11.09.2014 Справа № 756/4249/14-ц
Унікальний № 756/4249/14-ц
Справа № 2/756/2539/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді
Васалатія К.А.

при секретарях
Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним та визнання
покупцем за договором, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 р. позивач звернувся із даним
позовом. В обґрунтування заявлених
позовних вимог позивач посилається на
те, що 27.11.2004 р. між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем № 1 - ОСОБА_2 було укладено
договір завдатку про передачу у
майбутньому саме права власності на
земельну ділянку, конструктивні
елементи будинку і будівельні
матеріали, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом оформлення у
подальшому нотаріального Договору
купівлі-продажу.

Як вказує позивач, для укладення
договору купівлі-продажу
конструктивні елементи будинку і
будівельні матеріали, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, що не були на
момент укладення ще нерухомим майном,
чинним законодавством України не
передбачено обов'язкова нотаріальної
форми. Сторони передбачили просту
письмову форму для цього договору та
вчинили вказаний правочин саме у
зазначений формі, оскільки основною
метою придбання вказаного комплексу
було у позивача саме придбання прав на
початок будівництва та будівельні
матеріали з метою подальшого
будівництва будинку для проживання.

Як вказано у позові, на забезпечення
виконання своїх зобов'язань позивач
передав, саме на вимогу відповідачу № 1
завдаток у розмірі 132500 грн., що є
грошовим еквівалентом суми у 25000 дол.
США за договірним курсом 5 грн. 30 коп. за
1 дол. США, що було обов'язковою,
істотною умовою договірних стосунків
сторін з метою набуття права власності
позивачем на вищевказане майно. При
цьому 30.12.2004 р., саме на виконання
договору завдатку від 27.І1.2004 р. між
позивачем та відповідачем № 1 - ОСОБА_2
початково було укладено договір
купівлі-продажу конструктивних
елементів будинку, а також будівельних
матеріалів, з яких у подальшому позивач
планував побуду вати житловий будинок,
що станом на день подачі по зову і було
зроблено. Також на виконання Договору
завдатку від 27.11.2004 р. позивачем було
узгоджено із відповідачем № 1, на
підставі його розпорядження та
прохання до відповідача № 1 підписано
та нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0707 га, що знаходиться на
АДРЕСА_1.

Оскільки на момент укладання договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.12.2004 р. позивач фактично припинив свої
шлюбні стосунки зі своєю на той момент
дружиною ОСОБА_5, але не встиг оформити
розірвання шлюбу та на той час не бажав,
щоб у подальшому ОСОБА_5 заявляла свої
права на земельну ділянку;
конструктивні елементи будинку і
будівельні матеріали, тому вирішив
оформити земельну ділянку,
конструктивні елементи будинку і
будівельні матеріали на жінку, з якою
на той момент співпрацював по роботі та
підтримував теплі стосунки із
відповідачем № 2 ОСОБА_3

Як вказує позивач, у присутності
відповідача № 1 позивач попередив
відповідача № 2, що після розірвання
шлюбу позивача з колишньою дружиною, а
саме відповідач № 2 - ОСОБА_3 має
повернути та переоформити земельну
ділянку на позивача ОСОБА_1 та у разі,
якщо буде збудований житловий будинок,
що буде об'єктом нерухомості, то і він
має бути переданий позивачу. Вказане
було істотною умовою домовленостей
щодо придбання землі, розпочатого
будівництва та конструктивних
елементів для будівництва житлового
будинку. Таким чином, позивач вважає, що
стороною договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 30.12.2004 р. у якості
покупця було лише зазначено
відповідача № 2 - ОСОБА_3, а не позивача,
який виконав всі обов'язки покупця за
договором і був належною стороною
договірних стосунків.

При цьому як вказано у позові,
фактичним покупцем земельної ділянки є
саме позивач, і він особисто вчиняв усі
юридично значущі дії щодо узгодження
істотних умов майбутніх договірних
стосунків, порядку, місця та часу
укладання та виконання Договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.12.2004 р., а саме: займався пошуком
будинку та земельної ділянки протягом
всього 2004 року і постійно спілкувався з
ОСОБА_7, який познайомив між собою
позивача та відповідача № 1 - ОСОБА_2

Як вказує позивач всі розрахунки по
договорах завдатку, купівлі-продажу
земельної ділянки та конструктивних
елементів будинку і будівельних
матеріалів здійснювалися позивачем
особисто, що підтверджується:
розпискою від 30.12.2004 р. про передачу
позивачем відповідачу № 1 - ОСОБА_2
коштів в сумі 90300 грн., що складає 17037,73
дол. США в рахунок оплати вартості
земельної ділянки; розпискою від 30.12.2004
р. про передачу позивачем відповідачу
№ 1 коштів в сумі 530000 грн., що в
еквіваленті складає 100000 дол. США в
рахунок оплати вартості
конструктивних елементів будинку та
будівельних матеріалів; розпискою від
17.02.2005 р. про передачу позивачем
відповідачу № 1 - ОСОБА_2 коштів у сумі
609500 грн., що с складає 115000 дол. США в
рахунок оплати вартості
конструктивних елементів будинку та
будівельних матеріалів.

При цьому позивач вчиняв також всі
необхідні дії стосовно передачі
конструктивних елементів будинку та
будівельних матеріалів відповідно до
акту прийому-передачі конструктивних
елементів будинку та будівельних
матеріалів від 17.02.2005 р. При цьому
позивач узгоджував та особисто за
власні кошти виконував істотні умови
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 30.12.2004 р., здійснював всі дії
на реалізацію в подальшому своєї мрії -
побудови житлового будинку для своєї
родини.

Як вказує у позові позивач, 04.11.2006 р. був
укладений шлюб між позивачем та
відповідачем № 2 - ОСОБА_3 За рішенням
Шевченківського р/с м. Києва від 14.09.2011
р. за ініціативи відповідача № 2 шлюб
між позивачем та відповідачем № 2 -
ОСОБА_3 було розірвано. Одразу після
розірвання даного шлюбу позивач
запропонував відповідачу № 2 - ОСОБА_3
повернути йому власність земельну
ділянку площею 0,0707 га, що знаходиться
на АДРЕСА_1 та будинку. Але відповідач №
2 відмовилась повернути власність
позивачу, посилаючись на те, що
оскільки ця власність оформлена на
відповідача № 2, то вона і є належним
власником і нічого не має повертати.

Тому просить суд визнати договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.12.2004 р. недійсним у частині, що
стосується покупця, з одночасним
визнанням, що покупцем за ним є позивач
ОСОБА_1, за кошти останнього фактично
була здійснена купівля земельної
ділянки, конструктивних елементів
будинку та будівельних матеріалів.

Під час слухання справи по суті,
позивач та його представники позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити, посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві.:

Відповідач № 1 - ОСОБА_2 у судове
засідання з'явилась та вказала, що
підтримує позовні вимоги позивача.

Відповідач № 2 - ОСОБА_3 у судовому
засіданні позов у повному об'ємі не
визнала, при цьому у агресивній формі
відповідала на деякі запитання сторін
по справі мотивуючи, що усі дії вона
проводила сама без участі позивача і
тільки за свої особисті та її батьків
гроші, вказавши при цьому, що все ж таки
перебувала у шлюбі із позивачем та
разом із ним добудовувала даний
будинок.

Представник відповідача ОСОБА_8 та
адвокат ОСОБА_9 також не визнали позов у
повному об'ємі. При цьому адвокатом
ОСОБА_9 було заявлено клопотання про
застосування строку позовної давності,
а представником відповідача ОСОБА_8
було вказано, що позивач ОСОБА_1 весь
час подає позови до відповідача № 2 -
ОСОБА_3 (їй це відомо як представнику
відповідача, а не як матері відповідача
№ 2) пов'язані із поділом майна та
встановлення права власності на спірне
майно. Одним із останніх рішень є
рішення судді Диби О.В. від 01.08.2013.р про
виселення та вселення та визнання
права власності, за яким у позові
ОСОБА_1 .убуло відмовлено.

Третя особа - приватний нотаріус КМНО
ОСОБА_4 у судовому засіданні не
з'явилась, належним чином була
повідомлена.

Суд заслухавши пояснення, дослідивши
матеріали справи вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наведене.

Судом встановлено, що 30.12.2004 р. позивач
ОСОБА_1 придбав, а відповідач № 1 ОСОБА_2
продала конструктивні елементи
будинку, а також будівельні матеріали,
а саме: фундамент, стіни з цегли,
перекриття залізобетонне, перекриття
дерев'яне, дах з ондуліна, вікна
дерев'яні, дошки дерев'яні, міжкімнатні
двері, вхідні дерев'яні двері, цемент,
залізобетонні сходи, вантажні шахти
ліфта, цегла, які знаходяться на
АДРЕСА_1. Договірна ціна майна
становила 1272000 грн., що є грошовим
еквівалентом 240000 дол. США.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

При цьому суд також з'ясував, що також
30.12.2004 р. відповідач № 1 - ОСОБА_2 та
відповідачем № 2 - ОСОБА_3 уклали у 3
особи - приватного нотаріуса ОСОБА_4
договір купівлі-продажу земельної
ділянки ділянку площею 0,0707 га, що
знаходиться на АДРЕСА_1.

Ч. 2 ст. 202 ЦК України передбачено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

При цьому, як з'ясував суд, позивач
посилається на те, що він також приймав
участь у оформленні купівлі будинку у
відповідача № 1 ОСОБА_2, що
підтверджується розпискою від 30.12.2004 р.
про передачу позивачем відповідачу № 1
- ОСОБА_2 коштів в сумі 90300 грн., що
складає 17037,73 дол. США в рахунок оплати
вартості земельної ділянки; розпискою
від 30.12.2004 р. про передачу позивачем
відповідачу № 1 коштів в сумі 530000 грн.,
що в еквіваленті складає 100000 дол. США в
рахунок оплати вартості
конструктивних елементів будинку та
будівельних матеріалів; розпискою від
17.02.2005 р. про передачу позивачем
відповідачу № 1 - ОСОБА_2 коштів у сумі
609500 грн., що с складає 115000 дол. США в
рахунок оплати вартості
конструктивних елементів будинку та
будівельних матеріалів.

Суд до даних доказів відноситься
скептично, так як було з'ясовано, що
дані розписки за 2004 р., були відтворені
позивачем та відповідачем № 1 у 2011 р.( і
даний факт сторони не заперечували).

Як з'ясовано судом, під час надання
пояснень представник відповідача № 2 -
адвокат ОСОБА_9 наполягає на
застосуванні строку позовної давності.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у 3 роки.

У відповідності до ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із пояснень позивача,
останній вважає, що ним не порушено
строк позовної давності, так як він
лише у липні 2011 р. з'ясував, що
відповідач № 2 ОСОБА_3 порушила його
права, розірвавши зі ним шлюб за
рішенням Шевченківського р/с м. Києва
від 14.09.2011 р.

Між тим, суд, дослідивши обставини та
докази надані позивачем та його
представниками на підтвердження
поважності пропуску строку позовної
давності, із врахуванням всіх обставин
на які останні посилались, не знаходить
підстав для визнання поважними причин
пропущення строку позовної давності,
оскільки самі пояснення позивача щодо
перебування у шлюбних стосунках та
шлюбі із відповідачем № 2 спростовують
той фак., що лише при розірванні шлюбу
позивачу стало відомо про відсутність
у його власності земельної ділянки та
не може бути підставою для поновлення
позивачу строку позовної давності.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що
позовна давність застосовується судом
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення судом рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Враховуючи обставини викладені вище
суд вважає, що в задоволенні позову
ОСОБА_1 повинно бути відмовлено в
зв'язку зі плином строку позовної
давності, оскільки про її застосування
заявив представник відповідача № 2 -
адвокат ОСОБА_9, а підстав для визнання
поважними причин пропуску позовної
давності суд не знаходить.

Керуючись ст. 203, 207, 256, 257, ст.. 261, 267 ЦК
України, ст. 10, 15, 60, ст. 212-215, 218 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ
К.А. Васалатій