ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарях Волошиній І.В.,
Степанишиній Г.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення з
відповідача грошових коштів за
договором позики від 05.08.2009 року.

Позивач зазначав, що за нотаріально
посвідченим договором позики від 05.08.2009
року відповідач отримав від нього
грошові кошти у сумі 147580,80 грн., що
становило 19200,00 доларів США, які повинен
був повернути за курсом НБУ на день
розрахунку не пізніше 05.08.2010 року.

Оскільки відповідачем добровільно не
виконуються зобов»язання за
зазначеним договором, позивач
вимушений був звернутися до суду з
даним позовом та просить суд
постановити судове рішення, яким
стягнути з відповідача на його
(позивача) користь - суму
заборгованості за договором позики у
розмірі еквівалентному 19200,00 доларів
США на день винесення рішення, а також
згідно ст.625 ЦК України - суму
інфляційних втрат у розмірі 15340,97 грн.
та 3% річних за весь час прострочення
виконання грошового зобов»язання у
розмірі 15495,98 грн.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4
уточнені та збільшені позовні вимоги в
редакції позову від 19.02.2014 року та 15.05.2014
року (а.с.203-205, 216) підтримали та просили
позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов
фактично визнали частково, не
заперечуючи факт укладання
(підписання) договору позики від 05.08.2009
року, та стверджуючи, що позивачем на
момент підписання договору грошові
кошти не були передані позичальникові,
що позивач передав відповідачу за
вказаним договором лише 5000,00 доларів
США приблизно через тиждень після
підписання договору, в решті суми -
договір є безгрошовим; що з отриманих
від позивача коштів відповідачем було
повернено позивачу 4700,00 доларів, тому,
не заперечуючи факт не повернення
коштів у розмірі 300,00 доларів США,
відповідач просив в решті позовних
вимог позивача відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та
представників сторін в судовому
засіданні, допитавши свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
згідно договору позики від 05.08.2009 року,
укладеного між ОСОБА_2 (позивачем) та
ОСОБА_3 (відповідачем - Позичальником),
посвідченого 05.08.2009 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим №1049, ОСОБА_3 (відповідач)
отримав в борг від позивача ОСОБА_2
грошові

кошти в сумі 147580,80 грн., що станом на
день підписання договору становило
19200,00 доларів США, які Позичальник
(відповідач) зобов"язався повернути до
05.08.2010 року включно, без сплати
відсотків за користування грошовими
коштами (п.1 Договору) - а.с.8-9.

Згідно п.1.1 Договору - сторони
домовились про те, що у разі зміни курсу
НБУ на день повернення позики сума буде
змінюватись відповідно до курсу гривні
до долара США, встановленого
Національним Банком України на день
повернення позики.

Згідно п.3 Договору - грошові кошти,
зазначені в п.1 даного Договору,
передані Позичальнику до підписання
даного Договору, і підписання даного
Договору Сторонами підтверджує даний
факт.

Згідно п.7 та п.8 Договору - сторони
домовились про те, що факт повного
розрахунку між Сторонами за даним
договором підтверджується нотаріально
посвідченою заявою Позикодавця;
сторони також стверджували, що цей
договір не носить характеру фіктивного
та удаваного правочину; договір
укладено ними не під впливом помилки,
обману, насильства або тяжких обставин.

Дані обставини підтверджуються копією
договору позики від 05.08.2009 року,
оригінал якого зберігається у позивача
ОСОБА_2 та наданий ним для огляду в
судовому засіданні (а.с.8-9).

Ствердження позивача ОСОБА_2 про те, що
він передавав відповідачу ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 19200,00 доларів США у
зазначеній валюті і до підписання
договору позики; що всі пункти Договору
за своїм змістом відповідають
фактичним обставинам справи; що між
сторонами після укладення договору
позики виникли інші правовідносини з
приводу протезування зубів, у зв»язку з
чим проводились взаєморозрахунки
відповідно до наданих відповідачем
записів у щоденнику відповідача, як
лікаря-стоматолога (а.с.51-54 - копії) і
зазначені розрахунки не мають
відношення до предмету спору у даній
справі, підтверджуються показаннями
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

При цьому, судом враховується те, що
згідно п.9 Договору позики від 05.08.2009
року свідок ОСОБА_6 надавала
нотаріально посвідчену згоду на
укладення цього Договору, як дружина
Позикодавця; яка, як свідок, в судовому
засіданні також підтвердила факт
передачі грошових коштів відповідно до
змісту договору - до підписання
договору, тощо.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник
зобов»язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві суми боргу,
або зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно положень ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Відповідачем ОСОБА_3 відповідних
зустрічних вимог у даній справі не
заявлено; відповідних належних
доказів, як на підтвердження своїх
заперечень у межах заявлених позивачем
вимог, відповідачем судові також не
надано; ствердження відповідача в
частині часткового виконання ним
боргових зобов»язань за договором
позики суперечать змісту договору (п.7)
та положенням ст.545 ЦК України.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини справи та надані
сторонами докази у їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що
заперечення відповідача в частині
тверджень щодо безгрошовості договору
позики, а також повернення ним як суми
боргу за договором позики 4700,00 доларів
США (від загальної суми боргу 5000,00
доларів США), не доведені в судовому
засіданні належними та достатніми
доказами.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено факт укладення сторонами
договору позики від 05.08.2009 року на суму
19200,00 доларів США та невиконання цього
Договору позичальником у повному
обсязі своїх зобов»язань за договором.

Згідно ст.1050, 625 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, на вимогу кредитора він
зобов"язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки в разі невиконання
зобов»язання за Договором відповідач
зобов»язаний на вимогу позикодавця
(позивача) повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором, а також
відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
сплатити 3% річних від простроченої
суми за весь час прострочення, тому з
відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню
на користь позивача ОСОБА_2: сума
основного боргу (19200,00 доларів США х 12,354
курс НБУ на 06.08.2014 року) = 237196,80 грн.; 3%
річних за період з 06.08.2010 року по 06.08.2014
року тобто за 4 роки, що становить (19200,00
х 0,03 х 4) = (2304,00 х 12,354) = 28463,61 грн., а всього
- (237196,80 + 28463,61) = 265660 грн. 41 коп.

За встановлених обставин, позовні
вимоги позивача в частині стягнення
інфляційних втрат задоволенню не
підлягають, оскільки заявлені без
достатніх підстав.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_3 підлягають також
стягненню судові витрати: на користь
ОСОБА_2 - у розмірі (1548,00 + 120,00) = 1668,00 грн.,
а також - на користь держави (2656,60 - 1548,00) =
1108 грн. 60 коп.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на
підставі ст.ст.11-16, 524, 526, 545, 625, 1046-1051 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер
- НОМЕР_2) 265660 грн. 41 коп., судові витрати
в сумі 1668 грн. 00 коп., а всього - 267328
(двісті шістдесят сім тисяч триста
двадцять вісім) грн. 41 коп.; в решті
позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь держави судовий збір в сумі 1108
(одну тисячу сто вісім) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.