Справа № 362/894/14-ц
Провадження № 2/362/937/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2014 року Васильківський
міськрайонний суд Київської області в
складі: головуючого - судді Корнієнка
С.В., при секретарі - Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Василькові Київської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління
Держземагенства у Васильківському
районі Київської області та
Данилівської сільської ради
Васильківського району Київської
області про скасування рішення органу
місцевого самоврядування, визнання
недійсними державних актів на земельну
ділянку та договору дарування,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вимогами
про скасування рішення Данилівської
сільської ради № 202 від 10 вересня 1999
року та виданого на його підставі
сусідці ОСОБА_3 державного акту про
право власності на земельну ділянку
останньої від 10 травня 2000 року, а також
про визнання недійсним договору
дарування 19 червня 2004 року зазначеної
земельної ділянки відповідачеві
ОСОБА_2 та оформлених нею в подальшому
на підставі цього правочину двох
державних актів на земельні ділянки
під будівництво та ведення особистого
селянського господарства від 26 червня
2009 року із скасуванням їх державної
реєстрації, оскільки зазначені
документи порушують її цивільні права
та інтереси.

В судовому засіданні позивач вимоги
свого позову підтримала в повному
обсязі. Наполягала на тому, що
попереднє рішення Васильківського
міськрайонного суду від 6 серпня 2007
року за її позовом до ОСОБА_3 не має до
цієї справи відношення, оскільки на час
розгляду цивільної справи остання
подарувала земельну ділянку
відповідачеві по зазначеній цивільній
справі ОСОБА_2

Представники відповідача ОСОБА_2
вимоги позову не визнали, вважаючи їх
безпідставними та недоведеними.

Представники співвідповідачів -
Управління Держземагенства у
Васильківському районі Київської
області та Данилівської сільської
ради, до суду не з'явилися, хоча про
дату, час та місце розгляду справи
сторони повідомлялися судом належним
чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, які мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, та повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст.61 ЦПК
України, обставині, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до положень ч.1 ст.22 та
ч.1 ст.23 ЗК України, право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі і одержання документа, що
посвідчує це право, яким є державний
акт, які видаються і реєструються
сільськими, селищними, міськими та
районними радами. Використання
земельної ділянки до встановлення меж
цієї ділянки в натурі і одержання
документа, що посвідчує право
власності або користування землею,
забороняється.

Як вбачається з положень ст.ст.152 і 155 ЗК
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю. Навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельної ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. У разі
видання органом виконавчої влади акта,
яким порушуються права особи щодо
користування належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

У відповідності до державного акту
серії КВ № 858, виданого Данилівською
сільською радою 29.12.1995 року, позивачеві,
на підставі рішення 6-ої сесії 22-го
скликання Данилівської сільської ради
від 8 вересня 1995 року, на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,2 га в АДРЕСА_1.

Згідно з державним актом серії ІІІ-КВ
№ 6, виданого Данилівською
сільською радою 10.05.2000 року,
відповідачеві, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення
виконкому Данилівської сільської ради
№ 202 від 10 вересня 1999 року, належала
земельна ділянка площею 0,406 га в
АДРЕСА_2.

У відповідності до договору дарування
від 19 червня 2004 року, посвідченого
державним нотаріусом Васильківської
районної державної нотаріальної
контори Київської області, за
реєстровим № 1-2659, ОСОБА_3 подарувала
своїй онуці - відповідачеві ОСОБА_2,
земельну ділянку площею 0,406 га в
АДРЕСА_2.

Згідно державних актів серії ЯЖ №
6 та № 5 від 26 червня 2009 року,
відповідачеві на праві власності
належать дві земельні ділянки площею
0,2500 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, а
також 0,1558 га для ведення особистого
селянського господарства, в АДРЕСА_1

У відповідності до рішення
Васильківського міськрайонного суду
від 6 серпня 2007 року по цивільній справі
№ 22-20/07, в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 про скасування державного акту
про право власності на земельну
ділянку відповідача ОСОБА_3 та про
зобов'язання останню поновити порушені
нею межі її ОСОБА_1 суміжної земельної
ділянки з усуненням перешкод в
користуванні цим нерухомим майном, у
було відмовлено, у зв'язку з
недоведеністю нею порушення
відповідачем ОСОБА_2 її земельних прав.

Законність зазначеного судового
рішення були підтверджені ухвалами
Апеляційного суду Київської області
від 12 листопада 2007 року Верховного суду
України від 29 вересня 2008 року.

У відповідності до постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 квітня 2012 року по адміністративній
справі № 2а-15251/11/2670, в позові ОСОБА_1 до
Управління Держземагенства у
Васильківському районі Київської
області, третя особа - ОСОБА_2, в тому
числі, про скасування державного акту
на земельну ділянку виданий ОСОБА_3
відмовлено.

Законність зазначеного судового
рішення були підтверджені ухвалами
Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 грудня 2013
року та Вищого адміністративного суду
України від 30 травня 2013 року.

З огляду вищезазначених судових рішень
вбачається, що відповідно до збірного
кадастрового плану земельних ділянок
сторін по справі фактична площа
земельної ділянки ОСОБА_1 складає 0,2090, а
ОСОБА_3 - 0,3944 га, та при цьому відхилень в
суміжній межі земельних ділянок
названих осіб, які порушують земельні
права ОСОБА_1 не зазначено. Не
встановлено накладення земельної
ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку
ОСОБА_1, а також, що при передачі землі у
власність ОСОБА_3 її ділянку збільшено
за рахунок ділянки ОСОБА_1, або що її
земельна ділянка зміщена у бік ділянки
ОСОБА_1 Не встановлено також, що ОСОБА_3
порушила межі ділянок, переданих
сторонам у власність відповідно до
державних актів.

Таким чином, ухвалюючи у справі рішення
суд виходить з того, що позивачем
недоведене порушення її прав, як
власника земельної ділянки
відповідним рішенням органу місцевого
самоврядування, та земельною ділянкою
ОСОБА_3, а після її дарування - ОСОБА_2

При цьому, суд звертає увагу, що у
відповідності до вимог ст.ст. 71 і 75 ЦК
України (в редакції 1963 року), що діяв на
час прийняття відповідного рішення та
видачі правовстановлюючого документа,
позовна давність, загальний строк якої
встановлений в три роки,
застосовується судом незалежно від
заяви сторін.

Крім того, незважаючи на смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та продовжуючи
вимагати скасування рішення органу
місцевого самоврядування на підставі
якого останній був наданий державний
акт на землю, питання залучення її
спадкоємців під час розгляду справи
заявниця не вирішувала.

Що стосується вимог позову про
визнання недійсним договору дарування
спірної земельної ділянки між ОСОБА_3
та ОСОБА_2, суд, відмовляючи в їх
задоволені, виходить з положень ч. 1 ст.
215 ЦК України, за якою підставою
недійсності правочину, є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, та
вважає їх похідними від вимог про
скасування відповідного рішення
органу місцевого самоврядування та
визнання недійсним державного акту на
землю, крім того, заявниця не є стороною
цього правочину, а тому її вимоги є
безпідставними та такими, що
суперечать вимогам ст.16 ЦК України,
щодо невірно обраного нею способу
захисту, на її думку, порушених
цивільних прав та інтересів.

Суд критично ставиться до посилання
позивача, в обґрунтування своїх вимог
щодо порушення відповідачем її
земельних прав, на зміст листа
Інспекції, вважаючи його, у
відповідності до положень ч.1 ст.58 ЦК
України, неналежним доказом, оскільки
спростовується зібраними по справі
доказами, при цьому, на проведені
відповідного експертного дослідження
порушення свої земельних прав межами
суміжної земельної ділянки, позивач
під час розгляду зазначеної цивільної
справи не наполягала.

Суд також не приймає до уваги окремі
доводи позивача щодо вчинення
відповідачами неправомірних дій,
спрямованих на порушення її земельних
прав, оскільки зазначені обставини
були предметом неодноразових судових
досліджень та свого підтвердження не
знайшли.

Щодо стверджень позивача, що
застосування рішення Васильківського
міськрайонного суду від 6 серпня 2007
року по зазначеній цивільній справі є
недоречним, через дарування спірної
земельної ділянки ще у 2004 році ОСОБА_3
своїй онуці є безпідставним, оскільки,
у відповідності до положень ст.ст.125 і 126
ЗК України, право власності на земельну
ділянку виникає з моменту державної
реєстрації цього права та
посвідчується державним актом, що було
здійснено ОСОБА_2 лише 26 червня 2009 року,
тобто після сприйняття судом
відповідного рішення.

На підставі наведеного та керуючись ч.1
ст.22, ч.1 ст.23, 152 і 155 ЗК України, ст.ст.10, 11,
60, 61, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218, 221, 224, 223, 294 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги або по закінченню
апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Васильківський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Корнієнко С.В.