ун. № 759/8426/14-ц
пр. № 2/759/3617/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року Сявтошинський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -
П»ятничук І.В.,

при секретарі -
Іванові К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про витребування майна із чужого
незаконного володіння, виселення,
вселення, стягнення коштів та
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, -

ВСТАНОВИВВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, виселення та
вселення, стягнення суми доходу від
використання майна та відшкодування
моральної шкоди, та просила суд
постановити рішення, яким витребувати
у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1,
виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1 в вказану
квартиру, стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 20000 грн., стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 дохід від
використання квартири в розмірі 98000
грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
посилаючись на те, що вона - позивачка
на підставі договору довічного
утримання є власником квартири
АДРЕСА_1. Відповідно до рішення
Солом»янського районного суду м. Києва
від 07.12.2004 року, яке набрало законної
сили визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1. Позивач
зазначала, що 07.02.2001 року був укладений
договір купівлі-продажу спірної
квартири між ОСОБА_5, яка продала, а
ОСОБА_4 придбала спірну квартиру.
Згідно рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 30.11.2009 року
було витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 спірну квартиру та
усунуто перешкоди у здійснені права
власності на спірну квартиру шляхом
скасування державної реєстрації за
ОСОБА_6 та здійснення державної
реєстрації за ОСОБА_1 Позивач
зазначала, що не має можливості
вселитися у спірну квартиру та
оформити технічну документацію на
спірну квартиру, оскільки відповідачі
перешкоджають у користуванні
квартирою. Позивач зазначала, що їй
стало відомо що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2
09.11.2008 року укладено договір оренди
спірної квартири. Позивач зазначала, що
згідно заочного рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 13.03.2012 року її позов було
задоволено, усунуто перешкоди у
користуванні та розпорядженні спірною
квартирою, ухвалою Апеляційного суду м.
Києва вказане заочне рішення
скасовано, та у позові відмовлено.
Також було відмовлено у відкритті
касаційного провадження з посиланням
на те,що договір оренди недійсним не
визнався та позивачка не виконала
вимоги ч.3 ст. 825 ЦК України. Позивач
зазначала, що оскільки відповідачі не
мали права укладати між собою Договір
оренди спірної квартири, оскільки
ОСОБА_4 не була власником спірної
квартири, Договір оренди не
реєструвався у місцевій раді народних
депутатів то вказаний договір оренди
є неукладеним. Крім того, як вказує
позивач відповідач ОСОБА_4 уклала із
відповідачем ОСОБА_2 договір оренди та
починаючи із 09.11.2008 року відповідач
ОСОБА_2 сплачує відповідачу ОСОБА_4
орендну плату за спірну квартиру у
розмірі 2000 грн., а тому отримала дохід
від спірної квартири у розмірі 98000 грн.
Позивач також зазначає, що діями
відповідачів їй завдано моральну шкоду
яку вона оцінює у 20000 грн. які завдані
діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та 50000 грн. діями
ОСОБА_4, а тому просить суд позов
задовольнити витребувати у ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1; виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі спірної квартири;
вселити позивача у спірну квартиру;
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 20000 грн., стягнути з
ОСОБА_4 дохід від використання квартири
у розмірі 98000,00 грн. та моральну шкоду у
розмірі 50000, грн.. та судові витрати
посилаючись в обґрунтування заявлених
вимог на ст..150 ЖК УРСР, ст.. 15, 16, 23, 316, 317,
321, 386, 387, 390, 1212 ЦК України.

Позивачка в судове засідання не
з»явилась, її інтереси представляє
представник з належним чином
оформленими повноваженнями.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на обставини
зазначені у позовній заяві на підставі
пояснень та доказів долучених до
матеріалів справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явилась, її інтереси
представляє представник з належним
чином оформленими повноваженнями.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечував щодо
заявлених позовних вимог, вказуючи на
їх необґрунтованість та
безпідставність просив в задоволенні
заявлених вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 належним
чином повідомлений у судове засідання
не з»явився, заяв про поважні причини
неявки до суду не подав, тому з
урахуванням думки учасників судового
розгляду суд вважає можливим
розглянути справу в його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з»явилась, заяв про
поважні причини неявки до суду не
подала, тому з урахуванням думки
учасників судового розгляду суд вважає
можливим розглянути справу в її
відсутності.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
рішення Солом»янського районного суду
м. Києва від 07.12.2004 року, яке набрало
законної сили,( а.с.47-54) визнано
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1. 07.02.2001 року був укладений
договір купівлі-продажу спірної
квартири між ОСОБА_5, яка продала, а
ОСОБА_4 придбала спірну квартиру.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що згідно
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 30.11.2009 року було
витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_4 спірну квартиру та
усунуто перешкоди у здійснені права
власності на спірну квартиру шляхом
скасування державної реєстрації за
ОСОБА_6 та здійснення державної
реєстрації за ОСОБА_1.( а.с.18-20).

Відповідно до заочного рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 13.03.2012 року позов ОСОБА_1 було
задоволено, усунуто перешкоди у
користуванні та розпорядженні спірною
квартирою, ухвалою Апеляційного суду м.
Києва вказане заочне рішення
скасовано, та у позові відмовлено.
Також було відмовлено у відкритті
касаційного провадження з посиланням
на те,що договір оренди недійсним не
визнався та позивачка не виконала
вимоги ч.3 ст. 825 ЦК України( а.с.61-65), а
тому до вказаних обставин суд
застосовує вимоги ч.3 ст. 61 ЦУПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-і
відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів
справи, 25.07.2011 р. позивач зверталась до
Святошинського РУ ГУ МВС України з
приводу того що вона не може вселитись
в спірну квартиру оскільки в ній
проживають сторонні особи, відповідно
до листа РУГУ встановлено, о в вказаній
квартирі проживає ОСОБА_3 12.02.1988 р. який
пояснив, що в квартирі проживає на
підставі договору найму житла від
09.08.2011 р. ( а.с. 15).

Відповідно до постанови про
відмову в порушенні кримінальної
справи Святошинського РУ ГУ МВС
України в м.Києві від 21.06.2011 р.
встановлено, що 15.06.2011 р. ОСОБА_1
звернулась до РУГУ з заявою, вказуючи
на те, що в квартирі власницею якої вона
є пооживають сторонні особи, однак під
час проведення перевірки не
встановлено особи проживаючих в
квартирі ( а.с. 16).

Відповідно до умов договору
оренди від 09 листопада 2008 року
орендодавець ОСОБА_4 надала, а орендар
ОСОБА_2 прийняла у строкове платне
користування спірної квартири. ( а.с. 17).

У вказаному договорі вказано, що
вона належить ОСОБА_4 на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу АВР № 309287 від 07 лютого
2001 року.

Однак, на час укладення вказаного
договору ОСОБА_4 було відомо, що
рішенням Солом'янського районного суду
від 07 грудня 2004 року був визнаний
недійсним договір дарування спірної
квартири від 20 жовтня 2000 року, саме
тому рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 30 листопада
2009 року спірна квартира витребувана на
її користь у добросовісного набувача в
порядку ст. 388 ЦК України та ст. 145 ЦК
УРСР.

Також, представником ОСОБА_2 в
судовому засіданні суду надано договір
від 09.08.2010 р. укладений між орендодавцем
ОСОБА_8 та орендарем ОСОБА_2 спірної
квартири, як вказує представник саме за
даним договором відповідачка
проживала в спірній квартирі з серпня
2010 р. по червень 2012 р. оплату за
користування квартирою перераховувала
на картковий рахунок ОСОБА_8

Як встановлено в судовому
засіданні на день укладення договору
як від 09.08.2010 р. так і від 09.11.2008 р.
позивачка ОСОБА_1 була власником майна,
оскільки на час укладання між ОСОБА_9 та
ОСОБА_1 договору довічного уримання - 11
серпня 1998 р. будь-яка державна
реєстрація цих прав для підтвердження
права власності законом на той час не
вимагалася, а тому суд вважає доведеним
що позивач є власником квартири
АДРЕСА_1, згідно до наданого суду
договору оренди від 09.11.2008 р. ОСОБА_4 є
орендодавцем спірної квартири, а
орендарем є ОСОБА_2 права позивача на
користування та розпорядження спірною
квартирою безумовно порушені, а тому
підлягають захисту шляхом
витребування майна з чужого володіння,
вселення позивача та виселення
відповідачів з даної квартири.

Щодо заявлених вимог позивача про
стягнення з ОСОБА_4 коштів у розмірі 98000
грн. та моральної шкоди у розмірі 50000
грн. та солідарного стягнення з ОСОБА_2
та ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 20000
грн. суд вважає, що дані вимоги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Щодо вимоги про відшкодування
моральної шкоди, суд звертає увагу на
наступне. Стаття 23 ЦК України
встановлює, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Для відшкодування моральної шкоди, в
силу наведених норм, необхідні
наступні підстави: наявність душевних
страждань, яких позивач зазнав у
зв'язку з протиправною поведінкою щодо
нього або приниження честі та гідності
позивача. Необхідними умовами також є
неправомірність рішень, дій чи
бездіяльності та наявність вини
відповідача.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач у справі не довела суду
доказами як підстави відшкодування
моральної шкоди із відповідачів, так і
не обґрунтувала розмір заявлених
вимог.

Відносно стягнення з ОСОБА_4
доходу від оренди квартири в розмірі
98000 грн. суд вважає дані вимоги
недоведеними, оскільки жодним чином не
встановлено, що дана особа отримувала
кошти саме в даному розмірі, відповідно
до наданого представником відповідача
договору оренди від 09.08.2010 р. кошти
перераховувались ОСОБА_8

Відповідно до ст..88 ЦПК України
суд вважає можливим стягнути на
користь позивача з відповідачів
ОСОБА_10 та ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі по 243 грн. 60 коп. з кожного.

На підставі зазначеного,
аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності, та надані сторонами
пояснення по справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»єктивному та безпосередньому
досліджені наявних у справі доказів,
враховуючи те, що в судовому засіданні
достовірно досліджені докази, суд
приходить до висновку про те, що позов
підлягає частковому задоволенню
керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60 208, 209, 212- 215, 218,
294, ЦПК України,ст. ст.331,825 ЦК України
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Витребувати у ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, з
квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини
заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
по 243 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через Святошинський районний суд
м. Києва.

Суддя

ун. № 759/8426/14-ц

пр. № 2/759/3617/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року Сявтошинський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -
П»ятничук І.В.,

при секретарі -
Іванові К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про витребування майна із чужого
незаконного володіння, виселення,
вселення, стягнення коштів та
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, -

ВСТАНОВИВВ:

Керуючись ст.ст. 209, 218 ЦПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Витребувати у ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, з
квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини
заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
по 243 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через Святошинський районний суд
м. Києва.

Суддя