Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №607/897/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Нове
життя", третя особа - ОСОБА_2, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої внаслідок ДТП
за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ТОВ
"Нове життя" на рішення Ємільчинського
районного суду Житомирської області
від 19 липня 2013 року, -

встановила:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень від 30.07.2012 року,
просила стягнути з
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Нове
життя» (далі СТОВ «Нове життя») на її
користь 41661,00 грн. завданої
матеріальної шкоди та 500000,00 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В
обґрунтування позову зазначила, що 03
червня 2008 року о 22 годині на автодорозі
с. Бастова Рудня-Неділище
Ємільчинського району Житомирської
області з вини ОСОБА_2, який керував
трактором К-701, що належить СТОВ «Нове
життя», сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої загинув її син
ОСОБА_3, який керував автомобілем
ВАЗ-2106.

Рішенням Ємільчинського районного
суду Житомирської області від 19 липня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто зі СТОВ «Нове життя» на
користь ОСОБА_1 40 056 грн. на
відшкодування майнової шкоди та 50 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить рішення суду в
частині стягнення моральної шкоди в
сумі 50000 грн. скасувати та ухвалити нове
рішення про повне задоволення позову
та стягнення на її користь моральної
шкоди в сумі 500000 грн. На її думку суд не
врахував обсяг її страждань у зв'язку з
загибеллю сина, якому на момент ДТП
було 19 років, погіршення її стану
здоров'я, порушення нормальних
життєвих зв'язків. Рішення суду щодо
часткового задоволення позову про
стягнення матеріальної шкоди не
оскаржувала.

Представник СТОВ ««Нове життя» у
апеляційній скарзі просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволені позову
ОСОБА_1 На думку апелянта, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи, позивачем не доведено
винуватості ОСОБА_2 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню, а СТОВ «Нове
життя» частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
03 червня 2008 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_2,
перебуваючи у трудових відносинах зі
СТОВ «Нове життя», керуючи трактором
К-701 Р з навісним обладнанням, державний
номер НОМЕР_3, належний останньому, на
автодорозі с. Бастова Рудня-Неділище
Ємільчинського району Житомирської
області здійснив зіткнення дисковою
бороною з автомобілем ВАЗ - 2106,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_3 Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди водій
автомобіля ВАЗ-2106 ОСОБА_3 від отриманих
тілесних ушкоджень загинув на місці
пригоди.

Такі обставини судом першої інстанції
встановлені із матеріалів
кримінальної справи № 1-152/11 по
обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України.

Постановою Ємільчинського районного
суду від 17 квітня 2012 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 26 червня 2012
року, ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності
внаслідок акту амністії.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із доведеності вини
працівника СТОВ «Нове життя» ОСОБА_2 у
дорожньо-транспортній пригоді,
внаслідок якої загинув ОСОБА_3, і
стягнув частково майнову та моральну
шкоду на користь ОСОБА_1, яка є матір'ю
загиблого та власником транспортного
засобу, яким він керував.

Колегія суддів частково погоджується з
таким висновком суду, враховуючи
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

За змістом положень ч. 1 ст. 1172 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Посилання представника СТОВ «Нове
Життя» на недоведеність винуватості
ОСОБА_2 та на висновки судової
автотехнічної експертизи, що
ґрунтується на вихідних даних про
обставини ДТП за показаннями
останнього, про те, що за умови
виникнення небезпеки для руху
автомобіля ВАЗ на відстані 182,4 м. від
перешкоди у вигляді дискових борон
навісного негабаритного обладнання
трактора К-701Р, водій ОСОБА_3 мав
технічну можливість запобігти
зіткненню шляхом екстреного
гальмування (а. с. 35-39 т. 2 кримінальної
справи), є безпідставними з огляду на
таке.

Із матеріалів кримінальної справи
вбачається, що ДТП сталася 03 червня 2008
року близько 22 год. в умовах
недостатньої видимості, що
підтверджується:

- показаннями під час слідства ОСОБА_2
про те, що зіткнення автомобіля ВАЗ з
дисковими боронами відбулося
приблизно о 22 год. 10 хв. 3 червня 2008 року
в умовах недостатньої видимості та
руху обох транспортних засобів.
Зокрема, він виїхав трактором на дорогу
між селами Неділище та Бастова Рудня
після 20 год. 45 хв. коли вже почало
сутеніти. В дорозі він приблизно 30 хв.
заправляв трактор пальним, після чого
продовжив рух в напрямку с. Б. Рудня.
Безпосередньо перед зіткненням з
автомобілем ВАЗ він, керуючи трактором
з обладнанням для боронування землі
«дискова борона БДТ-7» переключав
дальнє світло фар на ближнє; автомобіль
ВАЗ, що рухався в зустрічному напрямку
з увімкнутими габаритами на відстані
близько 50 метрів від трактора, не
зменшуючи швидкості руху, перестроївся
на свою смугу руху. Він почув сильний
удар, став гальмувати та зупинив
трактор (а. с. 40-41, 92-93, 236зв., 238зв. т. 1);

- показаннями свідка - ОСОБА_4 на
досудовому слідстві та в судовому
засіданні про те, що на момент ДТП, яке
відбулося близько 22 год. 10 хв. 03 червня
2008 року в умовах недостатньої
видимості (сутінок) на дорозі між
селами Бастова Рудня та Неділище, він
перебував на передньому пасажирському
сидінні автомобіля ВАЗ 2106 під
керуванням ОСОБА_3 На автомобілі було
увімкнуте ближнє світло фар і він
рухався зі швидкістю близько 90 км/год.
Вони з ОСОБА_3 побачили, що в
зустрічному напрямку рухається
транспортний засіб з увімкненим
світлом фар. Він сказав ОСОБА_3, щоб той
прийняв правіше, бо вузька дорога.
ОСОБА_3 прийняв правіше, рухаючись по
своїй смузі руху. Після цього, коли
автомобіль ВАЗ розминався з
транспортним засобом, який рухався в
зустрічному напрямку, він почув
сильний удар. Автомобіль ВАЗ від удару
спочатку занесло праворуч, потім
ліворуч. Коли автомобіль зупинився, він
вимкнув на ньому світло. ОСОБА_3 був
нахилений вліво. Подумав, що йому
погано, та вирішив викликати швидку
допомогу, не побачив, що у нього
відірвана голова від тулуба, оскільки
було темно. Побіг до водія
транспортного засобу, з яким вони
зіткнулися, та побачив, що це був
трактор з дисковими боронами, в які
вони в'їхали. Він сам водій і завжди
слідкує за дорожнім рухом. Перед
зіткненням дискових борон зовсім не
було видно, ОСОБА_3 навіть не гальмував,
на тракторі було увімкнуте ближнє
світло фар (а. с. 79-80, 230зв.-232 т. 1; 110зв.-111 т.
2);

- показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
вони надавали безпосередньо після ДТП,
про те, що остання сталася приблизно о 22
годині (а.с. 87-88, 137-138 т. 1);

- даними відтворень обстановки та
обставин події, що були проведені
слідчим в період часу з 22 год. 10 хв. до 23
год. 28.06.2008р. та з 21 год. 07 хв. до 21 год. 30
хв. 16 квітня 2009 року в умовах
недостатньої видимості (сутінок) на
неосвітленій ділянці дороги за участю
свідка ОСОБА_4 за дорожніх та погодних
умов, що повністю відповідають тим, що і
на момент ДТП (зі слів цього свідка),
об'єктивна видимість дискових борон на
тракторі К-701Р з місця водія автомобіля
ВАЗ-2106 із увімкненим ближнім світлом
фар становить 20,4 та 20,8м., видимість
елементів проїзної частини дороги з
того ж місця за тих же умов складає 72,7
та 32,5м. (а. с. 94-96, 327-332 т. 1);

- висновками судових автотехнічних
експертиз про те, що за умови
виникнення небезпеки для руху для
водія ОСОБА_3 на відстані 20,4 або 20,8м. від
перешкоди в умовах недостатньої
видимості (сутінки), з технічної точки
зору причиною виникнення ДТП є
наявність на проїзній частині дороги
малопомітної перешкоди у вигляді
дискової борони БДТ-7 на тракторі К-701Р,
відстань видимості якої менша ніж шлях,
необхідний для попередження зіткнення
водієм ОСОБА_3, який не мав технічної
можливості уникнути ДТП шляхом
гальмування або об'їзду. В діях водія
ОСОБА_3 не вбачається порушень вимог пп.
12.2, 12.3, 13.3 ПДР, а в діях водія ОСОБА_2
вбачається невідповідність вимогам пп.
22.5, 19.1, 13.3 ПДР України (а. с. 100-103 т. 1; 35-40 т.
2).

- даними огляду місця ДТП про
відсутність слідів гальмування
автомобіля ВАЗ перед зіткненням (а. с.
4-21).

За таких обставин доводи представника
апелянта СТОВ «Нове життя», що
видимість дискових борон трактора К-701Р
з місця водія автомобіля ВАЗ на момент
ДТП становила 182,4 м та про
недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди та
порушення водієм автомобіля ВАЗ ОСОБА_3
Правил дорожнього руху спростовуються
матеріалами кримінальної справи №
1-152/11 по обвинуваченню ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України.

Поясненнями учасника ДТП ОСОБА_2 в
рамках кримінальної справи та свідка
ОСОБА_4 також спростовуються доводи
представника СТОВ «Нове життя» про те,
що трактор не рухався під час ДТП.

Крім того, ОСОБА_2 під час розгляду
кримінальної справи не наполягав на
постановленні виправдовувального
вироку суду, заявивши клопотання про
застосування до нього акту амністії.

Таким чином, вина ОСОБА_2 повністю
доведена матеріалами кримінальної
справи, а тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для
відповідальності СТОВ «Нове життя»
відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК
України.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
про стягнення на користь позивачки 50000
грн. моральної шкоди, є законним і
обґрунтованим, оскільки, як вбачається
з матеріалів справи ОСОБА_3 під час ДТП
перебував у стані середнього ступеню
сп'яніння (а.с. 85-86 т.1 кримінальної
справи), допустив грубу необережність,
знехтував Правилами дорожнього руху -
керував транспортним засобом у
нетверезому стані та не обрав безпечну
швидкість руху в умовах недостатньої
видимості, щоб мати змогу зупинити
транспортний засіб у разі виникнення
перешкоди. Крім того, кримінальне
правопорушення вчинено ОСОБА_2 з
необережності, даний злочин є
ненавмисним.

Суд безпідставно стягнув на користь
позивачки матеріальний збиток
механічних ушкоджень автомобіля, яким
керував ОСОБА_3, в сумі 15499 грн. та
витрати по оплаті звіту про оцінку в
сумі 975 грн., оскільки остання не є
власником даного транспортного засобу.
Пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль
належить ОСОБА_7 (а.с. 174 т. 1 кримінальної
справи), на що суд уваги не звернув.

Враховуючи безпідставне стягнення
судом не на користь власника
пошкодженого транспортного засобу
вищевказаного матеріального збитку та
положення ч.2 ст. 1193 ЦК України, яка
передбачає можливість зменшення
розміру відшкодування за наявності
грубої необережності потерпілого,
колегія суддів дійшла висновку про
зменшення розміру відшкодування
матеріальної шкоди з 40056,32 грн. до 20028,16
грн.,судового збору 515,26 грн. до 344,10 грн.
та про зміну рішення суду першої
інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Нове
життя" задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ємільчинського районного суду
Житомирської області від 19 липня 2013
року в частині стягнення матеріальної
шкоди та судового збору змінити,
зменшивши суму стягнення матеріальної
шкоди з 40056,32 грн. до 20028,16 грн., судового
збору з 515,26 грн. до 344,10 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: