Справа №490/3419/14-ц 01.12.2014 01.12.2014 01.12.2014
Провадження №22-ц/784/3258/14
Провадження №22-ц/784/3258/14
Суддя суду першої інстанції Батченко
Доповідач апеляційного суду
Ухвала

Іменем України

01 грудня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

за участі: представників позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 18 вересня 2014 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
дій неправомірними та покладення
обов'язку вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 пред'явила
вищевказаний позов до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль»).

В позовній заяві зазначено, що 26
березня 2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
відповідач, було укладено у простій
письмовій формі кредитний договір
№014/08-112/76739, за яким банк надав позивачу
кредит в розмірі 39 500 доларів США, зі
сплатою процентів за користування
кредитом в розмірі 14% річних, строком до
28 березня 2018 року.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань позичальника за
вказаним договором, між сторонами
також укладено договір іпотеки.

Через фінансові складнощі та зростання
курсу долара США, позичальник належним
чином не змогла виконати свої
зобов'язання за кредитним договором
перед кредитором, внаслідок чого
станом на 20 грудня 2012 року утворилася
заборгованість на загальну суму 42 812
доларів США 68 центів.

Ухвалою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від
01 квітня 2013 року було відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом банку до ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_7 про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

30 вересня 2013 року між сторонами була
укладена додаткова угода
№014/08-112/76739/81-1-0-00/6087, з якої слідує, що у
зв'язку з частковим достроковим
погашенням позичальником
заборгованості за кредитним договором
(30% від суми заборгованості), сторони
дійшли згоди щодо зміни валюти
зобов'язань позичальника з доларів США
на гривні. Визначили, що розмір
заборгованості за кредитним договором
становить в національній валюті 155 858
грн. 40 коп. та узгодили, що з моменту
перерахування вказаних коштів на
відповідний рахунок, що зазначений у
договорі, зобов'язання позичальника
перед кредитором за кредитним
договором вважаються повністю
виконаними.

У той же день між сторонами був
укладений кредитний договір
№014/81-1-0-00/6088, за умовами якого банк
надав позивачу кредит в розмірі 155 858
грн. 40 коп. на рефінансування
заборгованості позичальника за
кредитним договором №014/08-112/76739 від 26
березня 2008 року, зі сплатою відсотків
за користування ним в розмірі 19% річних,
строком до 30 вересня 2022 року.

Разом з тим, 27 вересня 2013 року у
відділенні банку позивачу був
вручений лист - повідомлення про те, що
за кредитним договором
№014/08-112/76739 від 26 березня 2008 року
анульовано (прощено) заборгованість по
пені в розмірі 21 210 доларів США 67
центів. В подальшому від тієї ж дати
позивач отримала ще один лист -
повідомлення банку про прощення боргу,
розмір якого зазначений вже в
національній валюті.

Такі дії, на думку позивача, є
незаконними, оскільки зобов'язання
позичальника за первісним договором
виконанні шляхом отримання
позикодавцем відступного, а тому
нарахування будь - яких санкцій за
таким правочином є неправомірним.

Посилаючись на порушення своїх прав, як
споживача, позивач просила позов
задовольнити, визнати неправомірними
дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо
визначення у листі - повідомлення від 27
вересня 2013 року прощенного боргу в
розмірі 169 536 грн. 89 коп. та зобов'язати
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» змінити у
листі - повідомлення від 27 березня 2013
року суму прощеного боргу на нуль.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від
18 вересня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішенням,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено в оскаржуваному рішенні,
районний суд виходив з того, що позовні
вимоги заявлені не у спосіб,
установлений законом для захисту
порушеного права і інтересу особи та
такий позов не спрямований на захист
прав позивача, як споживача послуг.

Колегія суддів погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом першої інстанції,
з огляду на наступне.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК
України та ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожній особі, як
фізичній так і юридичній, а також
державі гарантовано судовий захист їх
інтересів.

Кожна особа, у встановлених законом
випадках, органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси, мають право в
порядку, встановленому Цивільним
процесуальним кодексом України,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів; або прав,
свобод та інтересів інших осіб,
інтереси яких вони захищають,
державних чи суспільних інтересів.

ОСОБА_3 використало таке своє право і
пред'явила зазначений позов. В свою
чергу, суд першої інстанції прийняв
позовну заяву ОСОБА_3, відкрив по ній
провадження і, беззастережно
дотримуючись положень чинних
цивільного та цивільно-процесуального
законодавств - вирішив позов.

При цьому, місцевий суд виходив з того,
що здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб
у спосіб, визначений законами України,
розглядаючи цивільні справи не інакше
як за зверненням названих осіб, поданим
відповідно до ЦПК України, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, за всебічного і
повного з'ясування обставин справи і
дотримуючись положень ст.ст.1,3-4,10-11 ЦПК
України.

За ними ж, завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення, в порядку позовного,
наказного та окремого провадження,
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави, що виникають із
цивільних, житлових, земельних,
сімейних. трудових відносин, а також
справ, розгляд яких, в порядку
цивільного судочинства, прямо
передбачено законом.

Проаналізувавши надані сторонами
докази, встановивши за ними фактичні
обставини та правовідносини, які вони
тягнуть, співставивши їх з нормами
чинного цивільного законодавства, яким
врегульовано кредитні відносини,
колегія вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог.

Так за ст.11 ЦК України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту,
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

В силу ст.ст.3, 627 ЦК України, договору
притаманна така риса, як свобода
договору. Поряд із справедливістю,
добросовісністю і розумністю вона
вважається вищою цінністю права, що
забезпечує природне існування
фізичної особи.

Свободу договору можна
охарактеризувати як нормативно
закріплену можливість особи
здійснювати дії, вчинки на власний
розсуд, не порушуючи при цьому свободу
інших суб'єктів.

Зміст свободи договору в загальному
розкривається у ст.627 ЦК України, яка з
посиланням на ст.6 ЦК України
встановлює співвідношення актів
цивільного законодавства і договору.
За ними, зміст названого принципу
проявляється у свободі особи вільно
вступати у договірні відносини;
самостійно обирати контрагента та вид
договору, який регулюватиме їх взаємні
відносини; самостійно визначають умови
(зміст) договору, структуру і вид
договірного зв'язку.

Учасники договору можуть обрати
договір, що передбачений законом (так
звані поіменовані договори, які прямо
передбачені в ЦК України або в іншому
нормативному акті) договору, так і
договір, не передбачений у
законодавстві (непойменований), проте
породжує права та обов'язки його
учасників.

За ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на цивільний захист.

Захист цивільних справ - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
матеріально-правових способів захисту
цивільних прав та інтересів
передбачений ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 26 березня 2008 року
між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним
товариством «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є відповідач,
було укладено у простій письмовій
формі кредитний договір №014/08-112/76739, за
яким банк надав позивачу кредит в
іноземній валюті в розмірі 39 500 доларів
США, зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 14%
річних, строком до 28 березня 2018 року.

Виконання зобов'язань позичальника за
вказаним договором забезпечено
іпотекою - чотирьохкімнатна квартира,
загальною площею 74.2 кв.м., за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідач виконав належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором, а
позивач порушила умови договору,
внаслідок чого виникла
заборгованість, яка станом на 20 грудня
2012 року становила 42 812 доларів США 68
центів, що еквівалентно 324 201 грн. 75 коп.
станом на 11 січня 2013 року.

27 вересня 2013 року ОСОБА_3, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, сплатила на користь банку 13
227 доларів США 02 цента, що еквівалентно
105 723 грн. 57 коп.

30 вересня 2013 року між сторонами
укладена додаткова угода
№014/08-112/76739/81-1-0-00/6087 до кредитного
договору №014/08-112/76739 від 26 березня 2008
року, з якої слідує, що у зв'язку з
частковим достроковим погашенням
позичальником заборгованості за
кредитним договором (30% від суми
заборгованості), сторони дійшли згоди
щодо зміни валюти зобов'язань
позичальника з доларів США на гривні.
Визначили, що розмір заборгованості за
кредитним договором становить в
національній валюті 155 858 грн. 40 коп. та
узгодили, що з моменту перерахування
вказаних коштів на відповідний
рахунок, що зазначений у договорі,
зобов'язання позичальника перед
кредитором за кредитним договором
вважаються повністю виконаними.

У той же день між сторонами у простій
письмовій формі також був укладений
кредитний договір №014/81-1-0-00/6088, за
умовами його банк надав позивачу
кредит в розмірі 155 858 грн. 40 коп. на
рефінансування заборгованості
позичальника за кредитним договором
№014/08-112/76739 від 26 березня 2008 року, зі
сплатою відсотків за користування ним
в розмірі 19% річних, строком до 30
вересня 2022 року.

Листом від 27 вересня 2013 року банк
повідомив позивача про анулювання
заборгованості по пені в розмірі 21 210
доларів США 67 центів за кредитним
договором №014/08-112/76739 від 26 березня 2008
року.

В подальшому, від тієї ж дати, позивач
отримала ще один лист - повідомлення
про анулювання заборгованості по пені
за тим же кредитним договором, але
прощений борг вже визначений в
національній валюті.

Враховуючи викладене, а також те, що
власник порушеного права, як правило,
може скористатися не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції вірно визначився
з тим, що вимоги позивача не підлягають
задоволенню, оскільки заявлені у такий
спосіб захисту, що не передбачений
законодавством, зокрема ст.16 ЦК
України.

До того ж, на думку колегії суддів,
вирішення спору відповідно до
заявлених позивачем вимог є фактично
втручанням в договірні правовідносини
між сторонами, що є порушенням положень
ст.ст.6, 627 ЦК України, за якими сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За такого, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, розглянувши спір в
межах заявлених позовних вимог, повно
та всебічно дослідив обставини справи,
належно оцінив надані сторонами докази
й дійшов вірного висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Разом з тим, посилання суду в
мотивувальній частині рішення на
припинення зобов'язань ОСОБА_3 перед
банком за кредитним договором
№014/08-112/76739 від 26 березня 2008 року шляхом
домовленості сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням є помилковим, оскільки
фактично відбулося отримання
позивачем нового кредиту для погашення
заборгованості за первісним договором
(рефінансування боргу), але рішення не
може бути змінене чи скасоване,
оскільки суд правильно визначив
правові наслідки вирішення такого
спору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303,308,315, ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва від 18 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: