УХВАЛА

іменем україни

5 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 22 липня 2013 року біля будинку
АДРЕСА_1 сталася дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю належного
йому автомобіля Toyota Rav 4, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, під його
керуванням, та автомобіля Audi, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, належного
ОСОБА_4, під його керуванням. Унаслідок
вказаної ДТП належному йому автомобілю
були завдані механічні пошкодження,
розмір майнової шкоди складає 7 410 грн.
Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 21 серпня
2013 року ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

22 грудня 2013 року приватне акціонерне
товариство «Українська
охоронно-страхова компанія» (далі -
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія»), яким відповідно до полісу
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 як власника
наземного транспортного засобу перед
третіми особами, сплатила йому
страхове відшкодування з урахуванням
визначеної договором страхування
франшизи у розмірі 3 927 грн 02 коп.

Зазначав, що різниця між фактичним
розміром завданої йому майнової шкоди
та виплаченим страховим
відшкодуванням у сумі 3 482 грн 98 коп.
підлягає стягненню на його користь з
ОСОБА_4; протиправна поведінка
ОСОБА_4 відносно нього та його майна
призвела до заподіяння йому моральної
шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

У зв'язку із цим позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_4 на його користь 3 482
грн 98 коп. на відшкодування майнової
шкоди, 10 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди та понесені судові
витрати.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
2 484 грн 67 коп. на відшкодування майнової
шкоди та 1 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 2 липня 2014 року
рішення районного суду змінено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
суму франшизи у розмірі 1 тис. грн та 1
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди. У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення у
частині позовних вимог про
відшкодування майнової шкоди та
ухвалити нове, яким позов у цій частині
задовольнити.

Судові рішення в частині задоволених
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди не оскаржуються, тому в
силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України в
касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
оскільки винними діями ОСОБА_4 позивачу
було заподіяно майнову шкоду,
відповідач повинен відшкодувати йому
таку шкоду у сумі, що становить різницю
між визначеною експертом вартістю
відновлювального ремонту і виплаченою
страховиком позивачу сумою страхового
відшкодування та дорівнює 2 484 грн 67 коп.

Змінюючи рішення районного суду,
апеляційний суд виходив із того, що
розмір майнової шкоди, заподіяної
ОСОБА_4 ОСОБА_3 не перевищує ліміт
страховика (ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія»), а тому
правові підстави для відшкодування
майнової шкоди, крім суми франшизи,
саме ОСОБА_4, а не страховиком відсутні.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 22 липня 2013 року
біля будинку АДРЕСА_1 сталася ДТП за
участю належного ОСОБА_3 автомобіля Toyota
Rav 4, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під його керуванням, та
автомобіля Audi, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 21
серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України (а. с. 10).

Відповідно до полісу цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 застрахована
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» (а. с. 30).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
страхування» страхове відшкодування
не може перевищувати розміру прямого
збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до п. 24 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 1 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» страхове відшкодування
шкоди, завданої потерпілому,
виплачується за кожним страховим
випадком, що настав протягом періоду
дії відповідного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності в
межах ліміту відповідальності
страховика (МТСБУ), з урахуванням умов,
зазначених у статті 9 та пункті 19.1
статті 19 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

22 грудня 2013 року ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія», визнавши
вказану ДТП страховим випадком,
сплатила ОСОБА_3 страхове
відшкодування з урахуванням
визначеної договором страхування
франшизи у розмірі 3 927 грн 02 коп. (а. с. 14),
яке є прямими збитками.

При цьому в матеріалах справи
міститься акт виконаних робіт та
квитанції, відповідно до яких розмір
відновлювального ремонту автомобіля
позивача становить 7 410 грн. (а. с. 11-13).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
апеляційний суд не звернув уваги на
зазначені норми закону та не надав
належної оцінки доводам позивача про
те, що страховиком були виплачені йому
прямі збитки, що й передбачено
законодавчим актом у сфері
страхування, проте фактичний розмір
завданої шкоди становить 7 410 грн, який
підтверджується належними та
допустимими доказами, і він має право
вимагати від відповідача, як винної у
ДТП особи, відшкодування різниці між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
а рішення апеляційного суду в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про відшкодування майнової шкоди не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування із
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко