Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/5326/14
Головуючий у 1 інстанції: Махіборода
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 18 березня 2013 року за
позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення з квартири
та зняття з реєстрації, треті особи:
управління державної міграційної
служби України в Ленінському районі м.
Запоріжжя, служба у справах дітей
Запорізької міської ради відділу по
Ленінському району, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
виселення з квартири та зняття з
реєстрації, який в ході судового
розгляду неодноразово уточнювався.

У позові зазначалось, що рішенням
Ленінського районного суду від 28.03.2011
року, яке набрало законної сили,
задоволено позов банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
квартиру, яка належить ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
23.07.2007 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№11-4237-087К від 23.08.2007 року в сумі 616 047,59
грн.

Постановою старшого держвиконавця
Ленінського ВДВС ЗМУЮ від 09.11.2011 року
відкрито виконавче провадження про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, постановою від 10.11.2011 року
накладено арешт та заборона на
відчуження на квартиру боржника ОСОБА_3

Банк неодноразово звертався до
відповідачів про виселення з квартири
в добровільному порядку, однак, вони не
реагують.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд виселити
відповідачів із квартири АДРЕСА_2;
зняти з реєстрації відповідачів за
адресою: АДРЕСА_3; стягнути з ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 107,30 грн.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 18
березня 2013 року позов АТ «Банк «Фінанси
та Кредит» задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
неповнолітнього ОСОБА_6. з квартири
АДРЕСА_4.

Зобов'язано Управління державної
міграційної служби України в
Ленінському районі м. Запоріжжя зняти з
реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
неповнолітнього ОСОБА_6. за адресою:
квартира АДРЕСА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3 суму судового збору -
107,30 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 31 жовтня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
в особі представника ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення представника апелянта та
заперечення представника позивача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд виходив з того, що на адресу
відповідачок неодноразово
направлялися вимоги щодо виселення та
звільнення квартири протягом
встановленого строку (а.с.13-17), однак
відповідачі на вимоги позивача та
державного виконавця не реагували.

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Із матеріалів справи
вбачається, що 23 серпня 2007 року між АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та
відповідачкою був укладений кредитний
договір №11-4237-087И, за умовами якого
остання отримала кредит в сумі 64 500
доларів США з оплатою по процентній
ставці 13,5% річних.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 23
серпня 2007 року між сторонами був
укладений договір іпотеки №11-4237-0871, за
умовами якого ОСОБА_3 передала в
іпотеку банку належну їй на праві
приватної власності трикімнатну
квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 68,68
кв.м.

Оскільки позичальник не
виконувала свої зобов'язання за
кредитним договором, утворилась
заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду
від 28.03.2011 року стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_7., ОСОБА_8 на користь АТ
«Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
№11-4237-087К від 23.08.2007 року у розмірі 616 047,59
грн. та звернуто стягнення на квартиру,
яка належить ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 23.07.2007
року в рахунок погашення
заборгованості в сумі 616 047,59 грн. за
кредитним договором №11-4237-087К від 23.08.2007
року із застосуванням процедури
продажу передбаченої ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» (а.с. 71). Будь - які
дані про виконання зазначеного рішення
суду в матеріалах справи відсутні.

Постановою старшого державного
виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ від
09.11.2011 року відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
напису №3253 від 02.07.2009 року про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, постановою від 10.11.2011 року
накладено арешт та заборона на
відчуження на квартиру боржника ОСОБА_3

Постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС ЗМУЮ від 30.09.2014 року
повернуто виконавчий документ
стягувану, оскільки неможливо звернути
стягнення на нерухоме майно відповідно
до Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" .

У спірній іпотечній квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та її неповнолітній син ОСОБА_6.,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивачем на адресу відповідачки
ОСОБА_3 були направлені листи - вимоги
про дострокове повернення кредиту за
№3357 від 06.09. 2011року, № 3359 від 06.09. 2011року
та лист - вимога №247 від 12.02.2012 року про
те, що банком розпочата процедура
звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому відповідно до ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» вимагалося
звільнити квартиру протягом одного
місяця. Проте, даних про те, що ці
листи-вимоги були отримані
відповідачкою суду не надано. Також,
вбачається, що відповідачці ОСОБА_5
взагалі не направлялися вимоги про
звільнення квартири (а.с.13-15).

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача пояснив, що рішення суду про
звернення стягнення на іпотечну
квартиру на тепер не виконано,
погодився з тим, що відповідачка ОСОБА_3
не отримувала листів-вимог про
виселення з квартири та банком не
повідомлялася відповідачка ОСОБА_5 про
виселення з квартири, але вважає, що
відповідачі підлягають виселенню на
підставі ст. 40 Закону України «Про
іпотеку.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку" у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
договору іпотеки іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцяти денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотеко держателя залишається
без задоволення, іпотеко держатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України
"Про іпотеку" виселення мешканців із
жилого будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців житлового
будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Проте, банком не дотримано вимоги ч. 3
ст. 109 ЖК Української РСР та ч. 2 ст. 40
Закону України "Про іпотеку", а саме не
повідомлено належним чином про
примусове виселення із спірної
квартири всіх мешканців квартири
АДРЕСА_4.

За таких обставин, суд у
порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України
зазначене не врахував, не перевірив, чи
отримували відповідачі
вимогу-попередження про виселення та
прийшов до передчасного висновку про
наявність підстав задоволення позову.

Враховуючи зазначене, заочне
рішення суду на підставі п.3,п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_5
та її неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, про виселення з квартири
та зняття з реєстрації.

Також, із матеріалів справи
вбачається, що іпотечна квартира,
надана в забезпечення кредиту в
іноземній валюті, використовується
позичальником ОСОБА_3, відповідачкою
ОСОБА_5 та її дитиною як місце свого
постійного проживання. Даних про те, що
відповідачі мають інше житло суду не
надано. Загальна площа квартири
складає 68,68 кв.м і не перевищує
передбачений законом розмір. Вона не є
відчуженою на підставі рішення
Ленінського районного суду від 28.03.2011
року.

При цьому слід зазначити, що
07.06.2014 року набрав чинності Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті" № 1304-VII від 03.06.2014 року.

Так, п.1. 1 цього Закону передбачено,
що протягом його дії не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із ст.4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із ст.5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Системний аналіз норм ст. 9 ЖК
України та положень Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" дає
підстави для висновку, що до зняття
заборони на примусове відчуження
спірного житлового будинку,
відповідачів не може бути виселено з
нього без їх згоди.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду відповідає моральним
принципам суспільства та держави.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4
задовольнити.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 18
березня 2013 року по цій справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виселення з
квартири та зняття з реєстрації.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: