АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2456/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Прокулевич
В. С. Доповідач в апеляційній
інстанції Бородійчук В. Г. УХВАЛА
26 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 06 серпня 2014 року та
апеляційну скаргу на додаткове рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 15 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи:
орган опіки і піклування при виконкомі
Уманської міської ради, служба у
справах дітей Уманської міської ради,
ОСОБА_8 про визнання недійсним та
скасування договору іпотеки.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представника банку, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
01 серпня 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», треті особи: орган опіки і
піклування при виконкомі Уманської
міської ради, служба у справах дітей
Уманської міської ради, ОСОБА_8 про
визнання недійсним та скасування
В обгрунтування позовних вимог
вказувала, що 02 липня 2007 року її батько
ОСОБА_8 уклав з ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» договір іпотеки. Предметом
іпотеки стало нерухоме майно, а саме:
житловий будинок загальною площею 68,2
кв.м., розташований на неприватизованій
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
який належить ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Уманської державної нотаріальної
контори Кравчук І.І. 21 травня 2007 року,
зареєстрованого в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно під № 18698848, витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 14926503,
виданий Уманським виробничим
підрозділом ЧООБТІ 16 червня 1997 року,
реєстрова книга № 46, номер запису 5348.
Згідно п. 1.3 договору іпотеки заставна
вартість предмету іпотеки, визначена
сторонами, становила 128 809 грн..
Однак її батько не мав права укладати
договір іпотеки, предметом якого був
згаданий будинок. На той час в будинку
постійно проживала вона зі своїми
малолітніми дітьми: ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Про укладений договір іпотеки їй стало
відомо лише тоді, коли в її будинку
з'явились судові виконавці та
представники «Райффайзен Банк Аваль»,
щоб на підставі рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 березня 2011 року продати
його з торгів, а батька та матір
Вказувала, що її батько ОСОБА_8 на
момент укладення договору іпотеки
фіктивно зняв її з реєстрації без її
відому, а потім так само без неї, 17 липня
2007 року поновив по місцю постійного
проживання, тобто в будинку АДРЕСА_1.
Вказані дії він здійснив під впливом
обману збоку працівників банку, які
незаконно примусили укласти договір
іпотеки вищевказаного будинку.
Вважає, що ОСОБА_8 не мав права укладати
з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір
іпотеки, предметом якого став житловий
будинок, розташований в АДРЕСА_1 в якому
проживали його малолітні онуки.
Просила визнати недійсним договір
іпотеки від 02 липня 2007 року, укладений
між ОСОБА_8 з ВАТ «Раййфайзен Банк
Аваль», предметом якого стало нерухоме
майно, а саме: житловий будинок,
загальною площею 68,2 кв.м, розташований
на приватизованій земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1. Також просила для
забезпечення позову накласти заборону
на відчуження вищезазначеного
житлового будинку, а судові витрати
покласти на відповідача.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 06 серпня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

Додатковим рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 15 жовтня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи:
орган опіки і піклування при виконкомі
Уманської міської ради, служба у
справах дітей Уманської міської ради,
ОСОБА_8 про визнання недійсним та
скасування договору іпотеки
відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 06 серпня 2014 року та
додаткове рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 15 жовтня 2014 року як
незаконні та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. Також
просить судові витрати стягнути з
відповідача.

Перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційні скарги підлягають до
відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_13 було укладено кредитний
договір № 354411/9425/0226-7 за умовами якого
останньому було надано кредит в сумі 80
000 грн. строком на 120 місяців з кінцевим
строком погашення 24 червня 2017 року.
Процентна ставка за умовами п. 1.4
кредитного договору становила 18 %
річних.

З метою зменшення фінансового
навантаження на ОСОБА_13 в умовах
кризових явищ в економіці України, 23
квітня 2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_13 було укладено
додаткову угоду № 1 до кредитного
договору, за умовами якої на період з 23
квітня 2009 року до 23 квітня 2010 року
останньому було надано «кредитні
канікули» (зменшення щомісячного
платежу) на умовах, визначених
додатковою угодою.

Також встановлено, що для забезпечення
виконання ОСОБА_13 зобов'язань за
кредитним договором, 02 липня 2007 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки
(а.с. 7-9). Предметом іпотеки стало майно,
а саме: житловий будинок, цегляний,
критий шифером загальною площею 68,2
кв.м., розташований на неприватизованій
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
який належить ОСОБА_8 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого державним нотаріусом
Уманської міської державної
нотаріальної контори ОСОБА_14 21 травня
2007 року, зареєстрованого в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно під № 18698848, витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно № 14926503, виданий Уманським
виробничим підрозділом Черкаського
обласного об'єднано бюро технічної
інвентаризації 16 червня 1997 року,
реєстрова книга № 46, номер запису 5348.

На предмет іпотеки державним
нотаріусом накладена заборона
відчуження. Предмет іпотеки
зареєстрований в Державному реєстрі
іпотек 02 липня 2007 року за № 2-3067/112.

Відповідно до умов Статуту ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль», вищевказаний
банк згідно з рішенням Загальних
зборів акціонерів від 14 жовтня 2009 року
змінив назву на ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», яке є правонаступником за всіма
правами та обов'язками ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль».

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 4-6) та доповненнями до позовної
заяви (а.с. 128-129) ОСОБА_6 в обгрунтування
своїх позовних вимог вказала, що вона
являється дочкою ОСОБА_8 і їй, 22 травня
2013 року стало відомо про укладений її
батьком договір іпотеки, коли до
будинку з'явились державні виконавці
для виконання рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 березня 2011 року.

Вважає, що ОСОБА_8 не мав права укладати
договір іпотеки (предметом якого був
вищевказаний будинок), оскільки на той
час в будинку в будинку проживала крім
її батьків також вона та двоє
малолітніх дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того,
вказала, що на час укладення договору
іпотеки, її незаконно без її відома
знято з реєстрації, а потім в
подальшому знову зареєстровано за
адресою будинку, що знаходиться в
іпотеці. Також вказала, що з довідки
Державної реєстраційної служби
Уманського міськрайонного управління
юстиції їй стало відомо, що даний
договір іпотеки не пройшов державну
реєстрацію, тому вважає, що він є
неукладеним і не створює правових
наслідків для сторін. Просила визнати
недійсним та скасувати договір іпотеки
від 02 липня 2007 року, укладений між
батьком позивачки ОСОБА_8 та ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
свої висновки тим, що позивачка не
надала суду переконливих доказів в
обгрунтування позовних вимог та не
змогла довести суду тієї обставини, що
вона не пропустила свого звернення до
суду з вказаним позовом в зв'язку з
перебігом строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що висновок
районного суду про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 є
правильним, його висновки вмотивовані
і ґрунтуються на наявних матеріалах
справи та встановлених доказах по
справі.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей» для
вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону
дитинства» діти - члени сім'ї наймача
або власника жилого приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем.

Ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства»
органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Виходячи з аналізу вищевказаних
правових норм, що закріплені в ЗУ «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей» та ЗУ «Про
охорону дитинства» вбачається, що
законодавством чітко врегульовано
процедуру обов'язкового надання
дозволу органу опіки та піклування
щодо будь-яких правочинів, право
власності на яке, або право
користування яким мають діти.

Відповідно до роз'яснень ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з приводу визнання недійсними
договорів іпотеки з підстав їх
невідповідності вимогам законодавства
про охорону дитинства та порушення
прав дитини, викладених в п. 44 Постанови
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року суди повинні
виходити із того чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.

Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Колегія суддів вважає, що районним
судом правильно встановлено ту
обставину, що у відповідності до
паспортних даних ОСОБА_6 та її
співмешканця ОСОБА_15, що
підтверджується даними з будинкової
книги будинку, який являється
предметом іпотеки на момент передачі
його в іпотеку, не були зареєстровані в
зазначеному будинку.

Крім того, дана обставина також
підтверджується довідкою виконкому
Уманської міської ради Черкаської
області від 19 червня 2007 року, з якої
вбачається, що за адресою будинку, що
був переданий в іпотеку були
зареєстровані лише мати та батько
позивачки.

Згідно норм діючого законодавства,
місце проживання дітей віком до 14 років
реєструється з батьками або, якщо
батьки зареєстровані та/або проживають
окремо, за місцезнаходженням одного з
них. Оскільки ні ОСОБА_6 та ОСОБА_15 на
момент передачі будинку в іпотеку не
були зареєстровані за його адресою,
тому відповідно і їх діти не мали ні
права користування ні права власності
на нього.

З огляду на вищевикладені обставини,
колегія суддів погоджується з тим, що
ОСОБА_8 мав всі законні права та
підстави для укладання договору і
доводи апеляційної скарги в цій
частині не є обгрунтованими та
спростовуються наявними матеріалами
справи та встановленими обставинами.

Щодо посилання ОСОБА_6 в своїй
апеляційній скарзі на ту обставину, що
зняття її з реєстрації було не законним
та проведено з порушенням встановленої
процедури, колегія суддів критично
ставиться до таких тверджень, оскільки
ОСОБА_6 не надала суду доказів того, що
вона зверталася з цього приводу з
заявами до відповідних органів і не
надала підтверджень що по даному факту
було відкрито кримінальне провадження
та притягнуто винних осіб до
відповідальності. А тому, дане
твердження колегія суддів розцінює як
недоведене і таке, що не має жодних
правових підстав.

Також, колегія суддів бере до уваги ту
обставину, що ОСОБА_8 згідно діючих
правил реєстрації громадян та зняття
їх з обліку - 19 червня 2007 року не зміг би
зняти позивачку з реєстрації в УРВ УДМС
та через деякий час, 17 липня 2007 року
зареєструвати в УРВ УДМС в будинок
АДРЕСА_1, оскільки зняття з реєстрації
та реєстрація в УРВ УДМС проводиться
тільки за особистою участю особи, яка
звертається з вимогою про зняття її з
реєстрації та про реєстрацію та особи,
яка є власником житла, з домовою книгою
на відповідне домоволодіння або
квартиру.

Так як договір іпотеки був укладений 02
липня 2013 року, тому висновок районного
суду про те, що право вимоги в ОСОБА_6
виникло саме з цієї дати є правильним,
як і те, що було застосовано до даного
спору строк позовної давності,
оскільки відповідне клопотання
заявлялося відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові (ст. 257 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється в три роки (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про
визнання даного договору недійсним та
його скасування через 6 років після
його укладення. Її доводи про
необізнаність про вищевказаний
договір спростовуються встановленими
обставинами і зокрема (в тому числі
показами свідків, що були допитані під
час розгляду справи районним судом).
Саме на ОСОБА_6 покладено в даному
випадку вимогу доказування своїх
доводів і саме їй необхідно надати суду
беззаперечні докази своєї
необізнаності щодо даного договору,
однак таких доказів суду надано не було
ні під час розгляду справи в суді
першої інстанції ні під час розгляду
справи апеляційним судом.

Навпаки, беручи до уваги той факт, що
позивачку було виписано з будинку, а
потім приписано знову і про що є
відмітки в паспорті і вона на протязі
всього часу (6 років) не зверталася з
цього приводу до відповідних органів
та те, що судом розглядався позов банку
до її чоловіка та батьків (які
проживали за тією ж адресою, що й
позивач) про стягнення заборгованості
та звернення стягнення на предмет
іпотеки і рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 березня 2011 року дані
вимоги задоволені повністю, дає
підстави суду вважати надуманими
посилання про необізнаність ОСОБА_6
щодо даного договору і такими, що
перешкоджають встановленню істини по
справі, оскільки позивачка лише на
стадії виконання рішення суду
звернулася з відповідним позовом до
суду.

Також, колегія суддів вважає
правильним висновок районного суду,
приведений ним у додатковому рішенні
суду від 15 жовтня 2014 року. В додаткових
доповнень до позовної заяви позивачка
вказала, що їй стало відомо, що даний
договір іпотеки не пройшов державну
реєстрацію, тому вважає, що він є
неукладеним і не створює правових
наслідків для сторін. Дані обставини
ОСОБА_6 зазначала і в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів вважає такі докази
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Дійсно, у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про
іпотеку» обтяження нерухомого майна
іпотекою підлягає державній
реєстрації відповідно до закону.
Згідно з положеннями пункту 4 розділу VI
«Прикінцеві положення» Закону до
набрання чинності законом про
державний реєстр прав на нерухоме
майно, порядок державної реєстрації
іпотек встановлюється Тимчасовим
положенням про порядок державної
реєстрації іпотек, що затверджується
КМ України.

У відповідності до п. 2 Положення,
державна реєстрація іпотек, тобто
внесення до єдиної комп'ютерної бази
даних про обтяження і зміну умов
обтяження нерухомого майна іпотекою,
відступлення прав за іпотечним
договором, передачу, анулювання, видачу
дубліката заставної та видачу нової
заставної, станом на дату укладання
оспорюваного договору іпотеки,
здійснювалося виключно за допомогою
державного реєстру іпотек.

Враховуючи вимоги вищезазначених
нормативних документів, відповідачем
було здійснено державну реєстрацію
іпотеки, шляхом внесення відповідної
інформації до Державного реєстру
іпотек (витяг про реєстрацію у
Державному реєстрі іпотек № 13275292 від 03
липня 2007 року мається в матеріалах
справи (а.с. 170)).

Тому, додаткове рішення суду від 15
жовтня 2014 року про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 є
правильним, відповідає встановленим
обставинам справи, в ньому приведені
вмотивовані доводи висновку щодо
відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивачкою не
надано переконливих доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог,
крім того нею в суді не було доведено
факту порушення її прав та прав її
дітей, укладенням між її батьком та
банком та договору іпотеки, доводи
апеляційних скарг ОСОБА_6 є
безпідставними і спростовуються
наявними матеріалами справи та
наданими сторонами доказами.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 06 серпня 2014 року
та на додаткове рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 15 жовтня 2014 року відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 06 серпня 2014
року та апеляційну скаргу на додаткове
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 15 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи:
орган опіки і піклування при виконкомі
Уманської міської ради, служба у
справах дітей Уманської міської ради,
ОСОБА_8 про визнання недійсним та
скасування договору іпотеки залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :