббанк" було укладено договір
іпотеки, згідно якому ОСОБА_4 в
забезпечення кредитних зобов'язань
перед банком за кредитним договором
від 23 серпня 2007 року на суму 53 000
доларів США передав в іпотеку спірну
квартиру. Як зазначено в договорі,
предмет іпотеки придбаний ОСОБА_4 в
день укладення кредитного договору 23
серпня 2007 року за договором
купівлі-продажу, до цього часу не є
предметом спору за іншими
зобов'язаннями, жодним способом не
відчужений, у спорі та під забороною не
перебуває (а.с.122-127: п.1.1, 1.5, 1.8 Договору
іпотеки).

На підставі нотаріального напису
шляхом прилюдних торгів вказане
іпотечне майно було реалізоване, а
новим власником став ОСОБА_3 (а.с.5).

Оскаржуваним рішенням суду захищене
порушене права власності ОСОБА_3 на
вказану квартиру шляхом виселення
колишнього власника та членів його
сім'ї та вселено позивача.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

ОСОБА_4 у встановленому законом порядку
23 серпня 2007 року набув право власності
на спірну квартиру, підстав вважати, що
на вказане майно має право ще будь-хто
немає.

Посилання апелянта на те, що між нею та
ОСОБА_4 15.07.2007 року було укладено
договір комісії на придбання квартири,
на виконання якого за рахунок та в
інтересах комітента і було придбано
спірну квартиру, судовою колегією не
приймаються.

Згідно ст.ст.1011, 1028 ЦК України за
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента. Законом можуть бути
встановлені особливості договору
комісії щодо окремих видів майна.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

При цьому в договорі купівлі-продажу
повинна бути зазначена особа, у
власність якої переходить майно -
покупець.

Таким покупцем та новим власником
квартири згідно договору
купівлі-продажу від 23.08.2007 року та
договору іпотеки являвся ОСОБА_4, даних
про інших власників майна договір не
містить.

Частинами першою та четвертою статті 182
ЦК України встановлено, що право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Статтею 4 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно, що знаходиться на території
України, фізичних та юридичних осіб,
держави, територіальних громад,
іноземців та осіб без громадянства,
іноземних юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав.

Згідно з пунктом 6.1 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
провадиться з видачею свідоцтва про
право власності місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування.

Частиною 2 ст.215, 1 ст.220 ЦК України
передбачено, що недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлено
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним не вимагається. У разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

У передбаченому законом порядку ОСОБА_8
своє майнове право на спірну квартиру
не оформила, право власності ОСОБА_4 і
позивача ОСОБА_3 не оспорила. Договір
комісії не свідчить про набуття
апелянтом права власності на спірну
квартиру і не тягне за собою безумовне
скасування оскаржуваного рішення

Беручи до уваги викладене, судова
колегія дійшла висновку, що доводи
апелянта ОСОБА_8 про порушення
ухваленим рішенням її прав як власника
спірної квартири є безпідставними.
Зважаючи на це, оскаржуваним рішенням
суду питання про права та обов'язки
апелянта не вирішувались.

У відповідності до роз'яснень
Верховного Суду України, що містяться у
п. 8 постанови Пленуму № 12 Пленуму
Верховного Суду України від 24 жовтня 2008
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку" при поданні апеляційної
скарги особою, яка не має права на
апеляційне оскарження, у тому числі
особою, яка не брала участі у справі,
про права та обов'язки якої суд першої
інстанції питання не вирішував,
суддя-доповідач постановляє ухвалу про
відмову в прийнятті апеляційної
скарги. Якщо зазначені обставини
будуть встановлені після прийняття
апеляційної скарги до розгляду,
апеляційний суд постановляє ухвалу про
закриття апеляційного провадження у
справі за такою скаргою.

Керуючись ст. ст. 292, 303, 304, 307, 310, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_9 на рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 11
червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, який діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Хортицькому району, про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення та вселення закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: