Справа № 459/3979/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Мелешко С. І.

при секретарі
Савіцькій Б.Б.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Ганас А.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ДП «Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди , заподіяної
хронічним професійним захворюванням
та трудовим каліцтвом при виконанні
трудових обов*язків -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ДП "Львіввугілля" про
стягнення моральної шкоди, заподіяної
хронічним професійним захворюванням
та трудовим каліцтвом при виконанні
трудових обов*язків .

Позовні вимоги мотивував тим, що
протягом з 14 листопада 1977 року по 22
березня 2000 року працював в шкідливих
умовах на підприємствах ДП
"Львіввугілля".

У зв'язку з тривалою роботою в особливо
шкідливих та тяжких умовах праці в
нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. Згодом його було скеровано
на стаціонарне обстеження та
лікування в профпатологічне
відділення, де йому було встановлено
діагноз: пневмоконіоз 1 стадія ,
емфізема легень - захворювання
професійні, встановленні вперше,
виникли в результаті роботи за
професією прохідник підземний .

11.11.2008 року було складено акт
розслідування хронічного професійного
захворювання, згідно якого професійне
захворювання знаходиться в причинно -
наслідковому зв'язку із шкідливими та
небезпечними умовами праці.

Актами про нещасний випадок ,
пов*язаний з виробництвом від 14.08.1992
року та 21.05.2006 року стверджуються , що з
ОСОБА_3 сталися нещасні випадки .

18.11.2008 року висновком Обласної
МСЕК, йому безтерміново встановлено 25
відсотків втрати працездатності та
встановлено необхідність
медикаментозного лікування.

03.09.209 року висновком МСЕК
встановлено 40% втрати
профпрацездатності безтерміново.

10.06.2010 року висновком МСЕК
встановлено 11 групу інвалідності по
трудкаліцтву та 70% втрати
профпрацездатності безтерміново .

Внаслідок отримання професійного
захворювання йому було завдано великої
моральної шкоди у вигляді фізичних та
душевних страждань, порушено всі
нормальні умови його життя; він
відчуває великі незручності при
веденні домашнього господарства; йому
стало важко займатись домашніми
справами, що потребують навіть
невеликих фізичних зусиль; він
змушений докладати додаткових зусиль
для організації життя, що порушує
установленні життєві зв'язки та
позбавляє його надії на майбутнє; в
нього з'явились кашель, біль у грудях,
задишка; він став інвалідом. Просить
стягнути з відповідача моральну шкоду,
яку оцінює в 30 000 грн..

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив задоволити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача ДП
"Львіввугілля" проти задоволення
позовних вимог заперечив, просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, яка,
зокрема полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також із
врахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004 року передбачено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Відповідно до ст. 9 Закону України
"Про охорону праці" відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
або у разі смерті працівника,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків

відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
"Про державний бюджет України на 2006 рік"
зупинено дію абз. 4 ст. 1 підп. "є", п. 1 ч. 1
ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV,
які передбачали відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людюни" від 23.02.2006 року, суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

Відповідно до правової позиції
Європейського суду з прав людини,
викладеної у рішенні від 08.11.2005 року
"Кечко проти України", у випадках, коли з
набуттям чинності певного закону, його
нормами призупиняється дія положень
закону, що був прийнятий раніше, до
спірних правовідносин застосовується
закон, що діяв на момент виникнення у
особи відповідного права.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків передбачених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. 2371 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
передбачено, що відповідно до ст. 2371
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності
порушення права працівника у сфері
трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих з'язків чи вимагає
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган назалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

В судовому засіданні було досліджено
докази, які подав позивач, а саме копію
трудової книжки, копії медичних
документів та записів у медичній
книжці, копії висновків МСЕК.

З досліджених матеріалів справи
судом встановлено, що протягом з 14.11.1977
року по 22.03.2000 року працював в
шкідливих умовах на підприємствах ДП
"Львіввугілля".

У зв'язку з тривалою роботою в
особливо шкідливих та тяжких умовах
праці в нього погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого він неодноразово був
змушений звертатись за медичною
допомогою. Згодом його було скеровано
на стаціонарне обстеження та
лікування в профпатологічне
відділення, де йому було встановлено
діагноз: пневмоконіоз 1 стадія ,
емфізема легень - захворювання
професійні, встановленні вперше,
виникли в результаті роботи за
професією прохідник підземний .

11.11.2008 року було складено акт
розслідування хронічного професійного
захворювання, згідно якого професійне
захворювання знаходиться в причинно -
наслідковому зв'язку із шкідливими та
небезпечними умовами праці.

Актами про нещасний випадок ,
пов*язаний з виробництвом від 14.08.1992
року та 21.05.2006 року стверджуються , що з
ОСОБА_3 сталися нещасні випадки .

18.11.2008 року висновком Обласної
МСЕК, йому безтерміново встановлено 25
відсотків втрати працездатності та
встановлено необхідність
медикаментозного лікування.

03.09.209 року висновком МСЕК
встановлено 40% втрати
профпрацездатності безтерміново.

10.06.2010 року висновком МСЕК
встановлено 11 групу інвалідності по
трудкаліцтву та 70% втрати
профпрацездатності безтерміново , що
стверджується копіями актівМСЕК №№
1210,983,691..

Суд не приймає до уваги позицію
представника відповідача про
необхідність застосування
тримісячного строку позовної давності,
відповідно до ст. 233 КЗпП України,
оскільки відповідно до ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимоги про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Також суд не бере до уваги позицію
представника Відповідача про
необхідність залучення до розгляду
справи у якості співвідповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювання України у м. Червонограді
Львівської області, оскільки в період
встановлення позивачу стійкої втрати
працездатності, норми законодавства
які передбачали відшкодування
моральної шкоди Фондом соціального
страхуванні були зупинені.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що знайшли підтвердження
обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я,
погіршення життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, що підлягає
стягненню на відшкодування моральної
шкоди, суд вважає необхідним врахувати
той факт, що позивач не має можливості
повноцінно працювати та для
організації свого життя доводиться
докладати додаткові зусилля. Тому при
визначенні розміру відшкодування,
керуючись встановленими законом
принципами виваженості та розумності,
період роботи на підприємстві
відповідача в шкідливих умовах праці,
суд визначає відшкодування моральної
шкоди в сумі 11000 грн..

В іншій частині позову слід відмовити
за не обґрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати покладаються на відповідача,
тому з відповідача підлягає стягненню
на користь держави судовий збір у сумі
243 гривень 60 копійок.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
повно і всебічно з'ясувавши обставини
справи, суд вважає, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И
В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ДП
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ДП «Львіввугілля » в
користь ОСОБА_3 - 11000

( одинадцять тисяч ) грн. моральної
шкоди, заподіяної хронічним
професійним захворюванням та трудовим
каліцтвом при виконанні трудових
обов*язків .

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ДП»Львіввугілля» 243
(двісті сорок три) грн.. 60 коп. судового
збору в дохів держави .

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
С. І. Мелешко