Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2009 року Вишгородський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді
Рудюка О.Д.

при секретарі
Данько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди,
завданої внаслідок скоєння злочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим
позовом, посилаючись на те, що у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась з вини
відповідача, позивач отримав тілесні
ушкодження середнього ступеню
тяжкості, йому було завдано
матеріальних збитків та моральної
шкоди. Просив стягнути з відповідача на
його користь матеріальної шкоди
144212,96грн. та моральної шкоди - 70 000,00грн.

У процесі розгляду справи позивач
уточнив позовні вимоги: просив
стягнути з відповідача на його користь
матеріальної шкоди в сумі 149 212,96грн. та
моральної шкоди - 70 000,00грн.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити.

Відповідач та його представник позову
не визнали.

Вислухавши пояснення позивачки та її
представника, дослідивши письмові
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд прийшов
до наступного.

Встановлено, що відповідач вчинив
кримінальне правопорушення,
передбачене ч.1 ст.286 КК України за
наступних обставин.

12.02.2011р. близько 09.00 години відповідач,
керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2115»,
д.н.з.НОМЕР_1, рухаючись по засніженій
автодорозі «Київ-Десна» неподалік с.
Воропаїв Вишгородського району
Київської області в напрямку м. Київ, у
порушення вимог пунктів 1.1, 12.1, Правил
дорожнього руху України не був уважним,
не обрав безпечної швидкості, щоб мати
змогу постійно контролювати рух
транспортного засобу та безпечно
керувати ним, не врахував дорожньої
обстановки, у зв'язку з чим здійснив
виїзд на зустрічну смугу руху, де
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Нива-Шевроле», д.н.з.НОМЕР_2 під
керуванням позивача, що їхав у
зустрічному напрямку смт. Десна.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди позивач отримав тілесні
ушкодження, які за висновком
судово-медичного експерта №69/Д-2011 від
16.12.2011р. відносяться до тілесних
ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Ухвалою Вишгородського районного суду
Київської області від 18.02.2014р. за
відповідача за клопотанням було
звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.1 ст.286 КК України
на підставі п.«В» ст.1, ст.6 Закону
України «Про амністію в 2011 році», а
кримінальне провадження закрито у
зв'язку зі звільненням від
кримінальної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про
амністію у 2011 році» амністія не
звільняє від обов'язку відшкодувати
заподіяну злочином шкоду, який
покладено на винну особу вироком або
рішенням суду.

Порушення відповідачем п.п.1.1, 12.1 Правил
дорожнього руху знаходиться у прямому
причинному зв'язку з виникненням
дорожньо-транспортної пригоди та, як
наслідок, отриманням позивачем
тілесних ушкоджень у вигляді перелому
6,7,8,9 ребер зліва, закритої
черепно-мозкової травми, рваної рани
скроневої області зліва.

Внаслідок винних дій відповідача
позивачу було завдано матеріальної
шкоди, пов'язаної, зокрема, з лікуванням
та моральної шкоди - втрати немайнового
характеру внаслідок моральних та
фізичних страждань, заподіяних
незаконними діями відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦПК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санітарно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

У матеріалах цивільної справи наявні
ксерокопії квитанцій, з яких
вбачається, що позивач витрачав кошти
на лікування та придбання ліків на
загальну суму 4 790,68грн., а тому,
відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України,
зазначена сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Суд приходить до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача коштів,
пов'язаних з пошкодженням автомобіля
(придбання запчастин, проведення
ремонтних робіт), перевезення
автомобіля на евакуаторі, зберігання
автомобіля, проведення медичної
експертизи, придбання окулярів та
витрати, пов'язані з пересуванням (у
тому числі витрати на паливо), оскільки
позивачем не надано суду належних у
розумінні ст.58 ЦПК доказів про понесені
ним витрати.

Крім того, позивачу має бути
відшкодована моральна шкода, оскільки
згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Підставами відшкодування моральної
шкоди, зокрема, є наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього у її
заподіянні. Факт заподіяння позивачу
моральних страждань підтверджується
фактом нанесення йому середньої
тяжкості тілесних ушкоджень, що
заподіяно протиправними діями
відповідача - події, між якими
вбачається безпосередній причинний
зв'язок.

Розмір моральної шкоди визначається
виходячи з характеру, обсягу та
тривалості моральних страждань. Так,
позивач внаслідок отриманих тілесних
ушкоджень, заподіяних винними діями
відповідача, отримав психологічну
травму, порушення психологічної
рівноваги, зазнав тривалих моральних і
фізичних страждань, що полягають у
поганому самопочутті, дискомфорті при
спілкуванні, псуванні настрою тощо.

З врахуванням характеру, глибини та
тривалості психологічного дискомфорту
позивача, порушення душевної
рівноваги, а також ступеню і форми вини
відповідача, суд стягує з останнього 30
000 гривень і вважає, що такий розмір
моральної шкоди відповідатиме глибині
та тривалості моральних страждань
позивача.

Частиною 1 статті ч.1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. Усі інші
обставини, у тому числі розмір шкоди, що
підлягає відшкодуванню, мають бути
доведені сторонами та іншими особами,
що беруть участь у справі у загальному
порядку.

У судовому засіданні відповідач просив
суд застосувати до позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди сплив
позовної давності та відмовити у
задоволенні позовних вимог у цій
частині, подавши відповідну письмову
заяву.

Однак, суд приходить до висновку про те,
що строк позовної давності,
передбачений ст.257 ЦК України,
позивачем не пропущено, оскільки Закон
України «Про амністію» до відповідача
було застосовано 18.02.2014р., а
застосування акту амністії не є
реабілітуючою підставою.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, - у
частині стягнення матеріальної шкоди
щодо понесення витрат на лікування та
моральної шкоди у розмірі 30 000,00грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.1168,1195 ЦК України, ст.ст. 213-215,60,61 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальної шкоди у розмірі 4 790,68грн.
та моральної шкоди у розмірі 30 000,00грн.,
а всього 34 790,68грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

О.Д.Рудюк