У х в а л а

08 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ в складі:

головуючого: Макарчука М.А.,
суддів:
Леванчука А.О., Карпенко С.О.,
Мазур Л.М.,
Писаної Т.О., розглянувши заяву
ОСОБА_3 про перегляд рішення
апеляційного суду Волинської області
від 28 січня 2014 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 березня 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
боргу,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення боргу. Позовні вимоги
мотивував тим, що 12 жовтня 2005 року між
сторонами був укладений договір,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 10000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

При укладанні договору сторони
керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, яка
регулює відносини щодо договору
приєднання. Відповідач надав свою
згоду на те, що підписана ним заява
разом з Умовами та правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань не
виконав належним чином, внаслідок чого
утворилась заборгованість, яка станом
на 31 серпня 2013 року становила 22236,54 грн,
яку позивач просив стягнути з
відповідача на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк».

Рішенням Старовижівського районного
суду Волинської області від
11 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 28 січня 2014 року,
рішення Старовижівського районного
суду Волинської області від 11 грудня 2013
року в даній справі скасовано і
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 22236 грн 54 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 344 грн 10 коп. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 березня 2014
року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на рішення
апеляційного суду Волинської області
від 28 січня 2014 року в справі за позовом
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу.

У липні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд рішення апеляційного суду
Волинської області від 28 січня 2014 року
та ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 березня 2014
року у зв'язку із неоднаковим
застосуванням ч. 3 ст. 254, ст.ст. 256-258, ч.ч.1,
5 ст. 261 та ст.1050 Цивільного кодексу
України разом з клопотанням про
поновлення строку.

У клопотанні ОСОБА_3 просить поновити
зазначений процесуальний строк.

Причини пропуску строку про перегляд
судового рішення, зазначені вказаною
особою в клопотанні, з урахуванням
доданих до скарги матеріалів є
поважними, указане клопотання підлягає
задоволенню, а процесуальний строк -
поновленню.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах ОСОБА_3 додав:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України від 13 липня 2011 року,
постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Одеської області від
27 квітня 2011 року у справі за позовом про
стягнення кредитної заборгованості,
якою рішення апеляційного суду
Одеської області від 27 квітня 2011 року
скасовано, а рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 23 грудня 2010
року залишено в силі;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України від 25
червня 2012 року, постановленої за
результатами розгляду касаційної
скарги на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 06 грудня 2011 року
та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 01 лютого 2012
року у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
якою рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 06 грудня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 01 лютого 2012 року залишено
без змін;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України від 10 квітня 2013 року,
постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Будьонівського районного суду м.
Донецька від 01 жовтня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 20
листопада 2012 року у справі за позовом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, якою рішення
Будьонівського районного суду
м. Донецька від 01 жовтня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 20 листопада
2012 року залишено без змін;

- ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України від 03
липня 2013 року, постановленої
за результатами розгляду касаційної
скарги на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20 червня 2012 року та
рішення апеляційного суду Луганської
області від 29 січня 2013 року у
справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
якою рішення апеляційного суду
Луганської області від 29 січня 2013 року
скасовано, а рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20 червня 2012 року залишено в
силі;

- постанову Верховного Суду України від
19 березня 2014 року, ухвалену за
результатами розгляду касаційної
скарги на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 серпня 2013 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості,
якою справу направлено на новий
розгляд до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

З наданих для порівняння ухвал Вищого
спеціалізованого суду України від 13
липня 2011 року, від 25 червня 2012 року, від
10 квітня 2013 року від 03 липня 2013
року вбачаються правові висновки у
порівнянні з ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 березня 2014 року ґрунтуються
на різних фактичних обставинах, а не на
неоднаковому застосуванні ч. 3 ст. 254,
ст.ст. 256-258, ч.ч.1, 5 ст. 261 та ст. 1050
Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України» №11
від 30 вересня 2011 року, судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:-

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Постанова Верховного Суду України від
19 березня 2014 року ухвалена в порядку,
визначеному главою 3 ЦПК України, а не в
порядку здійснення касаційного
провадження. Правові висновки ВСУ
України у цій справі є обов'язковими
для всіх суб'єктів владних повноважень,
але сама постанова не може бути
прикладом для порівняння підстав
неоднакового застосування судами норм
матеріального права.

З огляду на наведене, у допуску справи
до провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення
строку про перегляд рішення
апеляційного суду Волинської області
від 28 січня 2014 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 березня 2014 року
задовольнити, поновити строк про
перегляд вказаного судового рішення.

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, про перегляд рішення
апеляційного суду Волинської області
від 28 січня 2014 року та ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 березня 2014 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Карпенко С.О.

Писана Т.О.