Справа № 2-4829/12 Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/64/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Голуб С.А.

суддів
Таргоній Д.О., Коцюрби О.П.

при секретарі Бобко
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 28 березня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Астрафарм» про розірвання договору,
стягнення заборгованості, пені та
збитків ,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2012 року позивачі
пред»явили в суді названий позов,
посилаючись на те, що вони є
співвласниками знака для товарів і
послуг "ІНФОРМАЦІЯ_1", що
підтверджується свідоцтвом на знак для
товарів і послуг від 15 червня 2004 року,
рішенням Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
від 12 серпня 2008 року.

03 січня 2012 року позивачі уклали з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Астрафарм" (далі ТОВ
"Астрафарм") ліцензійний договір про
надання дозволу на використання Знака
для товарів і послуг, за умовами якого
ліцензіари (позивачі) надали за
винагороду ліцензіату (відповідачу)
ліцензію на використання Товарного
Знака при виготовленні та/або продажу
товару ліцензіатом від власного імені,
а саме знаку для товарів і послуг
"ІНФОРМАЦІЯ_1". За права, отримані по
цьому договору, ліцензіат повинен
сплачувати ліцензіарам винагороду у
вигляді роялті, розмір яких
встановлюється в протоколах (додатках
до договору) за кожний звітний період. У
разі прострочення ліцензіатом
виконання своїх обовязків по сплаті
винагороди ліцензіарам, ліцензіат
повинен сплатити пеню (неустойку) в
розмірі 0,5 процентів від суми
заборгованості. Позивачі зазначають,
що свої зобов»язання за договором
виконують сумлінно, однак відповідач,
здійснюючи виробництво, збереження і
продаж препарату "ІНФОРМАЦІЯ_1" не
сплачує позивачам винагороду
ліцензіара роялті, що є істотним
порушенням умов договору.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 просили задовольнити їх
позовні вимоги і розірвати ліцензійний
договір про надання дозволу на
використання Знака для товарів і
послуг від 03 січня 2012 року у звязку з
істотним порушенням його умов
відповідачем, стягнути з ТОВ
"Астрафарм" на їх користь 174144 грн. 29 коп.
у рахунок стягнення заборгованості з
виплати роялті, 140506 грн. 63 коп. у рахунок
сплати пені, а також 4178740 грн. 40 коп. у
рахунок відшкодування упущеної вигоди
та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 28
березня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
оскаржили рішення суду в апеляційному
порядку з підстав неповного з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення і неправильного
застосування норм матеріального права,
порушення норм процессуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи .

Зокрема позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не погоджуються із рішенням суду в тій
частині, що суд визнав знак для товарів
і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» предметом
Ліцензійного договору, хоча він є не
предметом, а об»єктом договору,
однозначно визначеним у його
преамбулі. Нез»ясування цієї обставини
призвело до неправильного висновку
суду - він визнав предмет Лійцензійного
договору і сам договір нікчемним, а
позов таким, що не підлягає
задоволенню. Позивачі вважають, що
предметом договору є права на
використання об»єкта інтелектуальної
власності - знака для товарів і послуг.

Також не погоджуються із
встановленою судом обставиною щодо
того, що використання сторонами в
Ліцензійному договорі слова
«ІНФОРМАЦІЯ_1» для позначення об»єкта
договору поруч з його реквізитами не
тотожне використанню слова
«ІНФОРМАЦІЯ_1» із такими реквізитами
охоронного документа. Звертають увагу
апеляційного суду на докази, які
спростовують такі висновки суду
першої інстанції, а саме на те, що в
інструкціях до препаратів, копію якого
досліджував суд, зазначено російський
і український варіант написання цього
слова, тобто «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

Також наголошують на тому, що у
Ліцензійному договорі чітко вказані
реквізити охоронного документа, який
засвідчує право власності на Знак, а
тому відсутні будь-які сумніви у тому,
права на використання якого саме
знака надані за Ліцензійним договором.
Той факт, що Ліцензійний договір
стосується саме знака для товарів і
послуг відповідно до свідоцтва НОМЕР_1
від 15.06.20004 р. ніколи не заперечувався і
відповідачем, зокрема в суді.

На думку позивачів описана вище
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи призвела до
неправильного застосування судом норм
матеріального права при прийнятті
рішення. Вважають, що суд застосувавши
ст. 492 ЦК України, не застосував норми
спеціального закону - Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг», а саме абз.5ч.4 ст. 16, які
містять конкретний перелік дій, що
визнаються використанням знаків для
товарів і послуг, можливих форм
використання знаків та прав власників
свідоцтв.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що судом неповно з»ясовані
наступні обставини: чи мав ліцензійний
договір № 12/12 посилання на номер
свідоцтва України, дату реєстрації та
публікації інформації щодо реєстрації
знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1»; чи були між
сторонами у справі інші договори,
попередні домовленості, чи мала місце
подальша поведінка, що свідчила б про
взаємовідносини сторін з приводу
використання препарату «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
чи може факт часткової оплати
відповідачем коштів одному з позивачів
по договору вважатись виконанням
відповідачем умов договору, чи є
схожим знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» до
позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» і чи
вважається знак «ІНФОРМАЦІЯ_1»
використаним під час укладання та дії
ліцензійного договору з огляду на
положення абз.5 ч.4 ст. 16 Закону України
«Про охорону прав на знаки для товарів
і послуг».

Крім того, на думку ОСОБА_3, суд
першої інстанції не застосував, але
повинен був застосувати до спірних
праввідносин ст.ст. 637, 213 ЦК України
щодо тлумачення змісту правочину.

Позивачі просять рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 04 червня 2013 року
апеляційні скарги були відхилені, а
рішення суду першої інстанції від 28
березня 2013 року залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 11 вересня 2013
року задоволена частково касаційна
скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 , ухвала Апеляційного суду
Київської області від 04 червня 2013 року
скасована і справа передана на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зокрема касаційним судом було
зазначено, що вирішуючи спір та
визначаючи, що позивачами не доведено,
що знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», який є предметом
ліцензійного договору, є їх власністю,
суд апеляційної інстанції не врахував
положення Закону України «Про охорону
прав на знаки для товарів і послуг», не
з»ясував, чи змінився знак в цілому при
зміні в ньому однієї лише літери. Судом
апеляційної інстанції в порушення
норм процессуального права не
роз»яснено позивачам їх право
заявляти клопотання про проведення
експертизи для з»ясування питання, чи є
знак для тварів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» тотожним знаку для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1».Також
суд апеляційної інстанції не врахував,
що нікчемність ліцензійного договору
не була предметом спору між сторонами.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивачі є
співвласниками знака для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», що вбачається зі
свідоцтва на знак для товарів і послуг
НОМЕР_1 від 15 червня 2004 року, Рішення
Державного департаменту
інтелектуальної власності від 12 серпня
2008 року № 7209, роздруківки даних про
Знак із бази даних Укрпатенту,
зареєстрованого для товарів 5, 29 і 30
класів МКТП.

03 січня 2012 року позивачі уклали з
відповідачем Ліцензійний договір № 12/12
про надання дозволу на використання
знака для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідно до якого
вони (як ліцензіар) надали за
винагороду ліцензіату (відповідачу)
виключну ліцензію на використання
Знака на умовах Договору.

Відповідно до наявних у справі
роздруківок з сайту відповідача
[www.astrapharm.com.ua] і сайту однієї з аптек
«Аптека Доброго Дня» [www.add.ua] у продажу
наявний антидіарейний мікробний
препарат «ІНФОРМАЦІЯ_1», вироблений ТОВ
«Астрафарм».

07 травня 2012 року відповідачем було
направлено ОСОБА_3 лист від 29 квітня 2012
року № 29-04 про дострокове розірвання
ліцензійного договору № 12/12 про
надання дозволу на використання Знака
для товарів і послуг від 03 січня 2012 року
з додатками, що підтверджується
відповідним поштовим штампом на описі
вкладення у цінний лист.

17 травня 2012 року відповідачем
лист аналогічного змісту був
направлений ОСОБА_1, що підтверджується
відповідним поштовим штампом на описі
вкладення у цінний лист.

25 грудня 2012 року відповідачем
було направлено СПД ФО ОСОБА_2 лист від
18 грудня 2012 року № 18.12 про дострокове
розірвання ліцензійного договору № 12/12
про надання дозволу на використання
Знака для товарів і послуг від 03 січня
2012 року з додатками, що підтверджується
відповідним поштовим штампом на описі
вкладення у цінний лист.

До розписки ОСОБА_2, копія якої
знаходиться у матеріалах справи,
відповідно до якої ОСОБА_2 начебто
отримав 51 000 грн. в рахунок виплат
роялті, суд поставився критично, так як
підпис на ній не є ідентичним підпису
ОСОБА_2 на спірному Ліцензійному
договорі.

Відмовляючи у задоволені позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачі відповідно до свідоцтва на
знак для товарів і послуг НОМЕР_1 від 15
червня 2004 року, рішення Державного
департаменту інтелектуальної
власності від 12 серпня 2008 року № 7209,
роздруківки даних про Знак із бази
даних Укрпатенту, зареєстрованого для
товарів 5. 29 і 30 класів МКТП - являються
співвласниками знака для товарів і
послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а предметом
спірного ліцензійного договору є знак
для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Оскільки предметом спірного
ліцензійного договору визначено права
на використання об»єкта права
інтелектуальної власності, які на
момент укладення договору не були
належними на праві власності
ліцензіарам, тому розділ 1 вказаного
договору, в якому визначено його
предмет є нікчемним. Так як предмет
ліцензійного договору є істотною його
умовою, то у звязку з нікчемністю
розділу 1 договору, нікчемним є і весь
ліцензійний договір, який в силу цього
не може створювати юридичних
наслідків, крім тих, що повязані з його
недійсністю. Позивачами не доведено
обставини, на які вони посилалися як на
підставу своїх вимог.

Проте погодитись із таким
висновком суду не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних і юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивачі заявили позов з підстав
невиконання відповідачем умов
договору.

Відповідач, запречуючи проти
позову, посилався на ті обставини, що
ним не використовувався Товарний знак
згідно умов Договору, оскільки саме
позивачі, в порушення умов договору не
передали відповідачу науково-технічну
документацію на лікарський засіб
«ІНФОРМАЦІЯ_1», не зареєстрував
лікарський засіб «Біфіцил», не
поставив відповідну сировину для
виготовленння лікарського засобу.
Виготовлення ж відповідачем
біологічно-активної домішки
«ІНФОРМАЦІЯ_1» проводилось за іншою
угодою, яка була укладені між
відповідачем ТОВ «Астрафарм» та
ОСОБА_3 від 18 січня 2012 року. Відповідач
безпідставно сплатив на користь ОСОБА_2
авансові платежі у розмірі 51000 грн.

Таким чином ні предметом позовних
вимог, ні підставою для заперечень
проти позову не була нікчемність
Договору, а тому суд, зробивши такі
висновки і відмовивши з цих підстав у
задоволенні позову, порушив принцип
диспозитивності цивільного
судочинства.

Крім того, до ухвалення судом
першої інстанції рішення, сторони не
ставили під сумнів те, що знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
об»єкт ліцензійного договору знак для
товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» є
тотожними і належать на праві
власності позивачам. Разом із тим,
оскільки суд ухвалив своє рішення
посилаючись на невідповідність цих
назв, судовою колегією на виконання
вказівок, які містились в ухвалі
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в даній справі було роз»яснено
сторонам про можливість призначення
експертизи для вирішення питання
тотожності знака для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» знаку для товарів і
псолуг «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідачем
було заявлене відповідне клопотання і
судом була призначена експертиза
об»єкту інтелектуальної власності.

Відповідно до висновку судових
експертів за результатами проведення
експертизи у сфері інтелектуальної
власності від 11.06.2014 року № 13583/13-53 знак
для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
свідоцтвом України НОМЕР_1 та
позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» є тотожними
за смисловими (сематичними) ознаками та
схожими за звуковими (фонетичними) та
графічними (візуальними ) ознаками.

Знак для товарів і послуг
«ІНФОРМАЦІЯ_1» при заміні в ньому
літери «И» на літеру «І» в першкому
складі позначення, не змінив його в
цілому, оскільки у позначеннях
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_1»
закладене одне і те саме поняття,
викладене українською та російською
мовами.

Таким чином, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що рішення
суду першої інстанції ухвалене на
підставі неповно встановлених
обставин справи, з порушенням вимог
процесуального та матеріального
права, а тому воно не може бути
залишене без змін і підлягає
скасуванню з ухваленям нового рішення
по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання про
обгрунтованість позовних вимог, судова
колегія виходить з наступного.

Враховуючи встановлені судом
першої інстанції обставин справи щодо
укладення між сторонами Ліцензійного
договору, судова колегія вважає, що між
сторонами склались зобов»язальні
правовідносини, які регулюються
наступними нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має грунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.540 ЦК України якщо у
зобов'язанні беруть участь кілька
кредиторів або кілька боржників,
кожний із кредиторів має право
вимагати виконання, а кожний із
боржників повинен виконати обов'язок у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або актами цивільного
законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції
зобов»язання між сторонами виникли на
підставі Ліцензійного договору № 12/12
від 03 січня 2012 року про надання дозволу
на використання Знака для товарів і
послуг.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачі виконали умови договору,
передавши відповідачу право на
використання знака ІНФОРМАЦІЯ_1 і
відповідно, вимагали від відповідача
виконаня з його боку умов договору в
частині сплати винагороди у формі
щомісячного платежу роялті.

Відповідач сплатив роялті лише ОСОБА_2
за період з 01.01.2012 р. по 01.04.2012 р. в сумі
51000 грн., що підтверджується розпискою
останнього (а.с.51)

Обставина сплати відповідачем роялті
ОСОБА_2 сторонами визнавалось, а тому
висновки суду в тій частині, що в
розписці стоїть підпис не ОСОБА_2, а
тому вона не може бути доказом у
справі, є помилковими. Крім того,
судова колегія вважає, що суд не міг
робити такі висновки без проведення
почеркознавчої експертизи, оскільки не
є спеціалістом в цій галузі.

Факт несплати винагороди за
користування товарним знаком на
користь позивачів не заперечує також
відповідач.

Разом із тим, відповідач обгрунтовує
свою позицію тим, що підстав для
проведення виплат на користь
позивачів за договором у нього немає,
оскільки знаком для товарів та послуг
ІНФОРМАЦІЯ_1 він не користується,
оскільки позивачі всупереч умовам
Договору не надали можливості
есклюзивного використання ТЗ,
оскільки до укладення договору не
повідомили про те, що лікарського
засобу ІНФОРМАЦІЯ_1, який повинен був
виготовлятися відповідачем, не існує
та не надали науково-технічну
документацію на зазначений лікарський
засіб, тобто не виконав своїх
зобов»язань, чим позбавив відповідача
можливості використати ТЗ згідно умов
Договору. При цьому відповідач
посилався на пункт Договору в якому
дані визначення термінів, які
використовуються в Договорі.

Дійсно. в розділі Договору «Тлумачення
термінів» вказано, що під терміном
Товар розуміється лікарські засоби,
вироблені під Товарним Знаком
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з сировини (субстанції),
придбаної Ліцензіатом у Ліцензіара.

Також в договорі дано визначення
терміну Ліцензія - виключна ліцензія -
тобто право Ліцензіата протягом дії
даного договору на ексклюзивне
(одноособове - виключне) використання
Товарного Знака в порядку,
передбаченому даним Договором,
ексклюзивне виготовлення (виробництво)
та продаж Товару від власного імені та
ексклюзивне отримання від Ліцензіара і
використання науково-технічної
документації Ліцензіара, необхідної
для виготовлення Ліцензіатом Товару
(яка передається Ліцензіаром
Ліцензіату за окремим договором).
Істотною умовою даного договору є
надання Ліцензіаром Ліцензіату
Ліцензії без збереження за Ліцензіаром
права видачі виключних Ліцензій третім
особам. Під використанням Ліцензіатом
Товарного Знака у цьому Договорі
розуміється нанесення його на
будь-який Товар, для якого Товарний
знак зареєстровано, упаковку, в якій
міститься Товар, вивіску, пов'язану з
ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший
прикріплений до Товару предмет,
зберігання такого Товару із зазначеним
нанесенням Товарного Знака з метою
пропонування для продажу, продаж,
імпорт (ввезення) та експорт
(вивезення); застосування його в
діловій документації чи в рекламі та в
мережі Інтернет, у тому числі в
доменних іменах.

Однак судова колегія вважає, що
вказаним пунктом Договору серед інших
передбачене також одне із прав, що
надані відповідачу на виключній
основі , а саме виготовлення
лікарського засобу. Відповідач цим
правом не скористався. Натомість він
скористався іншим правом - на
екслюзивне використання знака
взагалі, що предбачено п.1.2. Договору.

Відповідно до п. 1.2 зазначеного
Договору Товарний Знак передається для
використання при виготовленні та/або
продажу Товару Ліцензіатом від
власного імені за наступними класами
МКТП:

- клас МКТП 5: Бактеріальні препарати на
лікарські та ветеринарні потреби;
бактеріологічні культури, що належать
до 5 класу; бактеріологічні препарати
на лікарські та ветеринарні потреби;
білкові препарати на лікарські
потреби; біологічні препарати
ветеринарні; біологічні препарати
лікарські; дієтичні напої лікарські;
дієтичні речовини на лікарські
потреби; дієтичні харчові продукти
лікарські; ліки для людини; лікувальні
напої; поживні домішки лікарські;
продукти для лікарського харчування;

- клас МКТП 29: Йогурт, кефір, молоко;
молочні напої (з перевагою молока);
молочні продукти;

- клас МКТП 30: Закваски.

Щодо ненадання позивачами
науково-технічної документації та
сировини, то ці доводи відповідача
також є надуманими, оскільки п.
4.1.Договору передбачено, що Ліцензіар
зобов»язаний надавати Ліцензіату
науково-технічну документації,
необхідну для виробництва Товара та
використання Ліцензії на основі
окремого договору. Такий договір між
сторонами не укладався, а тому
позивачі не були зобов»язані
передавати відповідачу
науково-технічну документацію.

Таким чином, судова колегія
вважає, що відповідачі не довели своїх
заперечень проти позову в частині того,
що саме позивачі не виконали його
умови, а тому, відповідно, і
відповідачі не були зобов»язані його
виконувати.

Вирішуючи питання в частині
визначення розміру штрафних санкції за
невиконання відповідачем умов
договору, судова колегія виходить із
наступного.

Відповідно до п.2.1. Договору,
відповідач повинен сплачувати роялті
щомісячно до 15 числа місяця, що слідує
за періодом, за який проводиться
оплата. Розмір роялті повинен
встановлюватисся у протоколах
(додатках) до Договору.

Протоколом погодження суми
роялті за Договором (Додаток № 1 до
Договору,) розмір роялті за період з 03
січня 2012 року по 31 грудня 2012 року
встановлений на рівні гривневого
еквівалентну 2200 доларів США без ПДВ на
місяць. Співвідношення виплат між
позивачами визначене наступне: 45% -
ОСОБА_1, 45% -ОСОБА_3, 10% - ОСОБА_2 (а.с.16)

Заборгованість відповідача
перед позивачами відповідно до
позовної заяви за січень 2012 року
становить за 28 днів 1987,1 долари США, а за
інші місяці лютий-жовтень 2012 року по 2200
доларів США, а всього - 21787 ,1 доларів США,
що становило в еквіваленті 174 144,29 грн.
за офіційним курсом Національного
Банку України на день складання
позовної заяви (7,993 долари США за одну
гривню).

Разом із тим, враховуючи ту
обставину, що ОСОБА_2 отримав від
відповідача роялті у розмірі 51000 грн.,
що за курсом Національногобанку
України на день виплати становило
51000/7,98=6390 доларів США, судова колегія
вважає, що заборгованістьнеобхідно
вираховувати за квітень-жовтень 2012
року і вона становить 2200х7=15400 доларів
США . На день звернення до суду з
позовом розмір цієї заборгованості у
гривневому еквіваленті становив 123092
грн.

Таким чином, з врахуванням
співвідношення виплат власникам
товарного знаку підлягає стягненню
заборгованість за договором на користь
ОСОБА_1 - 55391 грн., на користь ОСОБА_3 - 55391
грн., на користь ОСОБА_2 - 12309 грн.

Відповідно до п.5.1. Договору у
випадку, якщо ліцензіат прострочив
виконання своїх зобов»язань по сплаті
винагороди Ліцензіара, передбаченої
п.2.1. даного Договору, Ліцензіат сплачує
Ліцензіару пеню (неустойку) в розмірі 0,5
% за день від суми заборгованості з
урахуваням обмежень, встановлених
чинним законодавством. (а.с.12)

Однак, судова колегія не може
погодитись із розрахунком пені, який
надали позивачі, оскільки в цьому
розрахунку не враховані 51000 грн., які
відповідач сплатив ОСОБА_2

Відповідно до п.2.1 Договору сторони
погодили, що оплата винагороди може
здійснюватися будь-кому з членів
Лійцензіара (фізичним особам
-підприємцям ОСОБА_3, ОСОБА_2, фізичній
особі ОСОБА_1 або їх законним
представникам). Сплата Ліцензіатом
винагороди одному з вищевказаних осіб
вважається належною сплатою
винагороди Ліцензару згідно умов
договору.

51000 грн. становить оплату роялті за
січень-березень 2012 року, виходячи із
курсу Нацбанку України у розмірі 7,98
грн. за 1 долар США на день її оплати:
січень - 1987 $ х 7,98 грн. = 15857 грн.; лютий - 2200
$ х 7,98 грн. = 17556 грн.; березень - 2200 $ х 7,98
грн. = 17556 грн.

Таким чином, пеня, що підлягає сплаті
відповідачем становить:

За квітень 2012 року: 17556/100х0,5х209 = 18346 грн.

за травень 2012 року: 17578/100х0,5х178 = 15644 грн.

за червень2012 року: 17578/100х0,5х148 = 13007 грн.

за липень 2012 року: 17578/100х0,5х117 = 10283 грн.

за серпень 2012 року: 17578/100х0,5х86 = 7558 грн.

за вересень 2012 року:17578/100х0,5х56 = 4922 грн.

за жовтень 2012 року:17578/100х0,5х25 = 2197 грн.

Всього : 71 957 грн.

Також підлягає відповідно стягненню з
відповідача на користь відповідачів
пені у наступних розмірах: на користь
ОСОБА_1 - 32380 грн., на користь ОСОБА_3 - 32380
грн., на користь ОСОБА_2 - 7195 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України,
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Оскільки відповідач не виконує
умови договору, позивачі не отримують
за договором того, на що вони
розраховували при укладенні договору,
а тому судова колегія вважає, що їх
вимоги про розірвання договору
підлягають до задоволення.

При вирішенні позовних вимог в частині
стягнення упущеної вигоди судова
колегія виходить з наступного.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Таким чином,
у вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані при
належному виконанні зобов'язання.

Позивачі під збитками розуміють ту
суму щомісячних платежів, які б вони
отримували від відповідача при
належному виконанні останнім умов
договору щодо сплати цих платежів.
Однак, судова колегія погоджується із
доводами відповідача в тій частині, що
це не можна вважати збитками у
розумінні статті 22 ЦК України. Позивачі
розірвавши договір мають змогу у
майбутньому розпорядитись належним їм
товарним знаком на свій розсуд з
отриманням відповідного доходу від
його використання.

Таким чином, судова колегія у
задоволенні позовних вимог про
стягнення упущеної вигоди відмовляє.

На підставі ст.ст.22, 509,526,540, 611, ч.2
ст. 651 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307,
309 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
28 березня 2013 року у даній справі справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Астрафарм»
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Астрафарм»
заборгованість зі сплати роялті за
Ліцензійним договором № 12/12 від 03 січня
2012 року на користь ОСОБА_1. - 55391 грн.,
на користь ОСОБА_3 - 55391 грн., на користь
ОСОБА_2 - 12309 грн. , а всього 123092 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Астрафарм» пеню
за Ліцензійним договором № 12/12 від 03
січня 2012 року на користь ОСОБА_1 - 32380
грн., на користь ОСОБА_3 - 32380грн., на
користь ОСОБА_2 - 7195 грн., а всього 71 957
грн.

Розірвати Лцензійний договір № 12/12 про
надання доволу на використання знака
для товарів і послуг, укладений 03 січня
2012 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з
одного боку та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Астрафарм», з
другого боку.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Астрафарм»
сплачений позивачами судовий збір, а
саме: на користь ОСОБА_1 - 1484,32 грн., на
користь ОСОБА_3 - 1484,32 грн., на користь
Клінчева - 357,67 грн.

В задоволеннні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили из моменту
проголошення і може бути оскаржене до
суду касаційнї інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді:
Голуб С.А.

Таргоній Д.О.

Коцюрба О.П.