Справа № 559/2585/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської
області,

в особі головуючої судді
Лопухович А.О.,

при секретарі
Федчук А.А.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Хомюка В.Я., Коваля М.Г., Мирончука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Дубно справу за
позовом ОСОБА_5 до ПП «Меркурій ІВ» про
поновлення на роботі, стягнення
невиплачених коштів та виплату
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх вимог
заявник посилається на те, що він з
01.03.2010 року був прийнятий на посаду
першого заступника директора ПП
«Меркурій-ІВ». 28 лютого 2014 року був
звільнений з роботи на підставі п.2 ст. 41
КзпП України згідно наказу № 343 від
28.02.2014 року. Своє звільнення вважає
незаконним і безпідставним, таким, що
порушує його трудові права та
суперечить вимогам законодавства про
працю. 28 лютого 2014 року було винесено
наказ № 373 яким він був звільнений з
посади першого заступника директора
підприємства. Наказ про звільнення був
підписаний особою, яка вказана в
наказі як в.о. директора ПП
«Меркурій-ІВ» Мирончук  В.М. Фактично
наказ про призначення Мирончука  В.М.
в.о. директора за № 374 був винесений
лише 03.03.2014 року, а отже заначена особа
не вповноважена його звільнити 28.02.2014
року. Крім того, відповідно до Статуту
ПП «Меркурій» створення та
відкликання виконавчого органу
підприємства відноситься до
виключної компетенції загальних
зборів Засновників (учасників). Разом з
тим він не був звільнений з посади на
підставі рішення загальних зборів
засновників, оскільки такі збори не
проводилися. Звільнення відбулося
ніби-то за результатами перевірки ПП
«Меркурій-ІВ», на підставі якої було
складено акт від 28.02.2014 року за
підписами голови комісії Цибулькіна
В.М. та членів комісії ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_10 При проведенні перевірки він
не був присутній , акт складався без
його відома та він не був з ним
ознайомлений. Він звернувся до
Територіальної Державної інспекції з
питань праці у Рівненській області, де
за результатами розгляду його скарги
було встановлено порушення
законодавства при його звільненні та
рекомендовано звернутися до суду.
Встановлено, що вищевказаним актом не
доведено факту порушення і його вини,
які б давали підстави для його
звільнення за втратою довіри. Просить
визнати незаконним наказ № 373 від
28.02.2014 року про звільнення його з
роботи за п.2 ст. 41 КзпП України та
поновити його на посаді першого
заступника директора приватного
підприємства «Меркурій-ІВ», стягнути з
відповідача на його користь 9177,28 грн.
невиплаченої заробітної плати та
компенсацію за невикористані дні
щорічної відпустки, стягнути з
відповідача середній заробіток за час
затримки виплати заробітної плати у
сумі 14000 грн., стягнути на його користь
середню заробітку плату за час
вимушеного прогулу з 28.02.2014 року в сумі
14000 грн.. Витребувати від відповідача
довідку про розмір компенсації за
невикористані дні щорічної відпустки,
акт перевірки ПП «Меркурій-ІВ» від
28.02.2014 р., наказ про призначення в.о.
директора ОСОБА_11

У судовому засіданні позивач та його
представник повністю підтримали
позовні вимоги та просять їх
задоволити у повному обсязі. ОСОБА_5
пояснив, що він є одним з двох
засновників даного підприємства.
Тривалий час перебував на посадах
директора та заступника. Починаючи з
17-18 лютого до 26 червня 2014 року він
постійно перебував на лікарняному.
Лікарняних листів не брав і не здавав
їх в бухгалтерію підприємства,
оскільки не знав, що це потрібно робити
взагалі. Стверджує, що не знав про своє
звільнення до 26 червня 2014 року. На
роботу не ходив з лютого по кінець
червня 2014 року. Виплати заробітної
плати чи лікарняних не вимагав.
Підтвердив, що був особисто присутній 5
травня 2014 року на підприємстві під час
проведення перевірки виплати
розрахункових коштів для звільненого
одним з ним Наказом ОСОБА_8
Ознайомлювався зі всіма документами, з
якими працював інспектор з охорони
праці. Трудової книжки на підприємстві
не забирав, оскільки не може там нікого
застати. Для отримання її копії просив
передати одним знайомим. Ніяких
повідомлень з даного приводу ніколи не
отримував. Ніяких коштів ніколи у
водіїв сам не забирав. Заробітної плати
не платили і він її сам не забирав.
Нічого не підписував, так як ніяких
документів ніколи не велося на фірмі.
Не згідний із вказаним формулюванням
звільнення.

Представники відповідачів позовні
вимоги не визнали повністю. Пояснили у
лютому 2014 року на підприємстві було
проведено перевірку її
фінансово-господарської діяльності.
Приїздив другий засновник ОСОБА_9 на
неодноразові запрошення ОСОБА_5 не
з»являвся і ігнорував їх. Було
встановлено, що позивач, будучи одним
із двох засновників, займаючи посаду
першого заступника протягом 2013-2014
років забирав готівкові кошти в водіїв,
не проводив їх через бухгалтерію
підприємства та використовував на
власні цілі. Через це виникли труднощі
із сплатою обов»язкових платежів,
обслуговуванні транспорту, виплаті
заробітної плати працівникам. Особисто
водіями були подані письмові пояснення
з цього приводу. З даного приводу були
проведені загальні збори, складений
відповідний акт. По результатах було
вирішено звільнити ОСОБА_5 із займаної
посади за втратою довіри. Йому
повідомили про це телефоном і особисто,
пропонували прийти і отримати його
копію. Але він постійно відмовлявся
мотивуючи хворобою, іншими причинами. 5
травня 2014 року він особисто був
присутній під час проведення перевірки
інспектором з охорони праці по ОСОБА_8 і
не міг не бачити Наказ який був виданий
на звільнення їх обох. Він з»ясовував,
чи можна провести перевірку відразу по
двох. Просять застосувати строки
позовної давності. Вислухавши
пояснення сторін та їх представників,
свідків, вивчивши матеріали справи суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає до задоволення із наступних
підстав.

Статутом ПП «Меркурій-ІВ» доведено, що
позивач у справі ОСОБА_5 є одним із двох
засновників вказаного підприємства.
(а.с.10-11,57-66)

Матеріали справи свідчать про
те, що позивач з 1 березня 2010 року був
прийнятий на роботу до відповідача
першим заступником. В силу посадової
інструкції вирішував та контролював
питання, що стосувалися
фінансово-економічної та
виробничо-господарської діяльності
фірми, забезпечував контроль
фінансової дисципліни, тощо. (а.с.4, 72-75).

За результатами перевірки
фінансово-господарської діяльності ПП
«Меркурій - ІВ» за період з 1 січня 2013
року по 20 лютого 2014 року комісією було
вирішено за утримання транспортних
засобів на низькому технічному рівні,
зловживання своїм становищем,
нераціональне використання та
привласнення готівкових коштів
підприємства на загальну суму 196035 грн.
ОСОБА_5 звільнити із займаної посади.
(а.с.30-32).

Актом від 28 лютого 2014 року комісією
було встановлено відсутність підписів
про отримання заробітної плати
позивачем. (а.с.33)

Наказом від 28 лютого 2014 року № 373 ОСОБА_5
було звільнено із займаної посади за
недовіру, відповідно до ст.41 п.2 КЗпП
України (а.с.4-5).

Акт від 28 лютого 2014 року підтверджує
факт відмови позивача від ознайомлення
із зазначеним наказом. (а.с.29)

Відповідно до вимог ч.1 ст.47 КЗпП
України власник, або уповноважений ним
орган зобов»язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
КЗпП України.

В день звільнення, тобто 28 лютого
2014 року позивач трудову книжку не
отримав, ознайомитися із наказом
відмовився. Надані у судовому
засіданні його пояснення щодо
неможливості трудову книжку отримати
через відсутність на робочих місцях
працівників фірми протягом
березня-липня 2014 року суд критично
оцінює, оскільки це не доведено
належними доказами. Крім того, це
спростовується поясненням ОСОБА_5 про
надання усного доручення знайомому
отримати копію трудової книжки, а не
забрати її особисто. А також письмовим
повідомленням, яке на його адресу було
відправлене рекомендованим листом
відповідачем 2 червня 2014 року та
отримане 3 червня 2014 року, про що
свідчить розписка. (а.с.34-35)

Допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 показав, що даним наказом
було звільнено з роботи його та
позивача у справі. Про це він відразу
повідомив по телефону ОСОБА_5 та при
зустрічі на початку березня 2014 року
особисто вручив йому копію даного
наказу. Він почував себе добре, за
лікарняне нічого не говорив.
Враховуючи те, що у нього були певні
питання про розрахунок при звільненні,
ним була подана заява до інспекції з
охорони праці. Перевірка з цього
приводу проводилася на фірмі 5 травня
2014 року. Про це він повідомив також
особисто ОСОБА_5 і він був присутній під
час її проведення, цікавився і читав
надані інспектору документи. Запитував
чи можна відразу і перевірити його
звільнення, але йому було пояснено, що
для цього необхідно йому теж подати
відповідне звернення. Стверджує, що
позивач знав про Наказ про звільнення і
отримав його копію на початку березня
2014 року. Підтвердив, що позивач будучи
першим заступником брав кошти на
власні потреби на підприємстві не
проводячи їх через бухгалтерію, про що
він собі робив відмітки у зошиті.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснила,
що працює у відповідача бухгалтером з
липня 2913 року. Періодично траплялися
випадки, коли позивач брав кошти на
власні потреби і не проводив їх через
бухгалтерію підприємства. Вона робила
йому зауваження з цього приводу. Потім
більше дізналися від водіїв, коли
робили перевірку комісією і написали
пояснення водії, була встановлена сума
привласнених ним коштів. Заставити
його підписувати документи і відомості
вона не могла, а він відмовлявся це
робити, так як був засновником цієї
фірми. Складали відповідні акти.
Фактично заробітну плату і необхідні
кошти отримував. Починаючи з лютого 2014
року ні одного лікарняного здано не
було і вона не знала про їх існування.
Підтвердила, що був присутній на
перевірці 5 травня 2014 року, питав чи є
розрахункові. Трудову книжку не забрав,
вона зберігається на підприємстві.
Позивач ОСОБА_5 не заперечив такі
пояснення у суді, підтвердив факт його
присутності під час перевірки 5 травня
2014 року.

Згідно Інструкції про порядок
ведення трудових книжок на
підприємствах, установах і
організаціях, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України №58 від 29 липня 1993
року , зареєстрованим у Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110
трудова книжка видається працівнику в
день звільнення з внесеним до неї
записом про звільнення, під його
розписку в особистій картці і книзі
обліку трудових книжок підприємства.
Якщо в останній робочий день працівник
на роботі відсутній, власник чи
уповноважений ним орган направляє йому
поштове повідомлення про необхідність
одержати трудову книжку. Якщо трудова
книжка своєчасно працівником не
одержана, то вона зберігається у
відділі кадрів підприємства протягом
двох років окремо від трудових книжок
працівників, а по закінченні цього
строку зберігається в архіві
підприємства протягом 50 років.

У відповідності до ст.ст.47, 116
КЗпП України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належить йому від
підприємства, установи, організації
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

За приписами ст.117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належним
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 цього кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При цьому необхідно враховувати,
що вимоги про виплату середнього
заробітку за час затримки основної
заробітної плати, повинні буди
заявлені в межах тримісячного строку,
вимоги у справах про звільнення у
місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки, що визначено ст.233 КЗпП
України.

Суд критично оцінює пояснення
позивача з приводу того, що він
тривалий час перебував на лікарняному
і не знав, що їх необхідно було здавати
у бухгалтерію підприємства, не знав про
своє звільнення, не ставив питання про
виплату належних йому сум, при цьому не
з»являвся на роботі з 17 лютого 2014 року,
ніколи не підписував на роботі ніякі
накази, відомості, посадові інструкції.
Підставою цьому є те, що ОСОБА_5 є одним
із засновників підприємства, протягом
2008-2010 років займав посаду директора ПП
«Меркурій-ІВ», а тому йому не можуть
бути невідомі положення Статуту
підприємства, що стосуються фінансової
дисципліни, дотримання трудового
законодавства та порядок вирішення
спорів.

Проаналізувавши всі дослідженні
та надані суду докази, пояснення
сторін, свідків суд вважає, що ПП
«Меркурій-ІВ» не було допущено
порушень вимог трудового
законодавства при звільненні ОСОБА_5,
підстави для визнання незаконним його
звільнення за втратою довіри та
поновлення на роботі, стягнення
невиплачених коштів, виплату середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу відсутні. Він не оскаржував і
не оспорював акту перевірки комісії
про встановлені комісією допущені ним
порушення фінансової дисципліни в сумі
196035 грн. А тому у задоволенні позову
належить відмовити за безпідставністю.

Крім того, позивачем були
пропущені встановлені ст.233 КЗпП
України строки звернення до суду.

Статтею 234 КЗпП України
передбачено, що у разі пропуску з
поважних причин строків, установлених
ст.233 цього Кодексу, районний, районний
у місті, міський чи міськрайонний суд
може поновити ці строки.

З огляду на наведене, в разі
пропуску строку на звернення до суду
з»ясуванню підлягають причини такого
пропуску й за наявності поважних
причин цього підлягає поновленню
загальний строк.

Матеріалами справи встановлено,
що позивач із заявою про поновлення
строку на звернення до суду не
звертався, клопотання про поновлення
пропущеного строку не заявляв, причини
пропуску та доказів в підтвердження
наявності поважних причин пропуску
звернення до суду з позовом не надав.

Керуючись ст.ст.10,11,60-64, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 41, 47, 116, 117, 233, 234 КЗпП
України, суд, -

Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_5 до ПП «Меркурій ІВ» про
поновлення на роботі, стягнення
невиплачених коштів та виплату
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу - за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубенський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: