АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 687/1946/13-ц
Провадження № 22-ц/792/2285/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді Харчука
В.М.,

суддів: Кізюн О.Ю.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/2285/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Чемеровецького районного суду
від 23 жовтня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за
участі третьої особи без самостійних
вимог щодо предмету спору
Вишнівчицької сільської ради
Чемеровецького району Хмельницької
області про встановлення порядку
користування земельними ділянками,
заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, судова колегія,

В С Т А Н О
В И Л А :

рішенням Чемеровецького районного
суду від 23 жовтня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
Чемеровецького районного суду від 23
жовтня 2014 року ОСОБА_2 посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з»ясування
судом обставин справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права - ст. 158 Земельного кодексу
України, ст. ст. 58-60 ЦПК України.

Апелянт посилається на те, що
висновки суду першої інстанції про те,
що спір непідвідомчий суду, а належить
до вирішення та повноважень органу
місцевого самоврядування, є незаконним
і необґрунтованим.

Судам підвідомчі всі
земельні спори, незалежно від того, чи
розглядались вони органом
самоврядування.

З матеріалів цивільної
справи вбачається, що між ним та
відповідачем ОСОБА_3 існує земельний
спір з приводу землекористування та
права на

________________________________________________________________________
_

Головуючий в першій інстанції - Борсук
В.О. Справа № 22-ц/792/2285/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 47

приватизацію земельних ділянок по
АДРЕСА_2 (його земельна ділянка) та по
АДРЕСА_1 (ділянка суміжного
землекористувача ОСОБА_3)

Однак, судом не враховано, що спір
з приводу розмежування суміжних
земельних ділянок вже розглядався
органом самоврядування і комісією
Вишнівчицької сільської ради 18.07.2012
року вже складено акт встановлення
межових знаків між спірними суміжними
земельними ділянками.

Під актом стоять їхні підписи.

Але 22 серпня 2012 року ОСОБА_3
відмовилась підписати акт обстеження і
погодження меж суміжних земельних
ділянок, який складено ліцензованою
землевпорядною організацією ПП
«Дельтазем», про передачу йому у
власність його земельної ділянки
відповідно до рішення Вишнівчицької
сільської ради № 7 від 26 квітня 2014 року.

Ці обставини призвели до
звернення його із позовом до суду.

Незаконні посилання суду на
рішення Вінницького апеляційного
адміністративного суду та рішення
Вищого спеціалізованого
адміністративного суду України, які
досліджували зазначений акт комісії
сільської ради.

Ці рішення не давали підстав суду
першої інстанції не брати до уваги
складений комісією акт.

Не грунтуються на матеріалах
справи висновки суду першої інстанції
в тій частині, що висновок експерта
ОСОБА_7 не містить в собі каталогу
координат меж земельних ділянок по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та прив»язки до
будівель.

В матеріалах справи наявний
висновок експерта ОСОБА_5, в якому
містяться всі координати земельних
ділянок. Висновок експерта ОСОБА_7 є
повторним і в ньому міститься таблиця
довжин та кутів координатних точок
суміжних земельних ділянок. В додатку
№ 3 до експертного висновку експерта
ОСОБА_7 міститься таблиця довжин та
кутів координатних точок відповідно до
запропонованих варіантів експертного
висновку. Висновком також пропонується
порядок користування земельними
ділянками, де зазначені всі
координатні точки з прив»язкою до
будівель і споруд, розташованих на обох
земельних ділянках.

Тому апелянт просить
скасувати рішення Чемеровецького
районного суду від 23 жовтня 2014 року,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, встановити порядок
землекористування між земельними
ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
відповідно до варіанту № 1 висновку
повторної судової
будівельно-технічної експертизи
експерта ОСОБА_7, розділити понесені
судові витрати.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 4, 10, 11, 57,
59, 60, 61, ч.ч. 1 та 3, ст.ст. 64, 213, 308 ЦПК
України здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні і суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Суд вирішує цивільний спір
на засадах змагальності та
диспозитивності, в межах та на
підставах, визначених позивачем у
позовній заяві та на підставі наданих
сторонами на підтвердження чи
спростування позовних вимог належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона доказами
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів та інше.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим. Законним є

рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
належними і допустимими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Обставини, визнані
учасниками судового процесу,
доказуванню не підлягають.

Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 3) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 4) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 16
ЦК України способами захисту цивільних
прав та інтересів є, в тому числі,
визнання права, припинення дії, яка
порушує право, відновлення становища,
яке існувало до порушення, інші
способи, що встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 п.й) ст. 12, ч.
1 ст. 79, ч. 1 ст. 81, ч.ч. 1 та 2 ст. 95, ч. 1 п. г)
ст. 96, ч.ч. 1 та 3 ст. 103, ч.ч. 1 та 2 ст. 106, ч.ч.1,
2 та 3 ст. 107, ч.ч. 1 та 2 ст. 116, ч. ч.1 та 2 ст.
118, ч.ч. 1 та 2 ст. 120, ч. 1 ст. 123, ч.ч. 1 та 2 ст.
126, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 152, ч.ч. 1, 3, 5 ст. 158, ч.ч. 1 та 4
ст. 159, ч.ч. 1 та 2 ст. 161, п. п.1 та 7 розділу Х
Перехідних положень Земельного
кодексу України 2001 року , п. 34, ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно до
компетенції органів самоврядування
належить питання вирішення земельних
спорів щодо встановлення меж між
земельними ділянками суміжних
землекористувачів.

Земельна ділянка - це частина
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Громадяни можуть набувати
права власності шляхом приватизації
земельних ділянок, які раніше були
надані їм в користування.

У тому випадку, коли органом
самоврядування ухвалено рішення про
передачу земельної ділянки у власність
громадянина відповідно до Декрету КМ
України від 26 грудня 1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок», але
процедуру приватизації громадянином
не завершено внаслідок його смерті, то
право на завершення приватизації з
одержанням Державного акту на право
власності на земельну ділянку на своє
ім»я переходить до спадкоємців
громадянина.

Громадяни та юридичні особи,
що одержали у власність, у тимчасове
користування земельні ділянки у
розмірах, що були передбачені раніше
діючим законодавством, зберігають
права на ці ділянки.

Землекористувачі, якщо інше
не передбачено законом або договором,
мають право самостійно господарювати
на землі. Порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Землекористувачі
зобов»язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів.

Власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов»язані співпрацювати при
вчиненні дій, спрямованих на
забезпечення прав на землю кожного з
них, в тому числі і щодо встановлення та
зберігання межових знаків.

Власник земельної ділянки
має право вимагати від власника
сусідньої земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Види межових знаків і
порядок відновлення меж визначається
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів.

Основою для відновлення меж
є дані земельно-кадастрової
документації.

У разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий
спосіб визначення меж не узгоджується
з виявленими обставинами, зокрема із
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин.

Приватизація земельної
ділянки в межах населеного пункту, яка
перебувала в законному користуванні
громадянина, проводиться шляхом
звернення громадянина з відповідною
заявою до органу самоврядування, який у
свою чергу, в місячний строк приймає
відповідне рішення на підставі
технічних матеріалів та документів,, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

За наявності спору з приводу
суміжного землекористування із
суміжним землекористувачем, цей спір
попередньо повинен бути вирішений до
приватизації земельної ділянки у
встановлений законом спосіб. Спір
перешкоджає процедурі приватизації.

У разі переходу права
власності на жилий будинок та надвірні
споруди від одного власника до іншого,
в тому числі і в порядку спадкування, до
нового власника переходить і право
власності чи користування земельною
ділянкою, призначеною для
обслуговування будинку та надвірних
будівель.

Право власності на земельну
ділянку посвідчується Державним актом,
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
свідоцтвом про право на спадщину на
неї.

Захист прав власника
земельної ділянки чи землекористувача
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану ділянки, який
існував до порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування збитків; застосування
інших, передбачених законом способів.

Земельним законодавством чи
іншим законом не встановлено і не
передбачено способів захисту прав
землекористувачів, як-то: встановлення
порядку користування двома суміжними
земельними ділянками, які перебувають
в законному користуванні різних
землекористувачів; встановлення
порядку користування земельними
ділянками, розташованими між
земельними ділянками двох суміжних
землекористувачів.

Такі способи захисту
порушених прав не можуть бути
застосовані і не передбачені законом,
так як право користування різними
земельними ділянками носить
індивідуальний характер і жоден із
суміжних землекористувачів не може
набувати законного права користування
земельною ділянкою суміжного
землекористувача інакше як шляхом
встановлення земельного сервітуту.

Чинним земельним та
цивільним законодавством передбачено
встановлення порядку користування
лише тією земельною ділянкою, яка
перебуває у спільній власності чи
спільному користуванні двох і більше
власників чи землекористувачів.

Спори з приводу
встановлення меж суміжних земельних
ділянок в межах населених пунктів
,вирішуються органами самоврядування,
які з цього приводу ухвалюють
відповідне рішення, в якому
зазначається порядок його виконання.

Це рішення набуває чинності
з моменту його ухвалення, однак може
бути оскаржене заінтересованими
сторонами в судовому порядку. Лише у
випадку незгоди землекористувачів з
ухваленим органом самоврядування
рішенням щодо встановлення меж
земельних ділянок та виконання цього
рішення, спір вирішується судом.

Виконання рішення
здійснюється органом, що його ухвалив.

Відповідно до ст.ст. 19, 22, 51,55,
ч.ч. 4 та 5, ст. 59 Закону України № 858-ІУ
від 22 травня 2003 року «Про землеустрій»
організацію та здійснення землеустрою
в населених пунктах України покладено
на органи місцевого самоврядування,
які є замовниками землеустрою в межах
генерального плану населеного пункту
перед спеціалізованими організаціями,
які мають ліцензії на здійснення робіт
по землеустрою. Органи самоврядування
з питань землеустрою ухвалюють
відповідні рішення.

В тому числі органи
самоврядування ухвалюють відповідні
рішення щодо впорядкування існуючих в
населеному пункті землеволодінь і
землекористувань.

Межі земельних ділянок в
населеному пункті в натурі
закріплюються межовими знаками.

У випадку, коли межі
земельних ділянок збігаються із
природніми і штучними спорудами, як-то:
струмки, паркани та інше, межові знаки
можуть не встановлюватись.

При визначенні меж
земельних ділянок в натурі та
закріпленні їх межовими знаками
(здійсненні заходів та дій по
землеустрою) враховуються приватні
інтереси землевласників та
землекористувачів з метою
забезпечення цим особам рівних
можливостей набуття у власність або
користування земельних ділянок,
здійснюється захист їх прав.

Відповідно до п.п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.3,
3.2, 4.1, 4.2 Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
за № 376 від 18.05.2010 року та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.06.2010 року за № 391/17686
замовником робіт із землеустрою для
визначення меж земельних ділянок в
натурі та встановлення межових знаків
є орган самоврядування або власник
земельної ділянки.

Межі земельної ділянки - це
сукупність ліній, що утворюють
замкнений контур і розмежовують
земельні ділянки.

Встановлення меж земельних
ділянок в натурі на місцевості
(відновлення меж) здійснюється на
підставі розробленої спеціалізованими
організаціями та затвердженої у
встановленому порядку технічної
документації із землеустрою. Технічна
документація розробляється в складі
генерального плану населеного пункту.

Комплекс робіт із
землеустрою включає, в тому числі:
підготовчі роботи із землеустрою,
топографічно-геодезичні,
картографічні роботи, оформлення
матеріалів технічної документації,
встановлення меж земельних ділянок та
закріплення їх межовими знаками.

Закріплення меж земельних
ділянок в натурі здійснюється
виконавцем робіт (спеціалізованими
організаціями) у присутності власників
(землекористувачів) суміжних земельних
ділянок.

Відновлення меж земельних
ділянок здійснюється у випадках повної
чи часткової втрати межових знаків, а
також при вирішенні спорів між
власниками (користувачами) суміжних
земельних ділянок.

Власник або землекористувач
суміжної земельної ділянки має право
вимагати від суміжного власника чи
землекористувача сприяння у
встановленні межових знаків (їх
відновленні).

Відмовляючи у задоволенні
позову про встановлення порядку
користування земельними ділянками
позивачу ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 є суміжними
землекористувачами в селі Вишнівчик
Чемеровецького району, домоволодіння
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Межі земельних ділянок
суміжних землекористувачів чітко не
визначені, межові знаки не
встановлювались і між ними існує
земельний спір з приводу
землекористування та права на
приватизацію земельних ділянок.

Вишнівчицька сільська рада
як компетентний орган будь-яких рішень
з приводу встановлення меж земельних
ділянок позивача та відповідача не
ухвалювала, заходів по землеустрою
(впорядкуванню) цих двох
землекористувань відповідно до
чинного земельного законодавства не
проводила. Спір з приводу встановлення
меж земельних ділянок та відновлення
чи встановлення межових знаків органом
самоврядування не вирішувався, а тому
спір не може бути вирішений судом
шляхом задоволення позову позивача.

Такі висновки суду першої
інстанції грунтуються на встановлених
обставинах, підтверджених належними і
допустимими доказами, і зроблені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що
власником жилого будинку з надвірними
будівлями в АДРЕСА_2 був ОСОБА_6, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За ОСОБА_6 було закріплено
земельну ділянку для обслуговування
будинку 0,16 га та ведення особистого
підсобного господарства на іншому
додатку розміром 0,20 га.

26 листопада 1993 року
відповідно до вимог чинного земельного
законодавства Вишнівчицькою сільською
радою було ухвалено рішення про
передачу цих земельних ділянок у
власність ОСОБА_6

Однак,земельні ділянки
продовжували залишатись у власності
Вишнівчицької сільської ради, так як
ОСОБА_6 не завершив процедури
приватизації, не замовив технічну
документацію для здійснення
приватизації, не одержав Державного
акта на право власності на земельні
ділянки з визначенням їх меж в натурі
на місцевості і не зареєстрував за
собою право власності.

Власником сусіднього жилого
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1
є ОСОБА_3.

За ОСОБА_3 закріплено
земельні ділянки для обслуговування
будинку в розмірі 0,25 га та ведення
особистого підсобного господарства в
розмірі 0,02 га біля будинку та 0,18 га на
іншому додатку станом на 2014 рік. Розмір
землекористування ОСОБА_3 в попередні
роки постійно змінювався і складав від
1,47 га до 0,45 га.

Межі між земельними
ділянками для обслуговування будинків
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 чітко встановлені не
були і межові знаки між суміжними
землекористуваннями відповідно до
вимог чинного земельного
законодавства не встановлювались.

Рішенням Чемеровецького
районного суду від 17 січня 2011 року
визнано право власності в порядку
спадкування на жилий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_2 за сином
ОСОБА_6 - ОСОБА_2.

Останній відповідно до
прикінцевих та перехідних положень до
Земельного кодексу України також має
право на завершення процедури
приватизації земельних ділянок, що
перебували в користуванні спадкодавця,
отримання Державного акту на право
власності на земельні ділянки.

З метою завершення процедури
приватизації земельних ділянок на
підставі рішення Вишнівчицької
сільської ради 11 липня 2013 року ОСОБА_2
замовив та виготовив у спеціалізованій
організації Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Кайлас - К» технічну
документацію на земельні ділянки. Така
технічна документація виготовлена,
однак у встановленому порядку не
затверджена і процедура приватизації
не завершена, так як між суміжними
землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
існує земельний спір з приводу
правильного визначення меж між
суміжними земельними ділянками для
обслуговування належних їм будинків та
встановлення межових знаків.

18 липня 2012 року комісією в
складі Вишнівчицького сільського
голови, землевпорядника сільської
ради, депутатів Вишнівчицької
сільської ради, спеціаліста відділу
Держкомзему у Чемеровецькому районі,
начальника відділу регіонального
розвитку містобудування та
архітектури Чемеровецької РДА
складено акт про встановлення межових
знаків між суміжними земельними
ділянками сторін.

Однак, статус цього
створеного органу та його повноваження
в цій частині суперечать вимогам
земельного законодавства, так як такі
дії повинні вчиняти відповідні
спеціалізовані організації, які мають
відповідні ліцензії (виконавці робіт
із землеустрою).

Крім того, Вишнівчицька
сільська рада як компетентний орган
самоврядування по вирішенню земельних
спорів, не ухвалювала будь-яких рішень
з цього приводу, самоусунулась від
вирішення спору.

За позовом ОСОБА_3
постановою Чемеровецького районного
суду від 19 серпня 2013 року задоволено її
адміністративний позов, визнано
незаконною бездіяльність
Вишнівчицької сільської ради щодо
відмови у встановленні межових знаків
між суміжними земельними ділянками і
зобов»язано сільську раду визначити
межі та встановити межові знаки між
земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2
по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Постанова суду першої
інстанції переглядалась в
апеляційному та касаційному порядку і
залишена в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 30
вересня 2014 року, має преюдиційне
значення для вирішення спору.

Постанова від 19 серпня 2013
року має силу закону, але до цього часу
Вишнівчицькою сільською радою як
компетентним органом у вирішенні
земельного спору не виконана, межі
суміжних земельних ділянок не
визначені, а межові знаки між ділянками
не встановлені.

Наведені обставини
фактично визнаються сторонами та їх
представниками та повністю
підтверджуються дослідженими судом
письмовими доказами: засвідченими у
встановленому порядку копіями та
виписками з рішення Чемеровецького
районного суду від 17 січня 2011 року про
визнання права власності в порядку
спадкування на будинок АДРЕСА_2 за
ОСОБА_2, земельно-кадастрових книг
Вишнівчицької сільської ради про
закріплений розмір землекористування
сторін (т. 1, а.с.73-78), технічного паспорта
на жилий будинок ОСОБА_3 (т. 1, а.с.146-149),
витягом з рішення Вишнівчицької
сільської ради від 26 листопада 1993 року
з додатками про передачу земельних
ділянок у власність ОСОБА_6 (т. 1,
а.с.205-206), висновками
земельно-технічних експертиз з
доданими матеріалами ( т. 1, а.с.122-158, т.2,
а.с.1-31), довідками Вишнівчицької
сільської ради щодо розмірів
землекористування сторін та актом
комісії про встановлення межових
знаків (т. 1, а.с.197, 237, т.2, а.с.25-27), копією
постанови Вищого адміністративного
суду України від 30 вересня 2014 року (т.2,
а.с.43-45), показами свідків та іншими
матеріалами справи.

Цими доказами повністю
підтверджуються факти наявності спору
між сторонами з приводу визначення меж
суміжних земельних ділянок,
встановлення межових знаків, ухилення
компетентного органу Вишнівчицької
сільської ради від вирішення цього
спору.

При таких обставинах
позивачем невірно обраний спосіб
захисту порушеного права, який не може
бути застосований судом на час
вирішення спору, позивачем не доведено
обгрунтованості заявлених до суду
вимог.

Доводи апеляційної скарги
апелянта на спростовують таких
висновків суду першої інстанції

Суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
дослідив належні і допустимі докази,
які їх підтверджують, ухвалив законне
та обґрунтоване судове рішення,
підстави до скасування якого в межах
доводів апеляційної скарги апелянта
відсутні.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

У Х В А Л И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Чемеровецького районного суду
від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили..

Головуючий суддя: (підпис)
судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук