АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7991/14
Головуючий 1 інстанції: Курганникова
Справа № 641/6823/14ц
Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Пшенічної
Л.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі -
Курносовый К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданої
в особі її представника ОСОБА_2, на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 20 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи: Служба у справах дітей
Комінтернівського районну Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, прокуратура
Комінтернівського району м. Харкова
про позбавлення батьківських права,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_3, щодо
позбавлення його батьківських прав
відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з 08.02.1997 року вона
уклала з відповідачем шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син
ОСОБА_4.ІНФОРМАЦІЯ_1., та донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. У листопаді 2006 року шлюб
між ними розірвано та з цього часу
відповідач вихованням дітей не
займається, не надає матеріальної
допомоги на їх утримання. Ніякого
зв'язку відповідач з дітьми не
підтримує та ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків: не
поздоровляє дітей з днем народження
або іншими святами; жодного разу
самостійно не висловлював бажання
зустрітися з ними, не спілкується з
ними; не листується, не дзвонить і не
навідує їх, не піклується про них.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 20 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмолено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1, в особі свого
представника ОСОБА_2, подала апеляційну
скаргу, в якій порушує питання про його
скасування та ухвалення нового, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник позивача вказує, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Розглядом справи достеменно
встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Шлюб у встановленому законом порядку
розірвано 21 листопада 2006 року.

Позивач ОСОБА_1 виїхала на постійне
місце проживання до США, має іншу сім'ю
(а.с.28).

Діти проживають разом з матір'ю
позивача - ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 (а.с.29).

Починаючи з 22 лютого 2012 року ОСОБА_3
зобов'язаний до сплати аліментів на
дітей на користь позивача ОСОБА_1.

Вихованням та утриманням дітей
займається бабуся (13-16).

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 26 червня 2012 року ОСОБА_3
було попереджено, що у разі незміни ним
у подальшому свого пасивного ставлення
до виховання своїх неповнолітніх
дітей, він може бути позбавлений
батьківських прав відносно них (а.с.7-9).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд виходив із того, що доказів
винної поведінки відповідача та
свідомого його ухилення від виконання
батьківських прав матеріали справи не
містять, а ненадання відповідачем
дозволу на виїзд дітей за кордон не є
підставою для позбавлення його
батьківських прав.

З висновком суду першої інстанції
судова колегія погоджується, оскільки
він ґрунтується на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин,
відповідає вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, положенням ст. ст. 150, 164 СК
України, а також роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що містяться у
Постанові №3 від 30 березня 2007 року «про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» зі
змінами, внесеними згідно з Постановою
Пленуму Верховного Суду України №20 від
19 грудня 2008 року.

Так відповідно до п. 16 вказаної
Постанови особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини,
яка не досягла вісімнадцяти років, і
тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК
України. Ухилення батьків від
виконання своїх обов'язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

За положеннями ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухваленні рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно
вказав на те, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів
невиконання відповідачем своїх
батьківських обов'язків без поважних
причин.

З урахуванням особливості та
характеру спірних правовідносин, що
виникли між сторонами, фактичних
обставин справи, суд першої інстанції,
виконавши вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом, ухвалив рішення таке, що
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України. На виконання вимог ч. 3 ст. 215
ЦПК України суд у своєму рішенні привів
мотиви, з яких він вважав встановленою
відсутність фактів, якими позивач, яка
мешкає за межами України,
обґрунтовувала вимоги. Суд критично
оцінив висновок Управління служб у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради № 394 від 10.09.2014 року, яким
визнано доцільним позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 відносно його
дітей, оскільки зазначеному висновку
зазначено однією із підстав
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є
те. що вже два роки він не надає дозволу
на виїзд дітей за кордон до матері,
правильно застосував зазначені в
рішенні нормативно-правові акти.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
підстав для їх задоволення так як і для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції судова колегія
підстав не вбачає.

За ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 20 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -