Справа №584/348/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Данік Я. І.Номер провадження
22-ц/788/2156/14 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного
суду Сумської області від 21 жовтня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
відділу Державної виконавчої служби
Путивльського районного управління
юстиції, Приватного підприємства «СП
Юстиція», треті особі: ОСОБА_4, Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», ОСОБА_6,

про визнання незаконним опису та
арешту майна, визнання незаконними та
скасування прилюдних торгів, -

в с т а н о в
и л а:

14 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом обґрунтовуючи
його тим, що 28 вересня 2004 року вона
спільно зі своїм колишнім чоловіком
ОСОБА_6 за спільні кошти придбали
нежитлову будівлю АДРЕСА_1. 17 вересня 2007
року ОСОБА_6 уклав кредитний договір з
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №012/15-12/2953 в
забезпечення якого, без її нотаріально
посвідченої згоди, передав в іпотеку
вищезазначену нежитлову будівлю.

12 лютого 2010 року між нею та ОСОБА_6
укладено договір про розподіл майна
подружжя, відповідно до якого перший
поверх вказаної нежитлової будівлі
площею 820,3 м.кв. залишився їй, а другий
поверх площею 820,3 м.кв. залишився ОСОБА_6

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 20 червня 2011 року
розірвано шлюб між нею та ОСОБА_6

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору її чоловіком,
заочним рішенням Путивльського
районного суду Сумської області від 10
грудня 2012 року звернуто стягнення на
вищевказане нежитлове приміщення
(предмет іпотеки). 16 серпня 2013 року
державним виконавцем складено акт
опису і арешту майна вказаного
приміщення. Після чого, 29 листопада 2013
року будівля була виставлена на
прилюдні торги ПП «СП Юстиція»та
продана ОСОБА_4

Посилаючись на такі обставини, ОСОБА_3
просила суд визнати незаконним опис та
арешт вищезазначеної нежитлової
будівлі, скасувати акт опису і арешту
майна від 16 серпня 2013 року відділу ДВС
Путивльського районного управління
юстиції, а також визнати незаконними і
скасувати вищевказані прилюдні торги
(аукціон), з тих підстав, що було
порушено її право власності на спірну
нежитлову будівлю.

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 21 жовтня 2014 року
відмовлено в позові ОСОБА_3

В апеляційні скарзі ОСОБА_3 посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
недоведеність позивачем обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржуване рішення суду та
ухвалити нове про задоволення її
позову.

Всі доводи апеляційної скарги по суті
зводяться до вимог позовної заяви. Крім
того, ОСОБА_3 доводить, що вона та її
представник участі у розгляді справи
не брали. Суд проігнорував їх заяви про
відкладення розгляду справи, що
позбавило її можливості надати суду на
підтвердження позовних вимог
додаткові докази, в тому числі і ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України
від 01 жовтня 2014 року. Вказує, що суд
першої інстанції помилково дійшов
висновків, що рішенням Путивльського
районного суду Сумської області від 16
червня 2014 року встановлено, що вона
(ОСОБА_3.) не заперечувала проти
передачі в іпотеку нежитлової будівлі
по АДРЕСА_1. Також суд помилково
встановив, що рішенням Путивльського
районного суду Сумської області від 20
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна
колишнього подружжя, їй відмовлено в
позові саме за пропуском строку
позовної давності.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_7 підтримали доводи
апеляційної скарги, а представник
відділу ДВС Путивльського районного
управління юстиції - ОСОБА_8 та
представник Банку - ОСОБА_9
заперечували проти них, вважали
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції в цілому
правильно встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 2001 року по
червень 2011 року. За договором
купівлі-продажу від 28 вересня 2004 року
ОСОБА_6 придбав у ВАТ «Сейм» нежитлову
будівлю загальною площею 1640,6 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Путивльського
районного суду Сумської області від 10
грудня 2012 року, яке набрало законної
сили 09 січня 2013 року, встановлено, що 17
вересня 2007 року між ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, за умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі
412000 грн. На забезпечення виконання умов
кредитного договору 02 жовтня 2007 року
між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_6 укладено договір іпотеки,
предметом якого є нежитлова будівля по
АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням суду звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
нежитлову будівлю загальною площею 1663
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, власником
якої є ОСОБА_6 в рахунок його
заборгованості перед ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» за кредитним договором
№012/15-12/2953 від 17 вересня 2007 року, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною 588630 грн.

ОСОБА_3 дала згоду на отримання ОСОБА_6
кредиту і не заперечувала проти
передачі в заставу банку нежитлової
будівлі по АДРЕСА_1. Вказана будівля як
предмет іпотеки надавалась позивачкою
для перевірки уповноваженим
працівникам банку 19 жовтня 2010 року, що
встановлено рішенням суду від 16 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
недійсним договору іпотеки. Вказаним
рішенням суду, що набрало законної сили
21 липня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 20 січня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
поділ майна колишнього подружжя було
відмовлено у задоволенні вимоги про
поділ нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 за
пропуском строку позовної давності.

Дане рішення було змінено в частині
викладення мотивувальної частини
рішенням апеляційного суду Сумської
області від 29 квітня 2014 року, а саме -
вказано, що позивачка до продажу цього
майна мала право власності на 1/ 2 його
частину, однак це її право припинилося
з припиненням права власності ОСОБА_6
на зазначене майно.

01 липня 2013 року державним виконавцем
ВДВС Путивльського районного
управління юстиції відкрите
провадження про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме нежитлову
будівлю по АДРЕСА_1 шляхом проведення
прилюдних торгів.

16 серпня 2013 року державним виконавцем
складено акт опису і арешту майна по
АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_3 засвідчила
власним підписом той факт, що прийняла
описане майно на відповідальне
зберігання і копію акта отримала. Ці
дії державного виконавця ОСОБА_3. не
оскаржила.

24 вересня 2013 року між ВДВС
Путивльського районного управління
юстиції та ПП «СП «Юстиція», діяльність
якого припинено 04 липня 2014 року за
рішенням засновників, укладено договір
№04/257-13-1 про надання послуг по
організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого
майна. На виконання умов зазначеного
договору ПП «СП «Юстиція» у строки,
встановлені законом, розмістило
повідомлення про проведення
оспорюваних прилюдних торгів на
відповідному сайті Інформюсту України
та в належних друкованих засобах
масової інформації. Крім того, було
направлено повідомлення
заінтересованим особам, у тому числі і
боржнику, прийнято у встановленому
законом порядку заяви від бажаючих
взяти участь у торгах, після проведення
торгів складено відповідний протокол
та акт, копії якого надіслано боржнику
та стягувачу.

З акта про проведення прилюдних торгів
з реалізації арештованого нерухомого
майна від 09 грудня 2013 року, складеного
на підставі протоколу проведення
прилюдних торгів від 29 листопада 2013
року, вбачається, що нежитлова будівля
по АДРЕСА_1 була продана шляхом
проведення прилюдних торгів ОСОБА_4 за
730000 грн.

У позові ОСОБА_3 не оспорює процедури
підготовки проведення прилюдних
торгів чи порядку їх проведення та
оформлення кінцевих результатів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що опис та арешт майна, а також
торги з реалізації арештованого
нерухомого майна було проведено на
законних підставах та у встановленому
законом порядку, в зв'язку з виконанням
рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 10 грудня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують з
наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_3 знала про те, що 16
серпня 2013 року державним виконавцем
складено акт опису і арешту майна по
АДРЕСА_1 (а.с. 64-65), проте вона не
оскаржила вказаних дій державного
виконавця в порядку передбаченому ЦПК
України.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 жовтня 2014 року відхилено
скаргу ОСОБА_3 та вищезгадані рішення
Путивльського районного суду Сумської
області від 20 січня 2014 року в
незміненій при апеляційному перегляді
частині та рішення апеляційного суду
Сумської області від 29 квітня 2014 року
залишено без змін.

Вищевказаною ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 жовтня 2014 року встановлено,
що відмовляючи у задоволенні позову,
суди на підставі доказів, поданих
сторонами, які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), вірно виходили з
того, що спірне нежиле приміщення
набуто позивачкою за час шлюбу з
ОСОБА_10 Проте на час розгляду справи на
спірне майно звернуто стягнення як на
предмет іпотеки за невиконання ОСОБА_11
кредитних зобов'язань і 29 листопада 2013
року проведено прилюдні торги,
переможцем яких визнано ОСОБА_4, який
має право володіння та користування
ним. Отже, визнання права власності на
майно, яке вже не знаходиться в масі
подружнього майна, є неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права та інтересу.

Статтею 203 ЦК України, зокрема,
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 року №
68/5 та зареєстрованого в зазначеному
Міністерстві 2 листопада 1999 року за №
745/4838.

З позовної заяви ОСОБА_3 (а.с. 2-5), її
апеляційної скарги (а.с. 242-247)
вбачається, що ОСОБА_3 заявляла вимогу
про визнання недійсними та скасування
прилюдних торгів від 29 листопада 2013
року проведених ПП «СП «Юстиція», з тих
підстав, що було відчужено її нерухоме
майно, проте не оспорює процедури
підготовки проведення торгів чи
порядку їх проведення, чи оформлення
кінцевих результатів, а тому доводи
апеляційної скарги висновків суду в
цій частині не спростовують.

Така ж правова позиція викладена
Верховним Судом України у постанові
від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12,
яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що розгляд справи судом першої
інстанції відбувся без участі ОСОБА_3
та її представника та що суд
проігнорував їх заяви про відкладення
розгляду справи, що позбавило її
можливості надати суду на
підтвердження позовних вимог
додаткові докази, в тому числі і ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України
від 01 жовтня 2014 року не впливають на
висновки суду першої інстанції,
оскільки позивачкою та її
представником в суді апеляційної
інстанції не було надано належних,
допустимих та достовірних доказів, які
б спростовували висновки суду.
Вищезгадана ухвала Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ прийнята до уваги колегією
суддів при розгляді апеляційної
скарги.

У той же час, обґрунтовуючи висновки,
суд першої інстанції помилково вважав,
що заочним рішенням Путивльського
районного суду Сумської області від 10
грудня 2012 року встановлено, що «ОСОБА_3
не заперечувала проти передачі в
заставу банку нежитлової будівлі по
АДРЕСА_1», оскільки з фотокопії
вищезазначеного заочного рішення
вбачається, що саме такі обставини цим
рішенням не встановлено (а.с. 161-162).

Також суд першої інстанції помилково
встановив, що рішенням Путивльського
районного суду Сумської області від 20
січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна
колишнього подружжя було відмовлено у
задоволенні вимоги про поділ
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 «за
пропуском строку позовної давності»,
оскільки з фотокопії цього рішення
вбачається, що підстава для відмови в
позові «необґрунтованість позовних
вимог» (а.с.157-158).

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції (мотивувальна частина)
підлягає зміні з підстав, передбачених
п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з
порушенням норм процесуального права,
із виключенням з тексту рішення
посилання на те, що: «ОСОБА_3 не
заперечувала проти передачі в заставу
банку нежитлової будівлі по АДРЕСА_1»
та «за пропуском строку позовної
давності».

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст.ст. 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Змінити рішення Путивльського
районного суду Сумської області від 21
жовтня 2014 року, виключивши з тексту
рішення посилання на те, що: «ОСОБА_3 не
заперечувала проти передачі в заставу
банку нежитлової будівлі по АДРЕСА_1»
та «за пропуском строку позовної
давності».

В іншій частині рішення Путивльського
районного суду Сумської області від 21
жовтня 2014 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -