Іванівський районний суд Одеської
Справа № 499/765/14-ц
Провадження № 2/499/414/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"23" жовтня 2014 р.
смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області

у складі: головуючого судді
Погорєлова І.В.

при секретарі - Іваницькій І.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Іванівка Іванівського
району Одеської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням. В обґрунтування
позовних вимог вказала, що вона є
власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 18 листопада 2013
року, справа № 499/998/13-ц та копією витягу
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності. Однак, володіти,
користуватися та розпоряджатися
своїм майном на власний розсуд вона не
може, оскільки в належному їй
житловому будинку зареєстрований
відповідач - співмешканець колишньої
власниці нерухомого майна ОСОБА_3.
Відповідач з травня 2013 року в будинку
не проживає, його особистого майна в
ньому не має. Це підтверджується
довідкою виконкому Коноплянської
сільської ради Іванівського району
Одеської області від 14.05.2014 року та
актом обстеження
матеріально-побутових умов, складеним
13 травня 2014 року. Права членів сім'ї
колишнього власника є похідними
від прав власника, тобто з припиненням
для власника права власності на
жиле приміщення, члени його сім'ї
також втрачають право користування
цим приміщенням. Конституцією України
(ст.41) та ст.1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналась 17 липня 1997
року відповідно до закону від 17 липня
1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод
1950р.»Першого протоколу та протоколів
№2,4,7 та №11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та
закріплює право власника
володіти, користуватись та
розпоряджатись належним йому
майном на власний розсуд, вчиняти
щодо свого майна будь-які угоди,
відповідно до закону незалежно від
волі інших осіб. Відповідно до ст.316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ(майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. У
відповідності із ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК
України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Відповідно до ст.7 ЗУ
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, наполягала на їх
задоволенні та пояснила, що за змістом
правових норм, які регулюють обсяг
житлових прав члена сім»ї колишнього
власника, випливає, що право члена
сім»ї власника будинку користуватися
цим житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно. З переходом до позивачки
права власності на житловий будинок в
порядку спадкування, у відповідача, як
члена сім»ї попереднього власника
ОСОБА_3, припинилося право на
проживання в будинку.

Відповідач позов не визнав та просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що у нього відсутнє
інше житло, а в будинку залишились його
речі, які він не в змозі забрати,
оскільки теперішнім власником змінені
замки на будинку.

В ході судового слідства відповідач
давав суду пояснення з яких вбачається,
що він дійсно з незалежних від нього
причин не проживає в будинку з травня
2013 року, та наміру проживати у
зазначеному будинку не має з позовами
про вселення до суду не звертався.
Також пояснив суду, що він заперечує
проти позову оскільки має до позивачки
претензії майнового характеру.

Суд, заслухавши представника позивача,
відповідача, вивчивши матеріали
цивільної справи, встановивши факти
та відповідні до них правовідносини,
прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 18 листопада 2013
року, справа № 499/998/13-ц, позивачка
ОСОБА_1 є власником житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1, який вона успадкувала після
смерті своєї сестри ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності
зареєстроване в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 23 січня
2014 року, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна: 18.

З матеріалів справи вбачається і не
заперечується сторонами, що за життя
попереднього власника житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами ОСОБА_3, в якості члена сім»ї
останньої, вселився та був
зареєстрований з 18 грудня 2001 року
відповідач ОСОБА_2, який проживав у
спірному будинку до травня 2013 року.

ОСОБА_2 вселився до житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами АДРЕСА_1, як член сім»ї
колишнього власника.

Між новим власником житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сімейні
стосунки відсутні.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка
регламентує поняття житлового
сервітуту колишніх членів сім»ї та
підстави збереження житлових прав цих
осіб, члени сім»ї власника житла
зберігають право на користування цим
житлом саме на період, коли
зберігається право власності певної
особи на це житло.

За змістом правових норм, які регулюють
обсяг житлових прав члена сім»ї
колишнього власника, випливає, що право
члена сім»ї власника будинку(квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Така правова позиція суду повністю
узгоджується з позицією Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, яка викладена в ухвалі колегії
суддів судової палати у цивільних
справах від 16 квітня 2014 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що ОСОБА_2, внаслідок припинення права
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 колишнього власника ОСОБА_3,
після її смерті втратив право
користування даним житловим
приміщенням.

Вирішуючи справу керуючись
процесуальними нормами суд зазначає,
що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, в межах позовних вимог та на
підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, виходячи з наведених
матеріальних та процесуальних норм,
суд вважає, що позовні вимоги позивачки
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.316,386,391,405 Цивільного
кодексу України, ст.7Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
ст.ст. 10,11,57,58,60,64,81,84, 88,209,212-215,218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
житловим будинком з господарськими
будівлями та спорудами, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СуддяІ. В. Погорєлов