Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - відділ державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції, про
звільнення від заборгованості зі
сплати аліментів на утримання
неповнолітніх дітей та зміну розміру
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 25 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, у якому просив
звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами у розмірі
4 891 грн 55 коп., що стягнуті на користь
ОСОБА_4 на утримання
неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
виконавчим листом № 2-5416/09, виданим 01
липня 2009 року Рівненським міським
судом Рівненської області, а також
зменшити розмір аліментів, визначений
рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з твердої грошової суми у
розмірі 701 грн на тверду грошову суму у
розмірі 400 грн щомісячно.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від
12 березня 2014 року позов задоволено
частково.

Звільнено ОСОБА_3 від сплати
заборгованості за аліментами, що
стягнуті на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за виконавчим листом №
2-5416/09, виданим Рівненським міським
судом Рівненської області 01 липня 2009
року, у сумі 4 891 грн 55 коп.

Зменшено розмір аліментів, визначений
рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 05 червня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з твердої грошової суми у
розмірі 701 грн на тверду грошову суму у
розмірі 500 грн щомісячно, з дня набрання
рішенням суду законної сили та до
досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 25 червня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано. У задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що рішенням
Рівненського міського суду
Рівненської області від 05 червня 2009
року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 701 грн на кожну
дитину щомісячно до досягнення ними
повноліття, яке набрало законної сили
та не оскаржувалося ОСОБА_3

Згідно з розрахунком за аліментами,
визначеним державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції (далі - ВДВС Рівненського МУЮ),
станом на 01 жовтня
2013 року заборгованість складає 4 891 грн
55 коп. Дана заборгованість позивачем не
оспорювалася.

Так, звертаючись до суду з цим позовом,
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що за березень - травень 2013 року він не
сплачував аліментів, оскільки придбав
сину одяг на випускний вечір на
загальну суму 2 836 грн, на підтвердження
чого надав квитанцію від 23 травня 2013
року № 1018; у серпні 2013 року він оплатив
сину перший семестр навчання в
Національному університеті медицини
та біотехнологій ім. С.З. Гжицького у
сумі 2 876 грн 50 коп., на підтвердження
чого надав квитанцію від 20 серпня 2013
року № 10577.194.1; на проживання сина в
гуртожитку витратив 1 430 грн,
про що свідчить надана позивачем
квитанція від 20 серпня 2013
року № 10577.195.1.

За таких обставин позивач звернувся до
ВДВС Рівненського МУЮ із заявою про
врахування у рахунок оплати аліментів
за виконавчим листом № 2-5416/09,
виданим 01 липня 2009 року Рівненським
міським судом Рівненської області,
коштів на утримання сина у сумі 7 142 грн
50 коп.

Проте листом державного виконавця ВДВС
Рівненського МУЮ від 09 жовтня
2013 року № 14426 ОСОБА_3 відмовлено у
врахуванні витрат у сумі 7 142 грн 50 коп. у
рахунок погашення заборгованості за
аліментами у зв'язку з тим, що стягував
заперечує зарахування таких витрат.

Крім того, на обґрунтування свого
позову ОСОБА_3 посилався на те, що він
має заборгованість за кредитним
договором, зокрема відповідно до
виконавчого листа, виданого 11 жовтня 2012
року Дніпровським районним судом м.
Києва, з нього на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(далі - ПАТ «Укрсоцбанк») стягнуто
заборгованість на загальну суму 890 467
грн 54 коп.

Разом з тим відповідно до довідки
поліклініки № 1 Рівненського
міськвиконкому від 18 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 знаходиться на обліку з
діагнозом «діабет 2-го ступеня
важкості».

Під час розгляду справи судом першої
інстанції допитано в якості свідка
ОСОБА_8, яка в судовому засіданні
пояснила, що її мати ОСОБА_4 останні сім
років грошових коштів на її утримання
взагалі не надавала. Гроші на навчання
та проживання у м. Львові, а також на
особисті потреби надає лише батько.

Крім того, допитано ОСОБА_6, який
пояснив, що в період з 2009 року до
вересня 2013 року він проживав з матір'ю.
Кошти в цей період на харчування, одяг
та інші потреби надавали матір та
батько. Коли він вступив до
Національного університету
ветеринарної медицини та
біотехнологій ім. С.З. Гжицького, то
кошти на навчання, харчування, одяг,
проживання в гуртожитку та особисті
витрати надає лише батько. Мати іноді
дає гроші, щоб купити квитки на проїзд
зі Львова до Рівного.

Частиною першою ст. 192 СК України
визначено, що зміна розміру аліментів
за позовом платина аліментів можлива
за зміною та погіршенням матеріального
стану платника, зміною сімейного стану
або погіршенням стану здоров'я.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з
доведеності позову та наявності
правових підстав для звільнення
позивача від сплати заборгованості за
аліментами, що стягнуті на користь
ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх
дітей за виконавчим листом № 2-5416/09,
виданим 01 липня 2009 року Рівненським
міським судом Рівненської області, у
сумі 4 891 грн 55 коп., а також зменшення
розміру аліментів, визначеного
рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 05 червня 2009
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення аліментів на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з твердої грошової суми у
розмірі 701 грн на тверду грошову суму у
розмірі 500 грн щомісячно, з дня набрання
рішенням суду законної сили та до
досягнення дитиною повноліття.

Проте з такими висновками обґрунтовано
не погодився апеляційний суд, вважаючи
недоведеними заявлені позовні вимоги
відповідно до ст. ст. 192, 197
СК України.

При цьому наявність медичних довідок
про відвідування медичних закладів та
перебування на медичному обліку, за
відсутності медичного висновку про
погіршення стану здоров'я або
наявності тяжкої хвороби, в період з
часу ухвалення рішення про стягнення
аліментів до звернення до суду із даним
позовом апеляційний суд розцінив як
такі, що не можуть прийматися до уваги
як обставини, що звільняють позивача
від сплати заборгованості за
аліментами, виходячи з вимог
вищеназваних норм закону.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд, крім іншого, виходив з
того, що сума аліментів у розмірі 701 грн
не є завищеною в нинішніх умовах
проживання, з урахуванням віку
неповнолітнього, його потреб та не є
такою, що створює позивачу додаткові
труднощі матеріального характеру.

За таких обставин правильним є
висновок апеляційного суду, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження того, що він має інші
зобов'язання матеріального характеру,
що перешкоджають у сплаті аліментів,
про наявність у нього тяжкої хвороби
або іншої обставини, що перешкоджала
йому щомісячно проводити сплату
аліментів на утримання сина відповідно
до рішення суду.

У справі відсутні докази, які б
свідчили як про зміну матеріального
становища позивача, так і про
погіршення його стану здоров'я
порівняно з тим періодом, коли було
ухвалено рішення суду про стягнення з
нього аліментів.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд правильно визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, повно та
всебічно дослідив наявні у справі
докази і надав їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК
України, в результаті чого ухвалив
законне й обґрунтоване рішення, яке
відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України, підстави для його скасування
відсутні, а наведені в касаційній
скарзі доводи висновків суду не
спростовують, зводяться до переоцінки
доказів.

Вищенаведене дає підстави для
висновку, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
- залишенню без змін з підстав,
передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 25 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак