Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4734/14
Головуючий у 1 інстанції Ліхтанська Н.П.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Мануйлова Ю.С.,
Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 14 березня 2014
року по справі за позовом Бердянського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави до Бердянської ради,
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області, ОСОБА_2, третя особа
Реєстраційна служба Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області про визнання
незаконним та скасування рішення
Бердянської міської ради, визнання
недійсним Державного акта на право
власності на земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Бердянський
міжрайонним прокурор в інтересах
держави звернувся до суду із
вищевказаним позовом. В обґрунтування
позову зазначає, що прокурорською
перевіркою встановлено, що п. 5, 5.45
рішення сімдесят дев'ятої сесії
Бердянської міської ради V скликання №
38 від 28.01.2010 року "Про передачу в оренду,
продовження терміну розробки проекту
відведення та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок"
затверджено проект відведення
земельних ділянок та передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку,
площею 0,1га, з присвоєнням поштової
адреси. АДРЕСА_1 для індивідуального
дачного будівництва. На підставі
зазначеного рішення 16.04.2010р. за ОСОБА_2.
проведена державна реєстрація за
реєстраційним номером 55
державного акту на право власності
серії ЯК № 822064 на зазначену земельну
ділянку( кадастровий номер :08 : 007:
0320).

Пункт 5.45 рішення Бердянської міської
ради № 38 від 28.01.2010 року підлягає
скасуванню, державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку повинен бути визнаний
недійсним, запис про земельну ділянку
підлягає скасуванню, земельна ділянка
поверненню. Згідно Генерального плану
м. Бердянська, затвердженого рішенням
Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009
року, зазначені у рішенні території
запроектовані для розміщення
оздоровчих установ та установ
відпочинку, зелених насаджень
загального користування, громадських
центрів. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92
"Планування і забудова міських і
сільських поселень" - будівництво нових
дачних районів в межах міських
населених пунктів не допускається.
Станом на час прийняття Бердянською
міською радою рішення № 38 від
28.01.2010року "Про передачу в оренду,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок"
посадовими особами виконкому
міськради не розроблена та відповідно
Бердянською міською радою не
затверджена передбачена Законом
України "Про планування і забудову
територій"; містобудівна документація
м. Бердянська, а саме відсутні детальні
плани територій окремих, районів міста,
зокрема території Бердянської коси.
Таким чином, за відсутності
містобудівної документації м.
Бердянська прийняття рішень щодо
планування, забудови, проектування та
будівництва об'єктів
житлово-цивільного та виробничого
призначення, впорядкування тa
благоустрою території Бердянської
коси, неможливо.

Під час винесення спірного рішення
порушено порядок надання земельних
ділянок у власність. Бердянською
міською радою рішенням № 38 від 28.01.2010
року затверджено проекти відведення та
передано у власність земельні ділянки
для індивідуального дачного
будівництва з порушенням вимог
ст.ст.51,118,123 ЗУ України, ст.ст.88, 90
Водного кодексу України, ст. 9 Закону
України "Про державну експертизу
землевпорядної документації" без
проведення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації, чим грубо порушено
вимоги законодавства та не дотримано
порядок набуття права власності на
землю.

Прокурор прийшов до висновку, що
Бердянська міська рада під час
прийняття рішення № 38 від 28.01.2010 року
грубо порушила положення чинного
законодавства в частині підстав та
порядку надання земельних ділянок у
власність, визначених Конституцією та
Земельним кодексом України, і не мала
права надавати у власність громадянам
земельну ділянку по АДРЕСА_1.
Відповідно, державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку повинен бути визнаний
недійсним.

Уточнивши позовні вимоги прокурор,
просив суд, визнати незаконним та
скасувати п.5,5.45 рішення сімдесят
восьмої сесії Бердянської міської ради
п'ятого скликання № 38 від 28.01.2010року
"Про передачу в оренду, продовження
терміну розробки проекту відведення та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок", яким передана у приватну
власність ОСОБА_2 земельна ділянка
площею 0,1га для ведення
індивідуального дачного будівництва,
що розташована за адресою м. Бердянськ
Запорізької області, АДРЕСА_1. Визнати
недійсним державний акт на право
власності серії ЯК № 822064 на земельну
ділянку площею 0,1га для ведення
індивідуального дачного будівництва,
що розташована за адресою м. Бердянськ
Запорізької області, АДРЕСА_1, вартістю
52430,0грн., виданий Бердянською міською
радою на ім'я ОСОБА_2 та зареєстрований
в "Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди землі" за
реєстраційним номером 55 від 16.04.201
року та зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати
державну реєстрацію спірної земельної
ділянки. А також зобов'язати ОСОБА_2
повернути земельну ділянку площею 0,1га
для ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою
АДРЕСА_1 за належністю територіальній
громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 березня
2014 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасоване п.5,5.45
рішення сімдесят восьмої сесії
Бердянської міської ради п'ятого
скликання № 38 від 28.01.2010року "Про
передачу в оренду, продовженні терміну
розробки проекту відведення та надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок", яким передана у приватну
власність ОСОБА_2 земельна ділянка
площею 0,1га для веденні
індивідуального дачного будівництва ,
що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 822064 на
земельну ділянку площею 0,1га для
ведення індивідуального дачного
будівництва , що розташована за адресою
АДРЕСА_1, вартістю 52430,0грн., виданий
Бердянською міською радою на ім'я
ОСОБА_2 та зареєстрований в "Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі" за
реєстраційним номером 55 від
16.04.2010року(кадастровий номер :08 :
007: 0320) та зобов'язати Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати його
державну реєстрацію.

Зобов'язано Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
розташованої за адресою АДРЕСА_1 шляхом
закриття Поземельної книги на земельну
ділянку площею 0,1га, розташовану за
адресою м. Бердянськ Запорізької
області, АДРЕСА_1, кадастровий номер
:08 : 007: 0320.

Зобов'язано ОСОБА_2, ІДН. НОМЕР_2,
повернути земельну ділянку площею 0,1га
для ведення індивідуального дачного
будівництва , що розташована за адресою
м. Бердянськ Запорізької області,
АДРЕСА_1 за належністю територіальній
громаді м. Бердянська.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_2 в особі представника
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що передача
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 відбувалася з порушенням вимог
чинного законодавства, без проведення
обов'язкової державної експертизи
землевпорядної документації, а тому
оскаржуване рішення міської ради
підлягає скасуванню як незаконне, а
виданий на його підставі Державний акт
про право власності на землю - визнанню
недійсним зі скасуванням його
державної реєстрації і поверненням
земельної ділянки територіальній
громаді.

Висновки суду відповідають
вимогам закону, фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

У відповідності з вимогами ст. 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад і передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Частинами першою та другою статті
116 ЗК України визначено, що громадяни і
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
садівництва у межах норм безоплатної
приватизації, подають заяву про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Вибір місця розташування
земельної ділянки та надання дозволу і
вимог на розроблення проекту її
відведення здійснюються в порядку,
встановленому статтею 151 ЗК України.

Проект відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням
громадян організаціями, які мають
відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін. Проект
відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом
(частина перша статті 126 ЗК України в
редакції, яка була чинною на момент
виникнення правовідносин).

Згідно із частиною третьою
статті 152 ЗК України захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, державні акти на
право власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.
У спорах, пов'язаних із правом
власності на земельні ділянки,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти на право власності на
земельні ділянки.

За змістом статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, не
заборонених законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що п.5, 5.45 рішення
Бердянської міської ради № 38 від 28.01.2010
року 78 сесії п'ятого скликання "Про
передачу в оренду, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» затверджено проект
відведення земельних ділянок та
передано у приватну власність ОСОБА_2
земельну ділянку площею Михайловича
земельну ділянку, площею 0,1га, з
присвоєнням поштової адреси. АДРЕСА_1
для індивідуального дачного
будівництва. На підставі зазначеного
рішення 16.04.2010 року за ОСОБА_2. проведена
державна реєстрація за реєстраційним
номером 55 державного акту на
право власності серії ЯК № 822064 на
зазначену земельну ділянку(
кадастровий номер :08 : 007: 0320).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності того,
що передача у власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,1га, для
індивідуального дачного будівництва
була здійснена з порушенням
визначеного законодавством порядку,
зокрема, ст.ст. 118, 123 ЗК України, ст. 9
Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації ".

Висновок суду слід визнати
правомірним, оскільки він погоджуються
з фактичними обставинами справи та із
зібраними по ній доказами.

Спірна земельна ділянка
розташована в межах двокілометрової
зони прибережної захисної смуги
Азовського моря, що підтверджується
інформацією Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області № 0569/01-23 від
19.02.2014р., з якої вбачається, що відстань
від урізу води Азовського моря до
земельної ділянки, що розташована по
АДРЕСА_1, кадастровий номер :08 : 007:
0320, складає 96метрів.

Позитивні висновки про
погодження проекту землеустрою щодо
відведення у власність ОСОБА_2
вищезазначеної земельної ділянки були
відкликані управлінням Держкомзему у
м. Бердянськ у зв'язку з виявленими
Головним управлінням Держкомзему за
участю управління Держземінспекції
порушеннями вимог чинного
законодавства, управлінням
архітектури та містобудування
Бердянської міської ради,
Мелітопольським сектором регулювання
природокористування Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Запорізькій
області.

Згідно листа виконавчого комітету
Бердянської міської ради № 05-2886/37 від
15.05.2013р. зазначено, що на підставі
проведеного містобудівного аналізу,
згідно з Генеральним планом міста
Бердянська , який затверджено рішенням
шістдесят восьмої сесії Бердянської
міської ради У скликання від 25.06.2009 року
№ 8 встановлено, що спірна земельна
ділянка по АДРЕСА_1 , розміщується на
території оздоровчих установ та
установ відпочинку.

За витягом із Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку НВ-014 від 07.03.2013 року
спірна земельна ділянка, яка належить
ОСОБА_2, розташована на землях
рекреаційного призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 51 ЗК України
передбачено, що до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст і інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст. 9 Закону України
„Про державну експертизу
землевпорядної документації" проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок підлягають обов'язковій
державній експертизі, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення.

Зважаючи на те, що спірна
земельна ділянка відноситься до земель
рекреаційного призначення, однак
всупереч ст. 9 Закону України „Про
державну експертизу землевпорядної
документації" та ч.9 ст.118 (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) обов'язкова державна
експертиза землевпорядної
документації при виділенні земельної
ділянки у власність ОСОБА_2 проведена
не була, висновки суду першої інстанції
про порушення Міською радою земельного
законодавства при передачі спірної
ділянки у власність ОСОБА_2
відповідають фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

Не є переконливими і доводи
скарги щодо відсутності порушення
інтересів держави у спірних
правовідносинах у зв'язку з прийняттям
рішення Бердянської міської ради про
передачу земельної ділянки ОСОБА_2 ,
оскільки вони не погоджуються зі
змістом позову та з вимогами Закону
України „Про державний контроль за
використанням та охороною земель".

В обґрунтування позову
прокурор посилався на порушення вимог
земельного законодавства з боку органу
місцевого самоврядування - Бердянської
міської ради під час прийняття п. 5, 5.45 №
38 від 28.01.2010 року та на порушення
інтересів держави у сфері контролю за
використанням і охороною землі як
національного багатства, що свідчить
про правомірність звернення прокурора
для захисту інтересів держави до суду з
даним позовом, у якому прокурор
виступав у статусі позивача.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що з вимогами про
скасування п.п.5,5.45 рішення Бердянської
міської ради № 38 від 28.01.2010 року, на
підставі якого відповідачу ОСОБА_2 був
виданий державний акт про право
власності на земельну ділянку, який
прокурор вимагав визнати недійсним,
позивач звернувся лише у червні 2013
року, тобто після спливу позовної
давності, про застосування якої
заявляв відповідач.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК
України (в редакції закону станом на
день прийняття Бердянською міською
радою оскаржуваного рішення) позовна
давність не поширюється на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акту органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України „Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Проте, відповідно до п.5
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону, протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5
зазначених Прикінцевих та перехідних
положень, доводи відповідача про сплив
позовної давності у даному випадку не
можуть бути прийняті до уваги.

Спірна земельна ділянка
знаходиться в межах законодавчо
визначеної ст. 88 ВК України
двохкілометрової прибережної захисної
смуги від урізу води Азовського моря.

Так, згідно із ст. ст. 19, 20 ЗК
України землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення
та зміни цільового призначення земель
є підставою для визнання, відповідно до
ст. 21 ЗК України, недійсним рішень про
надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною тощо.

За змістом ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК
України, п. «а» ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1», ст. 59 ст.
60 , ч. 1 ст. 84 ЗК України, у редакціях на
час виникнення правовідносин, землі
під водними об'єктами, зокрема зайняті
поверхневими водами: водотоками (річки,
струмки), штучні водойми (водосховища,
ставки) i канали; іншими водними
об'єктами; підземними водами та
джерелами; внутрішніми морськими
водами та територіальним морем, як
землі зайняті водним фондом України, а
також прибережні захисні смуги вздовж
річок, мopiв i навколо озер, водосховищ та
інших водойм не могли передаватись у
власність громадян, оскільки є землями
водного фонду України.

За системним аналізом
законодавства на час виникнення
правовідносин, відповідно до положень
ст. 88 ВК України, Порядку визначення
розмірів i меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, затвердженого
постановою КМУ від 8 травня 1996 року № 486,
Порядку погодження природоохоронними
органами матеріалів щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 5 листопада 2004
року, розмір та межі прибережних
захисних смуг встановлювались за
проектами землеустрою (термін та зміст
за ст. 50-54 Закону України «Про
землеустрій»), а населених пунктів -
відповідно до існуючих на час
встановлення конкретних умов забудови.
При наданні у користування земельних
ділянок навколо зазначених та інших
водних об'єктів, мали врахуватися ці
положення щодо меж водоохоронних зон
та прибережних захисних смуг, а у paзі
відсутності землевпорядної
документації (документації з
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів мало бути досягнуто шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, встановлених ст. 88
Водного Кодексу України, та
орієнтовних розмірів i меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахуванням конкретної ситуації.

Зазначена правова позиція була
визначена Верховним судом України в
постанові від 21.05.2014 року (справа № 6-16
цс 14) та вислу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно із ст. 51 ЗК України до
земель рекреаційного призначення
належать земельні ділянки, надані для
дачного будівництва.

Спірна земельна ділянка
надавалась ОСОБА_2 фактично за рахунок
земельної ділянки рекреаційного
призначення (рішення ради № 38 від 28.01.2010
року) , а тому проект землеустрою щодо
її відведення підлягав обов'язковій
державній експертизі землевпорядної
документації, проте остання на
виконання вимог ст. ст. 118 ч. 4 , 123 ЗК
України проведена не була.

Залишення без розгляду позовної
заяви Бердянского міжрайонного
прокурора про скасування пунктів
рішення Бердянської міської ради від
24.12.2009 року № 32 ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 15.10.2013 року
з процесуальних підстав само по собі не
свідчить про дійсність та законність
п.п. 5, 5.72 рішення Бердянської міської
ради №41 від 25.02.2010 року, а отже і
правомірність набуття право власності
на земельну ділянку, як проте, заявляє
відповідач, і не виключає можливість
визнання останніх незаконними та
скасування за рішенням суду першої
інстанції у цій справі.

Підстави звільнення ОСОБА_2 чи
представника останнього від
доказування у цій справі, передбачені
ст. 61 ЦПК України, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для припинення
право власності на земельну ділянку,
передбачених ст. 140 ЗК України, не
приймаються колегією судів, оскільки
стаття 140 ЗК України передбачає
виключний перелік підстав для
припинення права власності на земельну
ділянку, яке було набуто у законний
спосіб.

Між тим оскільки судом було
встановлено, що ОСОБА_2 набув право
власності незаконно , а тому правила
статті 140 ЗК України до нього не
застосовуються.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п.2 постанови № 7 від
16.04.2004 року „Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ", виходячи з
положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст.
26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212
ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15
ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право
власності на земельні ділянки, є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень. Виходячи з норм
ст. 116 ЗК України, рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Разом з тим, зобов'язуючи
Управління Держземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області скасувати державну реєстрацію
акту на право власності на спірну
земельну ділянку, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що Законом
України „Про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та обтяжень "
передбачена певна процедура
реєстрації прав на нерухомість, до
складу якої входять також земельні
ділянки. За положеннями ст. 26
зазначеного закону записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав. Отже,
зазначеним законом передбачено
скасування державної реєстрації прав
на земельну ділянку, однак таке рішення
приймається відповідним органом
державної влади на підставі рішення
суду. Зважаючи на те, що рішення суду
про визнання недійсним Державного акту
про право власності на землю є
достатньою підставою для відповідного
органу для скасування державної
реєстрації, підстав для покладання на
нього обов'язку здійснити такі дії в
судовому порядку не має.

За таких обставин, рішення суду
першої інстанції в частині внесення
змін до реєстрації на підставі ст.309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про відмову у
позовних вимогах про зобов'язання
здійснити скасування державної
реєстрації акту про право власності на
землю. В іншій частині рішення суду
ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 березня
2014 року у цій справі в частині
задоволення позову про зобов'язання
Управління Дежземагенства у
Бердянському районі Запорізької
області скасувати державну реєстрацію
акту про право власності на землю
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення - про відмову у позові.

В решті рішення суду першої
інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді