Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/2358/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Письменного
О.А.,

суддів - Дьомич Л.М.,
Дуковського О.Л.,

при секретарі -
Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_2 від імені і в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 21
липня 2014 року в цивільній справі за
його позовом до ОСОБА_4 про стягнення
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних, -

Встановила:

В березні 2014 року ОСОБА_2 від імені і в
інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних загальною сумою - 22897,69 грн.,
понесені судові витрати на правову
допомогу в сумі - 5091 грн. та сплачений
судовий збір в сумі 243,60 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що
26.07.2008 ОСОБА_3 на виконання усної угоди
між ним та ОСОБА_4 передав останньому в
якості завдатку за автомобіль КАМАЗ 5511,
який ОСОБА_3 за усною угодою мав намір
придбати у ОСОБА_4, грошові кошти у
розмірі 18500 гривень, 3900 євро, 10000 доларів
США, які прийняв ОСОБА_4 про що складено
розписку.

У зв'язку з припиненням зобов'язання до
початку його виконання сторони
домовились про повернення попередньо
сплачених в якості завдатку грошових
коштів і ОСОБА_4 зобов'язався повернути
зазначені у розписці від 26.07.2008 грошові
кошти до 01.01.2010 р., про що теж склали
розписку.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 31.01.2012 р. стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму завдатку
в розмірі 18500 гривень, 3900 євро, 10000
доларів США.

Вказані кошти ОСОБА_4 ОСОБА_3 не
повернув.

Таким чином, позивач вважає, що він
вправі вимагати стягнення з боржника в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних
аж до повного виконання грошового
зобов'язання, які просить стягнути з
відповідача на свою користь.

Рішенням Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 21 липня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 - 2553 грн. інфляційних
втрат, 2329,48 грн. - три відсотки річних ,
2500 грн.- витрат на правову допомогу та
сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн.

В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування рішення суду в
частині відмови в позові. Вказує на
безпідставність висновку суду про
відмову у стягненні інфляційних
нарахувань та трьох відсотків річних,
нарахованих на суму в іноземній валюті.
Зазначив, що ОСОБА_3 не заявляв вимог
про стягнення інфляційних втрат на
суму позики у доларах США і у євро.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові в частині
стягнення трьох відсотків річних,
нарахованих на суму в іноземній валюті,
суд першої інстанції виходив з того, що
інфляційні нарахування та три відсотки
річних не можуть бути нараховані на
суму позики, надану в іноземній валюті.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
прострочення суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом встановлено, що рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 31.01.2012 р. з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 стягнуто суму завдатку
в розмірі 18500 гривень, 3900 євро, 10000
доларів США, яку ОСОБА_4 повинен був
повернути ОСОБА_3 до 01.01.2010 р.

Зважаючи на те, що на час звернення
ОСОБА_3 до суду в 2014 році сума
заборгованості не була повернута,
позивач просив суд стягнути
передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України кошти.
При цьому просив стягнути 2553 грн.
інфляційних втрат, нарахованих на суму
боргу - 18500 грн. за період з січня 2010 року
по січень 2014 року.

Крім того, просив стягнути три проценти
річних за період з 01.01.2010 року по 13.03.2014
року включно від всієї суми боргу: 18500
грн., 3900 євро, 10000 доларів США і
складають, відповідно, 2329,48 грн., 491,08
євро, та 1259,18 доларів США.

Висновок суду про неможливість
задоволення позовної вимоги про
стягнення інфляційних втрат,
нарахованих на суму боргу в іноземній
валюті, не відповідає обставинам
справи, оскільки в позові така вимога
відсутня.

Разом з тим, позовна вимога про
стягнення трьох відсотків річних,
нарахованих на суму боргу в іноземній
валюті відхилена судом без належного
обґрунтування.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК
України використання іноземної валюти
як засобу платежу при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається лише у
випадку, передбаченому законом
(частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що
незалежно від валюти боргу (тобто
грошової одиниці, в якій обчислена сума
зобов'язання), валютою платежу, тобто
засобом погашення грошового
зобов'язання і фактичного його
виконання є національна валюта України
- гривня.

Відтак, у національній валюті України
підлягають стягненню і інші складові
грошового зобов'язання, передбачені,
зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при
застосуванні статті 625 ЦК України.

Положення частини другої статті 533 ЦК
України містять приписи про
необхідність виконання грошового
зобов'язання між резидентами України
виключно у валюті України (валюта
платежу), крім випадків отримання
стороною цього зобов'язання
відповідної ліцензії Національного
банку України відповідно до вимог
Декрету Кабінету Міністрів України від
19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю".

Відтак, колегія суддів вважає, що
вимоги позову щодо стягнення трьох
відсотків річних, нарахованих на суму
боргу в іноземній валюті може бути
задоволена шляхом стягнення їх
виключно в національній валюті України
- гривні.

Отже, у справі, яка переглядається, суд
неправильно застосував зазначені
норми права, відмовивши у стягненні
трьох процентів річних від
простроченої суми, розрахованих
позивачем в національній валюті.

З огляду на вказане, позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 в частині стягнення трьох
процентів річних за від суми боргу в
іноземній валюті: 3900 євро і 10000 доларів
США, та складають, відповідно, 491,08 євро
(еквівалент - 6330,02 грн.), та 1259,18 доларів
США (еквівалент - 11685,19 грн.), а всього -
18015 грн. 21 коп., підлягає задоволенню.

Неправильне застосування судом норм
матеріального і процесуального права,
відповідно до ст. 309 ЦК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку і ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. з, 4 ч-1 ст. 309, ст. ст. 3!3, 314,
Зіб ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від
імені і в інтересах ОСОБА_3,
задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 21 липня 2014 року
скасувати в частині відмови в
стягненні трьох відсотків річних,
нарахованих на суму боргу в іноземній
валюті і позов в цій частині
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 -
18015 грн. 21 коп. трьох відсотків річних,
нарахованих на суму боргу в іноземній
валюті, та 1321 грн. 80 коп. - судових
витрат.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді колегії