Справа №333/1041/14-ц
Пр. №2/333/1074/14
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

Головуючого, судді
Піх Ю.Р.

при секретарі
Сургай Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжя справу за
позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської
ради, ОСОБА_2, районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Комунарському районі, виконавчий
комітет Запорізької міської ради про
визнання незаконним розпорядження про
приватизацію, про визнання незаконним
свідоцтва про право власності на
житло,-

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м.
Запоріжжя з позовом звернувся ОСОБА_1 в
якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
його мати ОСОБА_3, що підтверджується
витягом з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян про смерть
№4 від 11.06.2013p., виданим міським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції та свідоцтвом про народження
ОСОБА_1, виданим Орджонікідзевським
районним бюро ЗАГС м. Запоріжжя 03.09.1958 р.

За життя його мати постійно проживала
та була зареєстрована у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1. Він також постійно
проживав та на цей час проживає у
вказаній квартирі, зареєстрований у
квартирі з 19.11.2002 р. й до цього часу.

Після смерті матері з'ясувалося, що
13.04.1999 р. голова Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради прийняв розпорядження №348/8-р від
13.04.1999 р. про приватизацію матір'ю
одноособово квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

13.04.1999 р. Комунарською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради на підставі зазначеного
розпорядження №348/8-р від 13.04.1999 р.
ОСОБА_3 було видано свідоцтво №13950 про
право власності на житло - квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Після цього його мати зареєструвала за
собою право власності на вказану
квартиру в орендному підприємстві
Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації.

Викладене підтверджується
документами: свідоцтвом про право
власності на житло №13950 від 13.04.1999 p.,
виданим Комунарською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради, та технічним, паспортом на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, після смерті матері
з'ясувалося, що 10.01.2008 р. Комунарський
районний суд м. Запоріжжя, розглянувши
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
нього - ОСОБА_1, третя особа: відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Комунарською РВ ЗМУ УМВС
України в Запорізькій області, про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, ухвалив заочне
рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнив,
а саме вирішив: «Усунути перешкоди у
здійсненні права власності ОСОБА_3
шляхом зняття відповідача ОСОБА_1 з
реєстраційного обліку по останньому
місцю реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.

Вказане заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2008 р.
було виконано у 2013 році, його було знято
з реєстраційного обліку у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, та до його паспорта
громадянина України було внесено
відповідні відомості про зняття з
реєстраційного обліку у квартирі за
вказаною адресою.

Після виконання заочного рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 10.01.2008 р. він оскаржив
вказане заочне рішення в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Запорізької області.

20.08.2013 р. апеляційний суд Запорізької
області, розглянувши апеляційну скаргу
на заочне рішення Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2008 p.,
ухвалив рішення, яким йогоапеляційну
скаргу задовольнив, заочне рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 10.01.2008 р. скасував та
ухвалив нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Його мати приховала від нього факт
приватизації нею одноособово у 1999 році
квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також
приховала факт ухвалення судом у 2008
році заочного рішення про зняття його з
реєстраційного обліку у вказаній
квартирі.

За життя матері він вважав, що
зазначена квартира є державною
власністю, не приватизована.

На час приватизації матір'ю квартири за
адресою: АДРЕСА_1, а саме станом на
квітень 1999 року, він постійно проживав
у зазначеній квартирі, хоча й був
формально зареєстрований за іншою
адресою. За вказаних обставин він мав
право на участь у приватизації
квартири.

Однак факт його постійного проживання
у квартирі за. адресою: АДРЕСА_1, не був
врахований органом місцевого
самоврядування при здійсненні
приватизації квартири, всупереч
законодавству він не був зазначений у
розпорядженні про приватизацію
квартири та у свідоцтві про право
власності на житло як співвласник цієї
квартири, приватизація відбулася за
відсутності його згоди.

Мати ОСОБА_3, скориставшись тим, що
станом на квітень 1999 року він був
формально зареєстрований за іншою
адресою, ввела в оману службових осіб
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради, не
повідомила районній адміністрації про
факт його постійного проживання у
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, і таким
чином здійснила приватизацію квартири
одноособово та за відсутності на це
його згоди.

За вказаних обставин належить: визнати
незаконним повністю розпорядження
голови Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради №348/8-р від 13.04.1999 р. про
приватизацію квартири за адресою:
АДРЕСА_1, визнати незаконним повністю
свідоцтво №13950 від 13.04.1999 р. про право
власності на житло - квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, видане Комунарською
районною адміністрацією Запорізької
міської ради.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні вимоги
та додали, що строк на подання позовної
заяви не пропущено, у зв'язку з тим
ОСОБА_1 не міг знати про приватизацію
житла, оскільки мати таємно його
приватизувала ввівши в оману органи
державної влади.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні пояснили, що
заперечують вимоги позовної заяви у
повному обсязі, причому зазначили, що
ОСОБА_1 ніхто не хотів позбавляти право
на житло, оскільки на ча приватизації
він мав власний будинок у був там
прописаний. Крім цього він пропустив
строк позовної давності, так як з його
слів вбачається, що на час приватизації
він постійно проживав з матір'ю, і це
свідчить, що він знав про приватизацію,
оскільки такий процес не можливо
здійснити таємно протягом одного року
за який державні органи робили збір
документів та перевірки.

Представник Запорізької міської ради -
Калашнікова В.Ф. в судовому засіданні
пояснила, що позовні вимоги не
підтримує, просила суд залишити їх без
задоволення. Крім цього зазначила, що
під час проведення приватизації
спірного житла, працівниками
проводиться велика робота по зборі
документів та перевіряється
інформація про кожного члена сім'ї
основного наймача. Тому вважає, що
ОСОБА_1 знав, що проводиться
приватизація, так як з його слів на той
час він постійно проживав з матір'ю.
Крім цього оскільки строк позовної
давності у три роки був пропущений
позивачем без поважних причин,
противного позивач не довів,
твердження позивача про те, що він не
знав про порушення своїх прав
спростовуються недоведеністю його
доказами, перебіг строку позовної
давності в силу ст. 261 ЦК України
припадає на день приватизації спірного
житла .

Заслухавши пояснення сторін та
вивчивши матеріали цивільної справи
суд вважає у задоволенні позову
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
відповідно рішення Жовтневого
райвиконкому народних депутатів
виконавчого комітету Запорізької
міської ради від 10.11.1994 року №305/1
отримала16.11.1994 року ордер на сім'ю у
складі двох осіб на житлове приміщення,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В березні 1999 року ОСОБА_3 подала заяву
до Комунарської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про приватизацію АДРЕСА_1.

Згідно розпорядження голови
Комунарської районної адміністрації
Запорізької міської ради №348/8-р від
13.04.1999 р. про приватизацію квартири за
адресою: АДРЕСА_1 розпочато процедуру
приватизації.

Згідно свідоцтва №13950 від 13.04.1999 р.
виданого Комунарською районною
адміністрацією Запорізької міської
ради за ОСОБА_3 визнано право власності
на житло - квартиру за адресою:
АДРЕСА_1,

Крім цього судом встановлено, що під
час проведення приватизації спірного
житла, працівниками рай адміністрації
проводиться зборі документів та
перевіряється інформація про кожного
члена сім'ї основного наймача. На той
час ОСОБА_1 не був прописаний, як того
вимагав Закон. Також встановлено, що
ОСОБА_1 знав, що проводиться
приватизація, оскільки постійно
проживав з матір'ю.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін, при цьому договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі, що
слідує із ст. 259 ЦК України.

Оскільки строк позовної давності у три
роки був пропущений позивачем без
поважних причин, противного позивач не
довів, твердження позивача про те, що
він не знав про порушення своїх прав
спростовуються недоведеністю їх
доказами, перебіг строку позовної
давності в силу ст. 261 ЦК України
припадає на день приватизації житла.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.4 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 213 - 215, 224, 226, 228, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської
ради, ОСОБА_2, районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Комунарському районі, виконавчий
комітет Запорізької міської ради про
визнання незаконним розпорядження про
приватизацію, про визнання незаконним
свідоцтва про право власності на житло
- залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Ю.Р. Піх