Номер провадження: 22-ц/785/8651/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової Є.С., Цюри Т.В., при
секретарі - Колмакові В.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Котовського міськрайонного суду
Одеської області від 06 серпня 2014року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, -

встановила:

12 березня 2014р. ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_2
вказав, що 16 жовтня 2012р. близько
22.00годин в м. Кодима на проспекті
Перемоги водій ОСОБА_3, який керував
автомобілем марки «ВАЗ-21051», державний
номер НОМЕР_1, здійснив на нього наїзд,
він відлетів на обочину та втратив
свідомість, а водій ОСОБА_3 покинув
місце скоєння дорожньо-транспортної
пригоди.

Позивач вказав, що внаслідок вказаного
ДТП він отримав тілесні пошкодження,
проходив лікування, також було
пошкоджено його одяг.

Позивач ОСОБА_2, не зважаючи на те, що
постановою слідчого Кодимського
РВГУМВС України в Одеської області
було закрито кримінальне провадження у
зв'язку з відсутністю складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
просив суд з урахуванням вимог ЦК
України, стягнути з відповідача ОСОБА_3
витрати на лікування в сумі 4025грн.73коп.,
за пошкоджений одяг 2780грн. і моральну
шкоду в сумі 100000грн.

Рішенням суду від 06 серпня 2014р. у
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки - відмовлено
(а.с.60).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення його позову,
посилаючись на те, що судом
необґрунтовано було відмовлено у
задоволені позову, без урахування усіх
обставин по справі (а.с.65-68).

Справа розглянута у відсутності
відповідача ОСОБА_3, який був
неодноразово сповіщений належним
чином про слухання справи в
апеляційній інстанції, просив
розглянути справу у його відсутності
(а.с.79-82, 102).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, його
представника, вивчивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_2
частково, з наступних підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України - рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення судового рішення суд
вирішує такі питання :

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Вказаним вимогам ЦПК України рішення
Котовського міськрайонного суду від 06
серпня 2014р. не відповідає, оскільки суд
першої інстанції неповно з'ясував усі
обставини по справі.

Відмовивши у задоволені позову, суд
першої інстанції вказав, що позивач
ОСОБА_2 не надав суду відповідні докази
на підтвердження своїх позовних вимог,
а постановою Кодимського районного
суду від 26 листопада 2012р.
адміністративну справу відносно
ОСОБА_3 було закрито на підставі ст.247 п.
1 КУпАП України за відсутністю події
адміністративного порушення.

Судова колегія не може погодитися з
вказаним висновком суду першої
інстанції з урахуванням наступного.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження в суді апеляційної
інстанції, наступне.

16 жовтня 2012р. близько 22.00годин в м.
Кодима на проспекті Перемоги водій
ОСОБА_3, який керував автомобілем марки
«ВАЗ-21051», державний номер НОМЕР_1,
здійснив наїзд на ОСОБА_2, який
відлетів на обочину та втратив
свідомість, а водій ОСОБА_3 покинув
місце скоєння дорожньо-транспортної
пригоди.

Внаслідок вищевказаної ДТП ОСОБА_2
отримав тілесні пошкодження, проходив
лікування.

Дійсно постановою слідчого
Кодимського РВГУМВС України в Одеської
області було закрито провадження у
зв'язку з відсутністю складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Але постановою апеляційного суду
Одеської області від 15 вересня 2014р.
було скасовано постанову Кодимського
районного суду Одеської області від 26
листопада 2012р. про закриття
провадження по справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_3 Прийнято нову
постанову, якою визнано ОСОБА_3 винним у
скоєні адміністративних
правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,
124 КУпАП України. Провадження по справі
було закрито у зв'язку з закінченням
строків накладення адміністративного
стягнення зі ОСОБА_3 (а.с.84-87).

Судом апеляційної інстанції при
розгляді матеріалів адміністративної
справи було встановлено, що 16 жовтня
2012р. біля 22 години, ОСОБА_3, керуючи
автомобілем ВАЗ-21051, державний знак
НОМЕР_1, рухаючись в м. Кодима Одеської
області по пров. Перемоги, не
врахувавши обстановку, здійснив наїзд
на пішохода гр. ОСОБА_2, після чого
залишив місце пригоди. Внаслідок ДТП
пішохід ОСОБА_2 отримав легкі тілесні
ушкодження, а автомобіль отримав
механічні пошкодження.

При розгляді адміністративної справи
потерпілий ОСОБА_2 не був сповіщений
про дату та час розгляду справи, що
відбувся 26 листопада 2012р.

Суд фактично не дослідив докази та не
допитав свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
оскільки, в порушення вимог ст. 280 КУпАП,
судом не були досліджені докази, які є у
справі та їм не була надана відповідна
правова оцінка.

Так, з пояснень ОСОБА_4 і ОСОБА_5
встановлено, що 16 жовтня 2012р. близько 21
год. 50 хв., біля них проїхав автомобіль
«ВАЗ», д/н НОМЕР_1, та вони почули
дзвінкий гуркіт, подумавши, що даний
автомобіль попав в яму, однак, через
декілька хвилин почули плач та крик, а
підійшовши, помітили, що невідомий їм
громадянин лежить біля проїжджої
частини та на обличчі у нього
червоно-бура рідина, ззовні схожа на
кров, після чого вони викликали
міліцію; по приїзду працівників
міліції, вони разом з працівниками ВДАІ
знайшли автомобіль ВАЗ, д/н НОМЕР_1,
жовтого кольору та впізнали його.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що 16 жовтня 2012р.
він разом з його товаришами, близько 20
години прийшов в бар «Динамо» для того,
щоб подивитись футбольний матч та
через деякий час до бару зайшли ОСОБА_3
та ОСОБА_7 та, посидівши в барі біля їх
столику 15-20 хв., покинули приміщення
бару, а після 21 години 45 хвилин знову
повернулися до бару. В подальшому в бар
з'явились працівники міліції, які
шукали власника автомобіля «ВАЗ-2105»,
д/н НОМЕР_1, жовтого кольору, на що
ОСОБА_3 повідомив, що автомобіль
належить йому. На питання інспектора
про те, чи відомо свідку де знаходились
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, коли виходили з бару,
свідок повідомив, що наскільки він
пам'ятає, вони їздили на автомобілі в с.
Червона Гребля.

З пояснень свідка ОСОБА_8 вбачається, що
16 жовтня 2012р. близько 21 години вона
показувала дорогу та проводила
незнайомого громадянина, що перебував
в стані алкогольного сп'яніння, після
чого громадянин сказав, що йому
потрібно йти в іншу сторону, та з
незнайомою дівчиною відправився по
пров. Перемоги в сторону залізничного
вокзалу, а вона - в сторону свого
домоволодіння, коли почула удар та,
обернувшись, побачила як на швидкості
70-80 км/год проїхав автомобіль «ВАЗ» в
напрямку Кодимського ПТАУ, а чоловік,
якому вона показувала дорогу, лежав на
проїжджій частині.

Судом апеляційної інстанції було
прийнято до уваги, що суд не витребував
та не дослідив відмовний матеріал №1267
по факту ДТП, яка сталась 16 жовтня 2012р.,
зокрема, не дослідив постанову про
закриття кримінального провадження
від 03 червня 2013р., відповідно до якої, 16
жовтня 2012р. близько о 22 годині в м.
Кодима на проїзній частині пров.
Перемоги автомобіль «ВАЗ» здійснив
наїзд на ОСОБА_2, в результаті чого
останній отримав тілесні ушкодження, а
близько 23 години того ж дня в м. Кодима
по вул. Леніна було затримано
автомобіль «ВАЗ-21051», д/н НОМЕР_1, з
механічними пошкодженнями, що
характерні для даної ДТП, власником
якого виявився ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції,
проаналізувавши докази по справі,
прийшов до висновку, що суддя першої
інстанції не мотивував прийнятого
рішення, не дослідив обставини справи
та всі докази, та прийняв безпідставне
рішення про закриття адміністративної
справи відносно ОСОБА_3 у зв'язку з
відсутністю події адміністративного
правопорушення. Тому судом апеляційної
інстанції скасовано постанову та
визнано ОСОБА_3 винним у скоєнні
адміністративних правопорушень,
передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, а саме:
в залишенні місця ДТП та порушенні
правил дорожнього руху, що спричинило
пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищено
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є
власником автомобіля, який допустив
наїзд на потерпілого ОСОБА_2, та
визнаний винним в скоєні вказаних
адміністративних правопорушеннях.
Тому з відповідача ОСОБА_3 на користь
позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню
шкода, завдана відповідачем, як
власником джерела підвищеної
небезпеки.

Згідно акту судово-медичного
дослідження № 125 від 18 жовтня 2012р.
ОСОБА_2 в наслідок ДТП були отримані
легкі тілесні пошкодження, він
проходив лікування, і згідно медичним
призначенням та наданим чекам витратив
на лікування 1025грн.75коп., які
підлягають стягненню з відповідача
ОСОБА_3 (а.с.104-105, 11-16).

Судова колегія вважає, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача про
стягнення з відповідача 2780грн. за
пошкодження одягу, оскільки позивач і
його представник не надала відповідні
докази в обґрунтування позову про
стягнення 2780грн. за пошкодження одягу,
що позивач був в момент ДТП саме в
куртці, в брюках, шапці тої вартості як
вказано у позові, та не надав доказів
про їх вартість. Не підлягають
задоволенню вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3000грн. на
лікування, оскільки з довідки на а.с.10
вбачається, що ОСОБА_2 був оглянутий
пластичним хірургом, у нього
встановлений діагноз:
посттравматичний шкірний рубець носу,
рекомендована лазерна процедура рубця,
орієнтована вартість лікування - 3000грн.
Вказані витрати є на майбутнє, оскільки
на день розгляду справи в апеляційній
інстанції, позивач не провів
вищевказані процедури, та не
позбавлений можливості звернутися до
суд з додатковим позовом про стягнення
вищевказаних витрат з відповідача,
якщо він їх понесе.

Постановою Пленуму ВССУ за № 4 від 01
березня 2013р. «Про деякі питання
застосування судами про вирішення
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» звернуто увагу на те, що суд
розглянувши цивільну справу про
відшкодування шкоди у цьому випадку
зобов'язаний керуватися положеннями
ст. 61 п.4 ЦПК України, а саме: вирок у
кримінальній справі, що набрав чинної
сили, або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суд, з питань, чи мали
місце ці дії та вчинені вони цією
особою.

Відповідно до положень частини 1,
пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою.

Згідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в Постанові від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру -
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, а також
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній., особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків встановлених частиною
другою цієї статті.

У зв'язку з встановленням відповідача
ОСОБА_3 винним у скоєні
адміністративних правопорушень на
підставі постанови апеляційного суду
Одеської області від 15 вересня 2014р. та з
урахуванням обставин по справі,
спричинених позивачу тілесних
ушкоджень, знаходження позивача в
стані алкогольного сп'яніння, що
підтвердила свідок ОСОБА_8,
неправомірної поведінки відповідача,
який навмисно уникав відповідальності
за скоєне, судова колегія, вважає за
необхідне стягнути з відповідача
ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2
моральну шкоду в розмірі 10000грн.

Позивач ОСОБА_2 не довів суду
апеляційної інстанції чому слід
стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну
шкоду в сумі 100000грн. Так, судом
апеляційної інстанції було залучено до
матеріалів справи фотознімок обличчя
позивача ОСОБА_2 після отримання
пошкодження носу в наслідок ДТП, також
позивач був оглянутий в судовому
засіданні, та не знайшло свого
підтвердження посилання представника
позивача на те, що позивач не може
виконувати фізичні навантаження, та
його обличчя спотворено шрамом у
зв'язку з отриманим тілесним
пошкодженням носу (а.с.108).

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного
суду Одеської області від 06 серпня 2014р.
- скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, а саме: матеріальну шкоду в
сумі 1025грн.75коп. і моральну шкоду в сумі
10000грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 121грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра