Провадження № 2/0202/381/2014
02 вересня 2014 року
Індустріальний районний суд м.
у складі: головуючого судді Зосименко
при секретарі Котула А.М.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання права
власності на садовий будинок,
В липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності на садовий будинок, який
уточнив у січні 2014 року, а саме садовий
будинок загальною площею 33,0 кв. м., який
розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_1, який складається з: веранди
(площа 12,4 кв. м.), коридору (площа 2,2 кв.
м.), кухні (6,0 кв. м.), кімнати (площею 12,4
кв. м.). В обґрунтування своїх вимог
позивач в позовній заяві та в
уточненому позові посилається на те,
що йому було надано у приватну
власність земельну ділянку на якій за
власні кошти він збудував об'єкт
Представник відповідача в
судове засідання не з'явився. Про час і
місце слухання справи повідомлявся
Представник третьої особи
Дніпропетровського міського
управління юстиції в судове засідання
не з'явився. Причини неявки суду не
Представник позивача не
заперечував, щодо заочного розгляду
справи, що відповідає положенням ст. 224
Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
Як вбачається із матеріалів
справи і встановлено в судовому
засіданні відповідно до Державного
акту на право приватної власності на
землю серія ДП № 001153, 72514053,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю 30 січня 1997 року за №
ОСОБА_1 передано у приватну власність
земельну ділянку площею 0,0633 на
території АДРЕСА_1 для ведення
Відповідно до ч.5 ст.375 ЦК України
право власності на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
На зазначеній земельній ділянці
відповідач самовільно збудував
садовий будинок А-1, душ, убиральню - Б,Г,
, сараї - Д,Е, навіс - В, споруди - № 1-5,1,
покриття - 1, що підтверджується
технічним паспортом.
Як встановлено в судовому засіданні,
належний дозвіл чи належно
затверджений проект для будівництва
об'єкту нерухомого майна відповідач не
отримував. Відповідно до наданих
позивачем документів, дачний будинок, у
встановленому законом порядку в
експлуатацію не прийнятий.
Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно( житлові будинки, будівлі,
споруди, тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна), якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом , якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм
Згідно ч.5 ст.376 ЦПК України, на вимогу
власника ( користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.
Позивач посилається на те, що він
придбав зазначений садовий будинок у
відповідача 04 лютого 1984 року, про що
було складено розписку. Однак жодного
доказу, що садовий будинок належав на
праві власності відповідачу та що
останній був членом садівничого
кооперативу, позивач суду не надав.
Представник позивача у судовому
засіданні не зміг пояснити суду, чому,
придбавши садовий будинок у 1984 році,
позивач став членом садівничого
товариства тальки у 1996 році, що
підтверджується довідкою від 01.07.2013
року. Крім того, згідно цієї ж довідки
садівничого товариства, саме позивач
побудував садовий будинок № 53 за
власні кошти у 1975 році. За таких
обставин суд не вбачає підстав для
Керуючись ч.1 ст. 331, ст.ст. 375, 376 ЦК
України, ст. 11, 15, 30, 60, 169,224-226 ЦПК
України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
Рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Індустріальний районний
суду м. Дніпропетровська шляхом подачі
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя
С.Г. Зосименко