АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3233/14
Головуючий в суді І інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Генічеського
районного суду Херсонської області від
30 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним
договору купівлі - продажу, визнання
права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3
звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4
про визнання договору купівлі - продажу
дійсним та визнання права власності на
житловий будинок, посилаючись на те, що
15 січня 2005 року сплатила відповідачу за
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1 грошові кошти у сумі 600 доларів
США, що підтверджується наданою нею
письмовою розпискою.

Посилаючись на викладене та зазначаючи
про те, що вона повністю виконала умови
договору, сплативши обумовлену ціну,
однак відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення правочину,
просила суд визнати дійсним договір
купівлі - продажу житлового будинку
розташованого по АДРЕСА_1, та визнати за
нею право власності на зазначений
будинок.

Рішенням Генічеського районного
суду Херсонської області від 30
вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам у справі.

Зокрема, суд не звернув уваги на
положення статті 657 ЦК України до якої
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.01.2013 року
внесено зміни та виключено вимоги
державної реєстрації, що свідчить про
відсутність обов'язку державної
реєстрації договору купівлі - продажу
після його нотаріального посвідчення.

Письмові заперечення на подану
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Судом установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
15 січня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
домовилися про укладення договору
купівлі - продажу житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1 за 600 доларів
США.

15.01.2005 року ОСОБА_3 передала
ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 600 доларів
США за житловий будинок, розташований
по АДРЕСА_1, про що продавець надала
письмову розписку (а.с. 7).

У матеріалах справи, нотаріально
посвідчений договір купівлі - продажу
житлового будинку, відсутній.

Відповідно до витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
02.04.2014 року, ОСОБА_4 є власником
житлового будинку з господарчими та
побутовими спорудами і будівлями,
розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо всіх істотних умов
договору, що підтверджуються
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації.

Як роз'яснено в п.13 постанови №9 Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно врахувати, що норма ч.2
ст.220 ЦК України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 цього ж Кодексу пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що договір
купівлі-продажу житлового будинку
(квартири) або іншого нерухомого майна
укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
договір купівлі - продажу житлового
будинку відповідно до вимог ст. 657 ЦК
України, підлягав нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації, а
недотримання цих умов не створює для
сторін права та обов'язки, окрім того,
позивач доказів підтверджуючих факт
ухилення відповідача від
нотаріального посвідчення зазначеного
договору не надала, дійшов правильного
висновку про те, що договір не може бути
визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220
ЦК України, і відповідно, відсутні
підстави для визнання за позивачем
права власності на спірне нерухоме
майно.

Доводи апеляційної скарги, як такі, що
висновки суду не спростовують
підлягають відхиленню.

Колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог не звернув уваги на положення
статті 657 ЦК України, до якої Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.01.2013 року внесено зміни
та виключено вимоги державної
реєстрації, оскільки суд правильно
застосував положення статті 657 ЦК
України, чинної на час спірних
правовідносин, а саме 15 січня 2005 року.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду, як
таке, що ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстави для його зміни чи
скасування відсутні з викладених вище
підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 30 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: