Справа № 158/1635/14-ц Провадження №
22-ц/773/1617/14 Головуючий у 1 інстанції:
Корецька В.В. Категорія: 47 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представників
відповідача Крутилка О.О., Данкевича
О.П., Ткач С.Й.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Жидичинської сільської ради
Ківерцівського району про визнання
незаконним та скасування рішення за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Ківерцівського районного суду
від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 18 лютого 2008 року
між сторонами було укладено договір
оренди землі, за яким Жидичинською
сільською радою йому надано в оренду на
49 років земельну ділянку площею 1, 00 га
для будівництва та обслуговування зони
відпочинку і організації пасічного та
флористичного господарства, яка
знаходиться в урочищі «Лоза» села
Жидичин Ківерцівського району
Волинської області. Відповідно до умов
договору нормативна грошова оцінка
даної земельної ділянки становить 22672,01
грн., а орендна плата - 3 % від
нормативної грошової оцінки на рік,
тобто 680 грн.

Рішенням Жидичинської сільської ради
№ 14/22 від 03 лютого 2012 року затверджено
нормативно-грошову оцінку земельних
ділянок, і згідно з додатком № 7 до
даного рішення надану йому в оренду
земельну ділянку оцінено у 843700,00 грн. та
встановлено орендну плату в розмірі 4 %
від вказаної суми.

Вважає, що цим рішенням відповідач в
односторонньому порядку змінив умови
договору, що є протиправним.

Виходячи з викладеного, просив визнати
незаконним та скасувати згадане
рішення сільської ради в означеній
частині.

Рішенням Ківецівського районного суду
від 16 вересня 2014 року в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1
просить скасувати це рішення і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

В запереченні відповідач Жидичинська
сільська рада просить відхилити
апеляційну скаргу та залишити рішення
без змін, зазначаючи про його
законність і обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення -
скасуванню з ухваленням нового рішення
з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
18 лютого 2008 року між Жидичинською
сільською радою та ОСОБА_1 було
укладено договір оренди землі, за яким
позивачу надано в оренду на 49 років
земельну ділянку площею 1,00 га для
будівництва та обслуговування зони
відпочинку і організації пасічного та
флористичного господарства, яка
знаходиться в урочищі «Лоза» с. Жидичин
Ківерцівського району Волинської
області. Відповідно до умов даного
договору нормативна грошова оцінка
земельної ділянки складає 22672,01 грн., а
орендна плата - 3 % на рік, тобто 680,16 грн.

Рішенням Жидичинської сільської ради
№ 14/22 від 03 лютого 2012 року «Про
укладення додаткової угоди до
договорів оренди» було затверджено
нормативну грошову оцінку земельних
ділянок, і згідно з додатком до даного
рішення надану ОСОБА_1 в оренду
земельну ділянку оцінено у 843700,00 грн. та
встановлено орендну плату в розмірі 4 %
від нормативної грошової оцінки (а. с. 6,
7). Додаткову угоду до договору оренди
земельної ділянки від 18 лютого 2008 року
було складено 14 лютого 2012 року, однак
дана угода підписана лише орендодавцем
(а. с. 29).

Як вбачається з витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, виданого
Відділом Держземагенства у
Ківерцівському районі Волинській
області № 03-4/6952 від 18 червня 2014 року,
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки, орендованої позивачем,
становить 843700,00 грн. (а. с. 28). Згідно з
Положенням про оренду земельних
ділянок по Жидичинській сільській раді
та порядок встановлення розмірів
орендної плати за земельні ділянки,
затвердженим рішенням цієї ради № 28/2
від 16 серпня 2013 року, річний розмір
орендної плати за земельну ділянку,
віднесену до категорії земель, які
орендує позивач, встановлено в розмірі
4 % від нормативної грошової оцінки (а. с.
31-32).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки, яка
перебуває в оренді позивача, визначена
спеціалістами Відділу
Держземагентства у Ківерцівському
районі Волинської області, який є
компетентним органом для здійснення
такого роду робіт, а рішення № 14/22 від 03
лютого 2012 року про укладення
додаткової угоди до договорів оренди
було прийнято в межах повноважень
Жидичинської сільської ради і його
положення не порушують вимог чинного
законодавства.

Однак такі висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи і ґрунтуються на неповному
з'ясуванні цих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно з п. п. 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад
відноситься вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин та затвердження ставок
земельного податку відповідно до
Податкового кодексу України.

Пунктом 288.5 ст. 288 Податкового кодексу
України передбачено, що розмір
орендної плати за земельну ділянку
встановлюється у договорі оренди, але
річна сума платежу не може бути меншою 3
відсотків нормативної грошової оцінки
і не може перевищувати 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Повноваження сільських рад у галузі
земельних відносин визначені статтею 12
Земельного кодексу України, згідно з
якою вказані органи місцевого
самоврядування, зокрема,
розпоряджаються землями
територіальних громад та надають
земельні ділянки у користування із
земель комунальної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 5, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 18,
ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оцінку
земель» нормативна грошова оцінка
земельних ділянок використовується
для визначення розміру орендної плати
за земельні ділянки комунальної
власності. Підставою для проведення
оцінки земель є рішення органу
місцевого самоврядування. Нормативна
грошова оцінка земельних ділянок,
розташованих у межах населених пунктів
незалежно від їх цільового
призначення, проводиться не рідше ніж
один раз на 5-7 років. Технічна
документація з нормативної грошової
оцінки земельних ділянок у межах
населених пунктів затверджується
відповідною сільською радою.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Жидичинської сільської ради
№ 13/3 від 18 січня 2012 року затверджено
технічну документацію з нормативної
грошової оцінки земель села Жидичин (а.
с. 27), виготовлену у відповідності з ч. 3
ст. 7 Закону України «Про оцінку земель»
і Порядком нормативної грошової оцінки
земель сільськогосподарського
призначення та населених пунктів,
затвердженого наказом Державного
комітету України по земельних
ресурсах, Міністерства аграрної
політики України, Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України, Української академії аграрних
наук від 27 січня 2006 року N 18/15/21/11.

На підставі вказаної технічної
документації Відділом Дерземагентсва
у Ківерцівському районі було видано
витяг про нормативну грошову оцінку
орендованої ОСОБА_1 земельної ділянки,
в якому така оцінка за 2012 рік
встановлена в розмірі 843700 грн. (а. с. 118).

Вказана зміна нормативної грошової
оцінки земельної ділянки викликала
необхідність внесення змін в укладений
сторонами договір оренди, що
обумовлено вищенаведеними положеннями
Податкового кодексу України.
Оспорюваним рішенням Жидичинської
сільської ради від 03 лютого 2013 року
визначено новий розмір орендної плати,
який обчислений, виходячи із
зазначеної у витягу нормативної
грошової оцінки земельної ділянки, і
доручено сільському голові від імені
ради укласти додаткову угоду до
договору оренди, тобто по суті - внести
відповідні зміни в договір в частині
ціни.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 632, ч. 1 ст. 654, ч. 2
ст. 759, ч. 3 ст. 762 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору найму (оренди).
Договором або законом може бути
встановлено періодичний перегляд,
зміну (індексацію) розміру плати за
користування майном.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про
оренду землі» зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Пунктами 10, 13, 36 укладеного між
сторонами договору оренди землі від 18
лютого 2008 року передбачено, що
обчислення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності здійснюється з
урахуванням їх цільового призначення
та коефіцієнтів індексації, визначених
законодавством, та затвердженими
Кабінетом Міністрів України формами,
що заповнюються під час укладення або
зміни умов договору оренди чи
продовження його дії. Розмір орендної
плати переглядається у разі зміни умов
господарювання, передбачених
договором, зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, зміни
коефіцієнтів індексації, визначених
законодавством, погіршення стану
орендованої землі не з вини орендаря,
що підтверджено документами, в інших
випадках, передбачених законом. Зміна
умов договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Суть позовних вимог ОСОБА_1 полягає,
зокрема, в тому, що нормативна грошова
оцінка орендованої ним земельної
ділянки, яка покладена в основу
оспорюваного рішення ради, не
відповідає вимогам закону та технічній
документації.

За наведених обставин питання про таку
відповідність підлягає детальному
з'ясуванню, чого суд першої інстанції
не зробив, а лише обмежився
констатацією того факту, що оцінка
здійснена компетентним органом.

Договір оренди землі від 18 лютого 2008
року укладений сторонами на підставі
рішення Жидичинської сільської ради №
11/30 від 22 червня 2007 року (а. с. 124). Пунктом
1 цього рішення затверджено ОСОБА_1
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 1,00 га в с.
Жидичин для будівництва та
обслуговування зони відпочинку і
організації ведення пасічного та
флористичного господарства в оренду
терміном на 49 років із земель резерву.
Згідно з п. 3 рішення вказана земельна
ділянка з часу її виділення до здачі в
експлуатацію запланованих під
будівництво об'єктів зони відпочинку
вважається як зайнята під поточним
будівництвом та відведена під майбутнє
будівництво. Пунктом 3 рішення
встановлено ОСОБА_1 орендну плату за
земельну ділянку - 3 % від нормативної
грошової оцінки та доручено сільському
голові від імені сільської ради
укласти договір оренди земельної
ділянки.

У п. 16 договору оренди землі від 18
лютого 2008 року визначено цільове
призначення земельної ділянки -
будівництво та комерційна діяльність
(а. с. 9-11), що в частині комерційної
діяльності вочевидь не відповідає
рішенню ради, на підставі якого цей
договір укладено, принаймні до здачі в
експлуатацію об'єктів будівництва.

Ні рішенням ради, ні договором оренди
не передбачено строк початку і
закінчення будівництва запланованих
об'єктів.

Сторони в судовому засіданні визнали,
що на даний час ОСОБА_1 навіть не
розпочав будівництво жодних об'єктів
на орендованій земельній ділянці.

Допитаний в суді апеляційної інстанції
як свідок начальник Відділу
Держземагентства у Ківерцівському
районі ОСОБА_7, який підписав витяг з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки за 2012
рік (а. с. 118), показав, що даний витяг був
виготовлений за клопотанням
Жидичинської сільської ради. При його
виготовленні в розпорядженні Відділу
були сама технічна документація та
договір оренди землі. Розмір
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки визначений із застосуванням
коефіцієнта Кф - 2,50, що встановлений для
земельних ділянок комерційного
використання, оскільки таке цільове
призначення спірної ділянки
передбачене п. 16 договору оренди. Однак
за наявності у нього на час
виготовлення витягу інформації про
обставини використання земельної
ділянки, встановлені в його
присутності в даному судовому
засіданні, а саме рішення ради, яким до
здачі в експлуатацію об'єктів
будівництва ділянка має статус
зайнятої під поточним будівництвом та
відведеної під майбутнє будівництво, а
також - відомостей про те, що
будівництво не закінчене, зміст витягу
був би іншим. Зокрема, в такому випадку
при визначенні розміру нормативної
грошової оцінки орендованої позивачем
земельної ділянки слід було
застосувати коефіцієнт Кф - 0,50, що
встановлений для земельних ділянок,
які знаходяться під поточним
будівництвом та відведені під майбутнє
будівництво.

Таким чином, апеляційним судом
встановлено, що покладена в основу
оспорюваного рішення Жидичинської
сільської ради від 03 лютого 2012 року
нормативна грошова оцінка орендованої
земельної ділянки не відповідає
статусу цієї ділянки та фактичним
обставинам її використання.

Виходячи з наведеного, рішення ради в
означеній частині є незаконним.

Рішення Жидичинської сільської ради
від 03 лютого 2012 року в частині
збільшення відсоткової ставки
орендної плати з 3 % до 4 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки відповідач обґрунтовує
посиланням на підпункт 1.6 пункту 2.3
Положення про оренду земельних ділянок
по Жидичинській сільській раді та
порядок встановлення розмірів
орендної плати за земельні ділянки,
затвердженого рішенням Жидичинської
сільської ради № 28/2 від 16 серпня 2013
року (а. с. 31-32). Вказаним підпунктом
передбачено, що орендна плата залежно
від функціонального призначення
земельної ділянки та терміну оренди
для земельних ділянок, переданих в
оренду під розміщення об'єктів по
наданню послуг населенню,
встановлюється в розмірі 4 % від
нормативної грошової оцінки.

Однак, по-перше, згадане Положення
прийняте після укладення сторонами
договору оренди землі та після
прийняття оспорюваного рішення ради
від 03 лютого 2012 року, тобто не було
чинним на час виникнення спірних
правовідносин, а відтак не може до них
застосовуватися. По-друге, ні
вищенаведеними нормами цивільного і
земельного законодавства, якими
врегульовано питання внесення змін у
договір оренди землі, ні умовами
договору оренди від 18 лютого 2008 року не
передбачено право орендодавця в
односторонньому порядку збільшувати
відсоткову ставку орендної плати.
Разом з тим, як зазначалося вище,
встановлений договором оренди
відсоток від нормативної грошової
оцінки орендованої ОСОБА_1 земельної
ділянки (3 %) знаходиться в межах,
визначених пунктом 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України (від трьох
до дванадцяти відсотків).

Тому і в частині збільшення
відсоткової ставки орендної плати з 3 %
до 4 % оспорюване рішення ради є
незаконним.

У зв'язку з допущеними судом першої
інстанції неповнотою з'ясування
обставин справи та невідповідністю
його висновків цим обставинам, що
призвело до неправильного вирішення
справи, оскаржуване рішення слід
скасувати і ухвалити нове рішення про
часткове задоволення позову
відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Апеляційним судом позов
задовольняється частково, так як
ОСОБА_1 просив не лише визнати
незаконним оспорюване рішення ради, а й
скасувати його, тоді як пунктом 10 ст. 16
Цивільного кодексу України способом
судового захисту цивільних прав та
інтересів особи є визнання незаконним
рішення органу місцевого
самоврядування. При цьому скасування
такого рішення ради судом не
вимагається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення Ківерцівського районного суду
від 16 вересня 2014 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення
Жидичинської сільської ради № 14/22 від 03
лютого 2012 року в частині визначення
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки площею один гектар в селі
Жидичин Ківерцівського району
Волинської області, що орендується
ОСОБА_8, в розмірі 843700 (вісімсот сорок
три тисячі сімсот) грн. та в частині
визначення орендної плати в розмірі 4
(чотири) відсотки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: