Справа № 580/2041/14-ц
провадження 2/580/682/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року
Лебединський районний суд Сумської
області

в складі: головуючої судді -
Подопригори Л. І., за участю секретаря
судового засідання Лєсної Н.В.,
представника позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Боровеньківської сільської
ради Лебединського району Сумської
області про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно,
третя особа - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно,
мотивуючи свої вимоги тим, що на
початку січня 2012 року вона вирішила
придбати садибу, яка розташована в
АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4. До складу
даної садиби входить земельна ділянка
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та ведення
особистого селянського господарства
загальною площею 0,31 га. та розташовані
на ній наступні побудови: дерев'яний
житловий будинок під літ. «А»,
загальною площею 48,6 кв.м., житловою
площею 20,3 кв.м.; цегляний сарай під літ.
«Б»; цегляна літня кухня під літ. «Б1»;
дощатий сарай під літ. «б»; цегляний
погріб під літ. «п/г»; дощата огорожа
під літ. «№1-2».

10 січня 2012 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_4
договір купівлі-продажу вказаної
садиби, визначивши всі істотні умови
договору, а саме, визначили його ціну -
10000 грн., порядок оплати, порядок
передачі майна та нотаріального
посвідчення договору.

Цього ж дня позивачка передала ОСОБА_4
кошти в розмірі 10000 грн., як оплату за
придбану садибу.

Посвідчити нотаріально даний договір
вони домовилися в строк до 1 березня 2012
року.

При укладенні договору купівлі-продажу
вищезазначеної садиби була присутня
онука ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та її чоловік -
ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла у
зв'язку з чим не був посвідчений
нотаріально договір купівлі-продажу
садиби.

Після смерті ОСОБА_4 право на її
спадщину виникло в онуки померлої -
ОСОБА_3.

Будучи обізнаною про наявність
договору купівлі-продажу садиби, що
розташована в АДРЕСА_1, ОСОБА_3
відмовилась переоформлювати на своє
ім'я право власності на дану садибу в
порядку спадкування.

Тому позивачка просить суд визнати
дійсним договір купівлі-продажу садиби
укладений між нею та ОСОБА_4 10 січня 2012
року та визнати за нею право власності
на дану садибу.

В попередньому судовому засіданні
представник позивачки підтримав
позовні вимоги повністю.

Представник відповідача та третя особа
в попереднє судове засідання не
з'явилися, хоча і були своєчасно та
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, але
надали заяви в яких просять розгляд
справи провести без їх участі, позовні
вимоги визнають та не заперечують
проти ухвалення рішення в попередньому
судовому засіданні.

На підставі статей 130 та 174 ЦПК України
за згодою сторін суд вважає можливим
рішення суду постановити при
проведенні попереднього судового
засідання.

Дослідивши докази у справі, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2, є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами мають місце цивільні
правовідносини, які регулюються ст. 15,
16, 182, 220, 317, 325, 328, 334, 392, 638, 655, 657 ЦК
України.

В судовому засіданні встановлено, що
дійсно мав місце факт продажу ОСОБА_4
належної їй на праві власності садиби,
яка розташована в АДРЕСА_1, позивачці -
ОСОБА_2, що стверджується розпискою про
отримання коштів за продану
вищезазначену садибу, копія якої
міститься в матеріалах справи (а.с. 9).

Право власності ОСОБА_4 на садибу, яка
розташована в АДРЕСА_1,
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житловий будинок та
рішенням виконавчого комітету
Боровеньківської сільської ради, копії
яких містяться в матеріалах справи (а.с.
11-13).

З технічного паспорта на садибу, яка
розташована в АДРЕСА_1 та довідки КП
«Бюро технічної інвентаризації
виконавчого комітету Лебединської
міської ради» вбачається, що на
земельній ділянці розташовано:
дерев'яний житловий будинок позначеній
на плані під літ. «А», загальною площею
48,6 кв.м., житлова площа 20,3 кв.м.; цегляний
сарай під літ. «Б»; цегляна літня кухня
під літ. «Б1»; дощатий сарай під літ. «б»;
цегляний погріб під літ. «п/г»; дощата
огорожа під літ. «№1-2» (а.с.11, 15-18).

Із свідоцтва про смерть виданого
Боровеньківською сільською радою
Лебединського району Сумської області
вбачається, що ОСОБА_4 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 право на її
спадщину виникло в онуки померлої -
ОСОБА_3.

Будучи обізнаною про наявність
договору купівлі-продажу садиби, що
розташована в АДРЕСА_1, ОСОБА_3
відмовилась переоформлювати на своє
ім'я право власності на дану садибу в
порядку спадкування.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона ( продавець ) передає або
зобов'язується передати майно (товар ) у
власність другій стороні ( покупцеві ),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар ) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Судом встановлено, що договір
купівлі-продажу садиби не був належним
чином оформлений у відповідності із
вимогами ст. 657 ЦК України, оскільки
продавець помер. Крім того, спадкоємиця
після смерті продавця будучи обізнаною
про наявність вищезазначеного
договору купівлі-продажу садиби
відмовляється приймати її як спадщину.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що між позивачкою та ОСОБА_4 фактично
був укладений договір купівлі-продажу
садиби, так як позивачка оплатила її
вартість, а ОСОБА_4 прийняла кошти. У
свою чергу ОСОБА_4 передала
правовстановлюючі документи на садибу,
а позивачка прийняла їх.

Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або

часткове виконання договору, але одна
із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Суд вважає, що згідно ст. 328 ЦК України
право власності на садибу позивачка
набула на підставах, що не заборонені
законом, зокрема з правочину і маються
підстави для визнання за нею цього
права.

Таким чином суд дійшов висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані, визнані відповідачем та
третьою особою і тому підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 88, 130, 174, 209,
213, 214, 215 ЦПК України, ст. 15, 16, 182, 220, 317, 325,
328, 334, 392, 638, 655, 657 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу садиби, що розташована
в АДРЕСА_1, укладений 10 січня 2012 року між
продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2.

Визнати право власності на садибу, що
розташована в АДРЕСА_1 та складається з
наступних побудов: дерев'яного
житлового будинку позначеного на плані
під літ. «А», загальною площею 48,6 кв.м.,
житлова площа 20,3 кв.м.; цегляного сараю
під літ. «Б»; цегляної літньої кухні під
літ. «Б1»; дощатого сараю під літ. «б»;
цегляного погреба під літ. «п/г»;
дощатої огорожі під літ. «№1-2» за
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через
Лебединський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення, а особами,
які не були присутні під час
проголошення рішення протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Суддя
Подопригора Л. І.