Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3046/14
Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Осоцького І.І.,

Суддів
Панкеєва О.В.,

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі:
Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 19 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Матвіївської сільської ради
Вільнянського районну Запорізької
області, ОСОБА_3, третя особа -
Вільнянська районна державна
адміністрація, про часткове скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Матвіївської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області, ОСОБА_3, третя
особа: Вільнянська районна державна
адміністрація, про часткове скасування
рішення, в якому зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її бабуся
ОСОБА_5, залишивши належно оформлений
заповіт від 16 травня 1987 року, згідно з
яким все її майно, яке складалося з
житлового будинку АДРЕСА_1 на земельній
ділянці земель радгоспу «Дружба», було
поділено у рівних частках між її
дітьми: сином ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7.
У зв'язку з чим було видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом від
16 липня 1988 року, складене державним
нотаріусом Коробкою О.В. та
зареєстроване в реєстрі за № 1596.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача
ОСОБА_9. Після його смерті спадщину у
вигляді1/2 частини вищевказаного
житлового будинку прийняла мати
позивача ОСОБА_10, про що свідчить
свідоцтво про право на спадщину за
законом від З0 грудня 1990 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7,
спадкоємцем майна якої, згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 09 грудня 2003 року, є
відповідач по справі ОСОБА_3.

Згідно вказаного свідоцтва ОСОБА_3
успадкувала весь житловий будинок
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності № 29 від 27 липня 1990 року,
виданого Матвіївською сільською радою
ОСОБА_7 на виконання рішення виконкому
Вільнянської районної ради народних
депутатів № 60 від 01 березня 1990 року. При
тому ОСОБА_7 умисно приховала правду,
що їй на праві власності належить
виключно 1/2 частина спірного житлового
будинку.

У 2010 році мати позивача звернулась до
нотаріальної контори для оформлення
належної їй 1/2 частини спірного
житлового будинку на позивача та
довідалась про порушення прав чоловіка
та свого права на житловий будинок. У
зв'язку з цим мати позивача звернулась
до суду з позовом про визнання
свідоцтва про право власності
недійсним та визнання за нею права
власності на 1/2 частину спірного
будинку. Справа була розглянута по суті
та прийнято рішення від 14.12.2010, залишене
без змін ухвалою Запорізького
апеляційного суду від 16.08.2011, яким у
задоволені позову було відмовлено.

Під час розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_4
року мати позивача - ОСОБА_10 померла.
Позивач як єдина спадкоємиця першої
черги за законом прийняла спадщину.

В червні 2011 року позивач звернулась до
суду з позовом про часткове скасування
рішення виконкому Вільнянської
районної ради народних депутатів від 01
березня 1990 року № 60 та визнання
свідоцтва на право власності № 29 від 27
липня 1990 року недійсним. В ході
розгляду зазначеної справи було
встановлено наявність первісного
документу, яким є рішення Матвіївської
сільської ради № 16 від 13 лютого 1990 року,
згідно якого були затверджені списки
громадян, яким належить на праві
власності житлові будинки. Саме у
вказаному рішенні виконкому
Матвіївської сільської ради було
помилково зазначено одноособовим
власником спірного житлового будинку
ОСОБА_7 Згідно даних Державного архіву
Запорізької області оспорюване
рішення № 16 прийнято на засіданні
виконкому Матвіївської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області за протоколом № 2 від 13 лютого
1990 року. Проте списки громадян, яким
належать житлові будинки на праві
приватної власності та які зазначені в
рішенні виконкому, за даними архіву
відсутні.

Враховуючи те, що на момент прийняття
рішення виконкомом Матвіївської
сільської ради Вільянянського району
Запорізької області від 13 лютого 1990
року № 16 щодо визнання права особистої
власності громадян на житлові будинки
села Вільноуланівське Вільнянського
району Запорізької області мати
позивача ОСОБА_10 була власником 1/2
частини спірного житлового будинку,
позивач вважає, що її помилково не було
включено до списку громадян, за якими в
подальшому право власності було
належним чином оформлено.

Позивач просила суд частково скасувати
рішення виконкому Матвіївської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області № 16 від 13 лютого
1990р., прийняте за протоколом № 2 від 13
лютого 1990р., в частині визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
одноособово за ОСОБА_7.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 19 травня 2014
року позов задоволено.

Частково скасовано рішення виконкому
Матвіївської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області № 16 від 13 лютого 1990 року,
прийняте за протоколом № 2 від 13 лютого
1990 року, в частині визнання права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
одноособово за ОСОБА_7.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За нормами ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов"язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_5, залишивши належно
оформлений заповіт від 16 травня 1987
року, згідно з яким все її майно, яке
складалося з житлового будинку АДРЕСА_1
на земельній ділянці земель радгоспу
«Дружба», було поділено у рівних
частках між її дітьми: сином ОСОБА_6 та
донькою ОСОБА_7. У зв'язку з чим було
видано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом від 16 липня 1988 року,
складене державним нотаріусом ОСОБА_8
та зареєстроване в реєстрі за № 1596.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача
ОСОБА_9. Після його смерті спадщину у
вигляді1/2 частини вищевказаного
житлового будинку прийняла мати
позивача ОСОБА_10, про що свідчить
свідоцтво про право на спадщину за
законом від З0 грудня 1989 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7,
спадкоємцем майна якої, згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 09 грудня 2003 року, є
відповідач по справі ОСОБА_3 Згідно
вказаного свідоцтва ОСОБА_3
успадкувала весь житловий будинок
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності № 29 від 27 липня 1990 року,
виданого Матвіївською сільською радою
ОСОБА_7 на виконання рішення виконкому
Вільнянської районної ради народних
депутатів № 60 від 01 березня 1990 року.

У 2010 році мати позивача, ОСОБА_10,
звернулась до нотаріальної контори для
оформлення належної їй 1/2 частини
спірного житлового будинку на позивача
та довідалась про порушення прав
чоловіка та свого права на житловий
будинок. У зв'язку з цим ОСОБА_10
звернулась до суду з позовом про
визнання свідоцтва про право власності
недійсним та визнання за нею права
власності на 1/2 частину спірного
будинку. Справа була розглянута по суті
та прийнято рішення від 14.12.2010 року про
відмову у позові, залишене без змін
ухвалою Запорізького апеляційного
суду від 16.08.2011 року, де
правонаступником ОСОБА_10 внаслідок її
смерті залучалася ОСОБА_4.

З наведенего слідує, що станом на 30.12.1989
року власниками спірного житлового
будинку були в рівних частинах ОСОБА_7
та ОСОБА_10, що підтверджено
правовстановлюючими документами щодо -
ОСОБА_7: свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом від 16.07.1987 року,
виданим державним нотаріусом ОСОБА_8 та
щодо - ОСОБА_10: свідоцтвом про право на
спадщину від 30.12.1989 року, виданим
державним нотаріусом ОСОБА_11 / а с. 18, 19 /.

Тому постановлення після видачі
вищевказаних правовстановлюючих
документів рішення Матвіївської
сільської ради №16 від 13 лютого 1990 року,
де зазначено одноособовим власником
спірного житлового будинку ОСОБА_7 є
помилковом/а.с.21/.

Такий же висновок здійнено у рішенні
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 10.04.2013р.,
залишеним без змін, ухвалою
апеляційної інстанції від 18.09.2013 р., що є
відновідно до ст.,ст.14, 61 ЦПК України
обов"язковим для інших осіб і яким
визнано частково недійсним:

- рішення виконкому Вільнянської
районної ради народних депутатів від 01
березня 1990р. № 60 в частині "оформлення
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 одноособово за ОСОБА_7;

- свідоцтво на право власності № 29 від 27
липня 1990р., видане виконкомом
Матвіївської сільради Вільнянського
району Запорізької області про право
власності на будинок НОМЕР_1
одноособово за ОСОБА_7;

- свідоцтво про право власності на
спадщину за заповітом від 09.12.2003р.,
видане державним нотаріусом Коробка
О.В. на ? частину житловлий будинок
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, виданого
на ім"я ОСОБА_3.

Цим же рішенням суду визнано за ОСОБА_4
право власносіт на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 Вільнянського району
Запорізької області в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
матері ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_4/ а.с.41- 44 /.

При цьому за змістом діючих на
той час нормативних актів , зокрема:
положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом
України "Про власність", Законом
України від 07.12.1990 року № 533-XII "Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування",
Законом України від 25.12.1974 року "Про
державний нотаріат", постановою Ради
Міністрів Української РСР від 11.03.1985
року № 105 "Про порядок обліку житлового
фонду в Українській РСР", Вказівками по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 13.04.1979
року за № 112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРСР 12.05.1985
року № 5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31.01. 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31.10.1975 року
№ 45/5, Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19.01.1976 року №1/5 виникнення
права власності на житлові будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього прав виникнення права
власності на житлові будинки, споруди
не залежало від державної реєстрації
цього права.

Отже прийняте рішення виконкому
Матвіївської сільської ради фактично
позбавило матір позивача, ОСОБА_10,
права власності, яке згідно із вимогами
діючих на той час норм ст. 86 ЦК України
(в редакції 1963 року) охоронялося
законом, а держава забезпечувала
стабільність правовідносин власності.

Матеріали справи свідчать, що
мати позивача, ОСОБА_10, про факт
порушення її прав на отримане у спадок
майно дізналася лише у 2010 року під час
її звернення до нотаріальної контори
для оформлення належній їй ? частини
спірного будинку на її доньку,
ОСОБА_4.Після чого вона у липні 2010 року
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання свідоцтва про право
власності останньої на спадщину після
смерті ОСОБА_7 недійсним, тому з
доводами відповідча про пропуск строку
позовної давності ОСОБА_10 та її
спадкоємцем ОСОБА_4 для оскарження
спадкового права ОСОБА_3 на весь
будинок АДРЕСА_1 погодиться неможливо.

За нормами ч.1 ст. 393 ЦПК України
правовий акт органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
незаконним та скасовується.

За таких обставин справи, колегія
суддів вважає, що оскаржене рішення
суду є законним та обгрунтованим.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не свідчать про
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 19 травня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: