Справа № 524/7296/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.11.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука в складі:

Головуючого судді - Савічева В.О.

При секретарі - Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Кременчуці цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення боргу кредитором
спадкодавця

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
боргу кредитором спадкодавця. Свої
вимоги обґрунтовує наступним.
Відповідно до укладеного договору від
11.01.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит в
розмірі 1740,00 гривень. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями, які
постійно проживали разом зі
спадкоємцем є ОСОБА_1, ОСОБА_2. З огляду
на вищевикладене, просять суд стягнути
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» заборгованість в розмірі
16921,55 грн. за кредитним договором №
PLRORX10404830 від 11.01.2007 року та судові
витрати.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, подав заяву про
розгляд справи у його відсутність, на
позовних вимогах наполягав.

Відповідачі в судове засідання не
прибули по невідомій суду причині, про
день слухання справи повідомлялись у
відповідності до положень ст. 74 ЦПК
України - за адресою місця проживання
чи місця перебування фізичної особи,
зареєстрованої у встановленому
законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК
України у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою, вважається, що судовий виклик
або судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з
якої слідує, що особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

А тому, суд розглядає зазначену
цивільну справу та приймає відповідне
рішення у відсутності сторін на
підставі тих доказів, які маються у
матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно
оцінивши усі наявні докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення заяв по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Україною, Законом України №475/97-ВР від
17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9
Конституції України є частиною
національного законодавства України,
кожна людина при визначенні її
громадянських прав та обов'язків має
право на справедливий розгляд справи
незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції
України, кожному гарантується судовий
захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд
розглядає справи на принципах
змагальності і диспозитивності.

За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного договору від
11.01.2007 року ОСОБА_3 отримав кредит в
розмірі 1740,00 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 12% на рік на суму залишку
заборгованості з кредитом з кінцевим
терміном повернення 20.10.2007 року, що
підтверджується заявою позичальника
від 11.01.2007 року.

ОСОБА_3 належним чином не виконував
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором № PLRORX10404830 від 11.01.2007 року ,
внаслідок чого у нього станом на
ІНФОРМАЦІЯ_1 утворилась заборгованість
в розмірі 16921,55 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданого 15.11.2011 року
Центральним відділом ДРАЦС
Кременчуцького МУЮ Полтавської
області, серія НОМЕР_1.

02.07.2013 року позивачем було отримано
відповідь Третьої Кременчуцької
державної нотаріальної контори за
вих..№2023/02-14 від 27.06.2013 року, в якій
зазначалось, що спадкоємці померлого
ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи
відмову від спадщини до нотаріальної
контори не звертались та спадкова
справа після смерті спадкодавця була
заведена на підставі претензії ПАТ КБ
«Приватбанк».

Відомості про майно, що входить до
складу спадщини після смерті ОСОБА_3 та
про спадкоємців, яким видані свідоцтва
про право на спадщину, у Спадковому
реєстрі відсутні.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти, як це
передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Таким чином, у ОСОБА_3 за його життя
виник обов'язок з погашення боргу за
кредитним договором № PLRORX10404830 від
11.01.2007 року в розмірі 16921,55 грн.

Частиною першою статті 1218 ЦК України
передбачено, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.
Такі права та обов'язки особи, як
боржника, не входять до складу спадщини
відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України.

Зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним
договором не є таким, що нерозривно
пов'язано з його особою, отже воно
входить до складу спадщини, а відтак
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є правонаступниками
ОСОБА_3 у цих відносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 1231 ЦК
України, до спадкоємця переходить
обов'язок сплатити неустойку (штраф,
пеню), яка була присуджена судом
кредиторові із спадкодавця за життя
спадкодавця.

За правилами ст. 1281 ЦК України:
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги
(ч. 1); кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги (ч. 2); якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги (ч. 3).

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України
кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою та третьою цієї
статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо
виконання зобов'язань за кредитним
договором у випадку смерті боржника за
наявності поручителя чи спадкоємців
необхідно врахувати наступне.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України
спадкоємці боржника при умові
прийняття спадщини є боржниками
кредитора в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. При цьому
спадкоємці несуть зобов'язання
погасити нараховані відсотки і штрафи
тільки у тому випадку, якщо вони
вчинені позичальникові за життя. інші
нараховані зобов'язання фактично не
пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися для сплати
спадкоємцям.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом шестимісячного
строку з дня відкриття спадщини не
заявив про її відмову. Дії, що свідчать
про прийняття спадщини є фактичне
вступання в управління або володіння
спадковим майном.

Оскільки відповідачі постійно
проживали зі спадкодавцем, фактично
управляють та володіють спадковим
майном з часу відкриття спадщини,
відповідачі по справі вважаються
такими, що прийняли спадщину.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що
отримання спадкоємцем, який прийняв
спадщину, свідоцтва про спадщину є
правом, а не обов'язком.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину
стосовно нерухомого майна, але
зволікає з виконанням обов'язку,
передбаченого ст. 1297 ЦК України,
зокрема ухилення від погашення боргів
спадкодавця, кредитор має право
звернутися до нього з вимогою про
погашення заборгованості спадкодавця.

Ані матеріали справи, ані спадкова
справа не містять даних про склад
спадщини, в свою чергу, позивачем у
своїх позовних вимогах також не
зазначено про склад спадкового майна
за рахунок якого мають бути задоволені
вимоги про стягнення заборгованості та
не заявлено про визначення вартості
цього майна.

Оскільки склад та вартість спадкового
майна, виходячи з положень ст. 1282 ЦК
України, входять до предмету
доказування у цьому спорі, то не
надання доказів щодо цього є підставою
відмови задоволенні позову.

Таким чином, оскільки позивачем вимоги
позову в частині складу та вартості
спадкового майна не є доведеними, тому
суд дійшов до висновку щодо відмови у
задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі,
відповідно до ст. 88 ЦПК України,
понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви до суду не підлягають
стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного
товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором
спадкодавця - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.
Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків апеляційного
оскарження, залишається без розгляду,
якщо апеляційний суд за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя: