АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2307/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3834/14
Головуючий у 1-й інстанції Городівський
Доповідач Пилипчук Л. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.

суддів: КривчунТ.О., Чічіля В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Управління Держкомземагенства у
Миргородському районі Полтавської
області ( треті особи:
Великосорочинська сільська рада
Миргородського району, Відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Миргородського міськрайонного
управління юстиції Полтавської
області ) про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки та скасування їх
державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 листопада 2014 року у
задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування фактичних обставин
справи, невідповідність висновків
фактичним обставинам справи, прохала
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити повністю.

Не погоджуючись з висновком
районного суду про відсутність
підтвердження її права користування
земельною ділянкою після смерті
ОСОБА_4, зазначала, що до неї перейшло
право користування неприватизованою
земельною ділянкою чоловіка разом з
правом власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 11.04.2008 р.

Вважає безпідставним не
врахування судом першої інстанції
рішення Великосорочинської сільської
ради від 20.06.2014 року про скасування
рішення третьої сесії
Великоорочинської сільської ради
народних депутатів двадцять третього
скликання від 29.07.1998 року, яким
відповідачці передавалася безоплатно
земельна ділянка у власність, оскільки
до приватизованої відповідачкою
земельної ділянки увійшла частина
земельної ділянки, право користування
якої належить їй, та частина
прибережної захисної смуги ставка, що
суперечить нормам Водного Кодексу
України та Земельного Кодексу України.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги .

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 статті 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідно до рішення третьої сесії
двадцять третього скликання
Великосорочинської сільської ради від
29 липня 1998 року зі змінами, внесеними
рішенням тридцять восьмої сесії
п'ятого скликання Великосорочинської
сільської ради від 02 квітня 2010 року
передано безоплатно у приватну
власність ОСОБА_3 0,15 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та 0,2000 га - для ведення
особистого селянського господарства.
/а.с.7-9/

На підставі зазначених рішень
ОСОБА_3 одержала Державні акти на
право власності на земельну ділянку
серія ЯК №995422 та серія ЯК №995423 від
24.09.2010 року, здійснивши їх державну
реєстрацію. /а.с.10,11/

Позивачка, обгрунтовуючи позовні
вимоги, посилалася на те, що
відповідачка приватизувала частину
належної їй на праві користування
земельної ділянки після смерті
чоловіка ОСОБА_4 та частину земельної
ділянки, що є прибережною захисною
смугою ставка.

Місцевий суд, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з
недоведеності порушення чинного
законодавства та права позивачки при
набутті ОСОБА_3 права власності на
спірні земельні ділянки.

Такий висновок районного суду є
обгрунтованим та правомірним, виходячи
з наступного.

Позивачка, стверджуючи про
порушення відповідачкою її права на
успадковане право користування
земельними ділянками, не надала
доказів про фактичні розміри та межі
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Першою миргородською
державною нотаріальною конторою
11.04.2008р., ОСОБА_2 успадкувала після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловіка
ОСОБА_4 право власності на житловий
будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 на
неприватизованій земельній
ділянці./а.с.5/

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням третьої сесії 23 скликання
Великосорочинської сільської ради від
29 липня 1998 року ОСОБА_4 передано у
приватну власність земельну ділянку
для догляду за житловим будинком 0,25 га
та для ведення селянського
господарства 0,16 /а.с.7/. Однак він за
свого життя вказане рішення не
реалізував, право власності на
земельні ділянки не оформив.

Підстави набуття права на землю
визначені статтею 116 ЗК України.

Позивачка в суді першої інстанції
не надала доказів, що підтверджують її
право на спірні земельні ділянки у
відповідних межах, які, на її думку,
порушила відповідачка внаслідок
приватизації.

Неспроможними є доводи позивачки
щодо порушення ОСОБА_3 вимог ст.ст.60-61
ЗК України, внаслідок чого останньою
приватизована частина прибережної
захисної смуги ставка. У матеріалах
справи відсутні докази, які б
вказували на розташування такої смуги
на місцевості, її розміри, межування із
земельною ділянкою відповідачки, яка
частина такої ділянки увійшла до
спірних земельних ділянок.

Тоді як відповідно до ч.2 ст.58, ч.3
ст.60 ЗК України прибережні захисні
смуги встановлюються за окремими
проектами землеустрою, а їх межі
зазначаються у документації із
землеустрою кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

За відсутності зазначених
доказів місцевим судом обґрунтовано
не взято до уваги акт обстеження
земельних ділянок від 14 березня 2014
року, складеним комісією
Великосорочинсської сільської ради,
та акт перевірки дотримання земельного
законодавства від 14.04.2014 року
державного інспектора сільського
господарства в Полтавській області,
які містять загальну інформацію та не
створюють юридичних наслідків у
вигляді скасування державних актів на
право власності на земельні ділянки.
/а.с.13,15/

Крім того, слід зазначити, що
норми Земельного Кодексу та Водного
Кодексу, на які посилається позивачка.
не містять заборони щодо приватизації
земель водного фонду, в тому числі
прибережних захисних смуг, а
встановлюють обмеження у використанні
таких ділянок (стаття 61 ЗК України).

Також колегія суддів зауважує, що
позивачка не є суб'єктом звернення до
суду з вимогами щодо земель водного
фонду, які їй у власність чи
користування не надавалися, а отже і
порушення її права відсутнє.

Відповідно до абзацу другого
пункту 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року №7, із
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму ВСУ від 19.03.2010 р. №2, «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» при вирішенні в
судовому порядку питання про
недійсність документів, виданих на
підставі переглянутого рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про скасування свого
рішення, за яким земельна ділянка була
неправомірно одержана у власність чи
користування, слід враховувати Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), відповідно до пункту 5
мотивувальної частини якого органи
місцевого самоврядування не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Оскільки рішення третьої сесії
Великосорочинської сільської ради
двадцять третього скликання від 29.07.1998
року зі змінами, внесеними рішенням від
02.04.2010 року в частині що стосується
безоплатної передачі земельних
ділянок у власність ОСОБА_3 є
ненормативним правовим актом
одноразового застосування і вичерпало
свою дію після реалізації
відповідачкою на підставі вказаного
рішення права на приватизацію
земельної ділянки та одержання
Державних актів на право власності на
земельні ділянки, воно не може бути в
подальшому скасоване сільською радою.

Враховуючи викладене, є
неправомірним рішення сорокової сесії
шостого скликання Великосорочинської
сільської ради від 20 червня 2014 року про
скасування рішення третьої сесії
Великосорочинської сільської ради
двадцять третього скликання від 29.07.1998
року «Про передачу безоплатно у
власність земельних ділянок
громадянам» зі змінами, внесеними
рішенням тридцять восьмої сесії
Великосорочинської сільської ради
п'ятого скликання від 02.04.2010 року, в тій
частині, що стосується безоплатної
передачі земельних ділянок у власність
ОСОБА_3»./а.с.12/

За відсутності доказів порушення
вимог чинного законодавства при
приватизації ОСОБА_3 земельних ділянок,
районний суд правомірно відмовив
ОСОБА_5 у задоволенні її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
районного суду та зводяться до
переоцінки доказів, помилкового
тлумачення норм матеріального права
та незгоди з рішенням суду.

Оскільки рішення місцевого суду
ґрунтується на повно з'ясованих
фактичних обставинах та на правильно
застосованих нормах права, тому
колегія суддів апеляційну скаргу
відхиляє, а рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 07 листопада 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом 20 днів в касаційному порядку
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий - суддя
/підпис/ Л.І. Пилипчук

Судді
/підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/ В.А.Чічіль

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Л.І. Пилипчук