Справа № 161/9052/14-ц Провадження №
22-ц/773/1983/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 55 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів: Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Захаровій Н.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства виробничо-комерційної
фірми «Волинь-Продакшн» про стягнення
заробітку за весь час затримки
заробітної плати при звільненні за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 27 листопада 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

6 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ПП ВКФ
«Волинь-Продакшн» про стягнення
заробітку за весь час затримки
заробітної плати при звільненні. Позов
мотивував тим, що згідно наказу № 3-к
від 19 березня 2012 року був прийнятий на
постійну роботу на посаду сторожа на ПП
ВКФ «Волинь-Продакшн». Згідно наказу №
10-к від 15 липня 2013 року звільнений за
згодою сторін. При звільненні йому було
видано трудову книжку, однак не
проведено остаточного розрахунку, а
саме не виплачено заробітну плату за
період роботи з травня 2013 року по
липень 2013 року в розмірі 3989,45 грн.
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з проханням виплати
належних коштів, однак йому було
відмовлено, в зв'язку з чим змушений був
звертатися до суду за захистом своїх
прав. 17 березня 2014 року Луцьким
міськрайонним судом Волинської
області видано судовий наказ про
стягнення з ПП ВКФ «Волинь-Продакшн» в
користь ОСОБА_1 заробітної плати в
розмірі 3989,45 грн. Кошти за судовим
наказом виплачені відповідачем 12
травня 2014 року.

Зазначає, що оскільки фактично
розрахунок з ним здійснено 12 травня 2014
року, відповідач зобов'язаний
виплатити середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку в розмірі 12422,07 грн.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача в його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільнені в період з 15 липня 2013 року
по 12 травня 2014 року в сумі 12422,07 грн.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 27 листопада 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
ПП ВКФ «Волинь-Продакшн» про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки заробітної плати при
звільненні відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду позивач подав апеляційну скаргу, в
якій покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 27 листопада 2014
року та постановити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
об'ємі.

В судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу з підстав в ній
зазначених.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце апеляційного
розгляду даної справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з таких
мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів та не
доведено, що невиплата належної йому
суми заробітної плати при звільненні
сталася з вини власників чи
уповноважених осіб ПП ВКФ
«Волинь-Продакшн».

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Вказаним вимогам закону заочне рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що згідно наказу №
3-к від 19 березня 2012 року ОСОБА_1
прийнятий на постійну роботу на посаду
сторожа на ПП ВКФ
«Волинь-Продакшн» та згідно наказу №
10-к від 15 липня 2013 року звільнений за
угодою сторін (а.с. 4).

З довідки ПП ВКФ «Волинь-Продакшн» від
22 серпня 2013 року вбачається, що при
звільненні з позивачем не було
проведено повного розрахунку, а саме
ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату за
період роботи з травня 2013 року по
липень 2013 року в сумі 3989,45 грн. (а.с. 5).

23 травня 2014 року державним виконавцем
другого ВДВС Луцького МУЮ Таранко Д.В.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області № 161/3962/14-ц виданого 17 квітня 2014
року про стягнення з ПП ВКФ
«Волинь-Продакшн» в користь ОСОБА_1
3989,45 грн. боргу за заявою стягувача
ОСОБА_1 у зв'язку з добровільною сплатою
боржником боргу в повному розмірі 12
травня 2014 року (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Як передбачено ст.ст. 94, 115 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є угода сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 25 постанови № 13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» непроведення розрахунку
з працівником у день звільнення або,
якщо в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що позивач неодноразово
звертався до відповідача з проханням
про розрахунок, проте кошти йому було
виплачено лише після звернення до
Луцького міськрайонного суду
Волинської області із заявою про
видачу судового наказу, який було
видано 17 квітня 2014 року.

В зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
саме з вини відповідача позивачеві не
виплачено сум, належних йому при
звільненні.

Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після сплати
боргу по заробітній платі в рамках
виконавчого провадження з примусового
виконання судового наказу
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

Розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
визначається апеляційним судом у
відповідності з вимогами абзацу 3 п. 2 та
п. 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів. Середньоденна заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Відповідно до довідки № ВП 000000007 від 22
серпня 2013 року, виданої ПП ВКФ
«Волинь-Продакшн», заробітна плата
позивача за останні два календарні
місяці роботи (травень, червень)
становила 2280,47 грн. Отже, середній
заробіток позивача складає (2280,47 грн. / 38
робочих днів) 60,01 грн.

Затримка розрахунку ОСОБА_1
розпочалася 15 липня 2013 року і
закінчилася 12 травня 2014 року, тобто
становила 207 робочих днів. Тому
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку складає (60,01 грн. х
207 робочих днів) 12422,07 грн. Саме
така сума має бути стягнута з
відповідача на користь позивача.

Колегія суддів приходить до висновку,
що заочне рішення суду першої
інстанції у зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права
слід скасувати і ухвалити нове рішення
про стягнення з
ПП ВКФ «Волинь-Продакшн» в користь
ОСОБА_1 середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
ПП ВКФ «Волинь-Продакшн» в дохід
держави слід стягнути 243,60 грн. судового
збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 27 листопада 2014 року в даній
справі скасувати і ухвалити нове
рішення.

Стягнути з приватного підприємства
виробничо-комерційної фірми
«Волинь-Продакшн» в користь ОСОБА_1 12422
(дванадцять тисяч чотириста двадцять
дві) грн. 07 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Стягнути з приватного підприємства
виробничо-комерційної фірми
«Волинь-Продакшн» в дохід держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді