АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_1,яка діє в інтересах
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, на рішення
Шевченківського районного суду міста
Чернівці від 26 червня 2014 року,

встановила:

В жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
(далі - ТзОВ «Вердикт Фінанс»)
звернулося до суду з позовом.

Просило:

- в рахунок погашення заборгованості в
сумі 235 077 гривень 79 копійок за
договором про надання споживчого
кредиту звернути стягнення на предмет
застави, а саме автомобіль марки NISSAN,
модель PATROL, 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_2 на праві власності
шляхом продажу вказаного автомобіля
ТзОВ «Вердикт Фінанс» з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, з наданням
повноважень на отримання дублікату
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ТзОВ «Вердикт
Фінанс» всіх повноважень, необхідних
для здійснення продажу;

- витребувати у ОСОБА_2 вищевказаний
автомобіль, комплект ключів від нього,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та передати їх
позивачу.

Позивач посилався на те, що 11 грудня 2007
року ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 уклали
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу.

Відповідно до умов вищевказаного
договору ПАТ «Укрсиббанк» надав
відповідачу кредит в сумі 39 000 доларів
США на строк з 11 грудня 2007 року по 10
грудня 2014 року.

В рахунок забезпечення зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_2 передав в
заставу автомобіль марки NISSAN, модель
PATROL, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1

В порушенні вимог договору відповідач
належним чином не виконував свої
обов'язки за договором, внаслідок чого
станом на 31 березня 2013 року у нього
виникла заборгованість перед банком в
сумі 235 077 гривень 39 копійок.

20 квітня 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк»
та ТзОВ «Кредекс Фінанс» було укладено
договір факторингу, відповідно до умов
якого ПАТ «Укрсиббанк» відступив на
користь ТзОВ «Кредекс Фінанс» своє
право вимоги на стягнення
заборгованості за договором кредиту та
застави транспортного засобу від 11
грудня 2007 року.

Також 20 квітня 2012 року було укладено
договір факторингу між ТзОВ «Кредекс
Фінанс» та ТзОВ «Вердикт Фінанс»,
відповідно до умов якого ТзОВ «Кредекс
Фінанс» відступив на користь позивача
своє право вимоги на стягнення
заборгованості за договором кредиту та
застави транспортного засобу від 11
грудня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 26 червня 2014
року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в
сумі 235 077 гривень 79 копійок за
договором про надання споживчого
кредиту та заставу транспортного
засобу від 11 грудня 2007 року звернуто
стягнення на предмет застави, а саме
автомобіль марки NISSAN, модель PATROL, 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на праві
власності шляхом продажу вказаного
автомобіля ТзОВ «Вердикт Фінанс» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ТзОВ «Вердикт
Фінанс» всіх повноважень, необхідних
для здійснення продажу та витребувано
у ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль,
комплект ключів від нього, свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу та
передати їх позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2,
просить рішення суду першої інстанції
в частині встановлення способу
реалізації предмета застави змінити, а
саме в рахунок погашення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу від 11 грудня 2007
року звернути стягнення на предмет
застави шляхом його продажу на
прилюдних торгах.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що вимога позивача щодо
звернення стягнення на предмет застави
шляхом його продажу від імені боржника
є обґрунтованою та відповідає вимогам
закону.

Оскільки транспортний засіб перебуває
у володінні та користуванні
відповідача, то позивач має право
витребувати у нього автомобіль з усіма
його приналежностями для подальшої
реалізації цього майна.

Відповідачем порушено умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, яка на час
розгляду справи не погашена.

Такі висновку суду першої інстанції є
правильними.

Так, відповідно до частини 1 статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно статті 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання
боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Частиною 1 статті 574 ЦК України
встановлено, що застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно статтею 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За правилами статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про заставу» від 02 жовтня 1992 року, №
2654-XII (далі - Закону) застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно статті 3 вищевказаного Закону
заставою може бути забезпечена
будь-яка дійсна існуюча або майбутня
вимога, що не суперечить законодавству
України, зокрема така, що випливає з
договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо.

Статтею 9 Закону встановлено, що
законом чи договором передбачається
перебування заставленого майна у
володінні заставодавця,
заставодержателя або третьої особи.

Статтею 19 Закону встановлено, що за
рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Згідно із статтею 25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» від 18 листопада
2003 року, № 1255-IV, у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет застави у рішенні суду
зазначається спосіб реалізації
предмета застави із застосуванням
однієї із процедур, передбачених ст. 26
цього Закону, яка передбачає і продаж
предмета застави шляхом укладення
договору купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем.

Відповідно до частини 3 статті 28 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
якщо боржник, у володінні якого
знаходиться предмет
забезпечувального обтяження, не
виконує обов'язок щодо передачі
предмета забезпечувального обтяження
у володіння обтяжувача, звернення
стягнення здійснюється на підставі
рішення суду.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 11
грудня 2007 року ПАТ «Укрсиббанк» та
ОСОБА_2 уклали договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу.

Відповідно до умов вищевказаного
договору позивач надав відповідачу
кредит в сумі 39 000 доларів США з
процентною ставкою у розмірі 13,60
відсотків річних на строк з 11 грудня 2007
року по 10 грудня 2014 року.

В рахунок забезпечення зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_2 передав в
заставу автомобіль марки NISSAN, модель
PATROL, 2007 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.6-14).

В порушенні вимог договору відповідач
належним чином не виконував свої
обов'язки за договором внаслідок чого
станом на 31 березня 2013 року у нього
виникла заборгованість перед банком в
сумі 235 077 гривень 39 копійок, що
підтверджується довідкою ТзОВ
«Вердикт Фінанс» (а.с.15).

20 квітня 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк»
та ТзОВ «Кредекс Фінанс» було укладено
договір факторингу, відповідно до умов
якого ПАТ «Укрсиббанк» відступив на
користь ТзОВ «Кредекс Фінанс» своє
право вимоги за договором кредиту та
застави транспортного засобу від 11
грудня 2007 року (а.с.28-31).

20 квітня 2012 року було укладено договір
факторингу між ТзОВ «Кредекс Фінанс»
та ТзОВ «Вердикт Фінанс», відповідно до
умов якого ТзОВ «Кредекс Фінанс»
відступив на користь позивача своє
право вимоги за договором кредиту та
застави транспортного засобу від 11
грудня 2007 року (а.с.168-170).

Згідно витягів з реєстру боржників,
додаток 1 до договору факторингу №5/12
від 20 квітня 2012 року та додаток 1 до
договору факторингу №05/12-КВ від 20
квітня 2012, за №1 значиться кредитний
договір №0 від 11 грудня 2007 року,
боржник ОСОБА_2 (а.с.166, 167).

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що відповідачем порушено умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
виникла заборгованість, яка на час
розгляду справи не погашена.

Вимога позивача щодо звернення
стягнення на предмет застави шляхом
його продажу від імені боржника є
обґрунтованою та відповідає вимогам
закону.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення в частині, що
оскаржується, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
неправильно обрав спосіб звернення
стягнення на заставлений автомобіль, а
тому його слід змінити з визначеного
судом на продаж заставного майна через
прилюдні торги.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

За змістом статей 25, 26 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», який є
спеціальним законом з питань правового
режиму регулювання обтяжень рухомого
майна, обтяжувач має право на власний
розсуд обрати один із способів
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, які
передбачені вказаними нормами права.

З огляду на викладене вимога ТзОВ
«Вердик Фінанс» про визначення такого
способу звернення стягнення на
заставлений автомобіль як продаж
банком цього автомобіля шляхом
укладенням договору купівлі-продажу
від імені відповідача з іншою
особою-покупцем відповідає вимогам
закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 26 червня 2014
року в частині, що оскаржується,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: