Справа 2-5963/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Солом"янський
районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Загородній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
3-я особа Солом»янський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ПАТ «Універсал Банк» в
вересні 2014 року звернувся до суду із
позовом до відповідачів в якому просив
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 008-2900/756-0350 від
26.10.2007 року, в розмірі 2280345,53 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру загальною площею 67,2 м2,
житловою площею 39,2 м2, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження за ціною
встановленою у процесі здійснення
виконавчого провадження.

В обґрунтування позову позивач вказує,
що 26.10.2007 р. між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_1 укладено кредитний договір №
008-2900/756-0350. Відповідно до умов договору
ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 220350
швейцарських франків строком до 10
жовтня 2037 року зі сплатою річних
відсотків за користування кредитом.

Позивач вказує, що в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 26.10.2007 р. було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_1 передав банку в
іпотеку майно: квартиру загальною
площею 67,2 м2, житловою площею 39,2 м2, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
належить іпотекодавцю на підставі
права власності.

Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 19.09.2011 р. по справі №
2-2833/11 задоволено позовні вимоги ПАТ
«Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості в розмірі
2280345,53 грн.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов»язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов»язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Наявність судового рішення про
стягнення не позбавляє кредитора права
на отримання сум шляхом звернення
стягнення на передане в іпотеку
нерухоме майно.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечувала проти
позову та зазначила, що заборонено
подвійне стягнення одного і того ж
самого боргу. Існування рішення суду
про стягнення заборгованості за
договором кредиту виключає можливість
звернення стягнення на предмет
іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту, оскільки в даному випадку буде
подвійне стягнення.

При цьому також вказав на те, що з 07
червня 2014 року набрав чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», тому вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки прямо
суперечать нормам даного Закону.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з"явились, про
розгляд справи повідомлялись належним
чином.

Представник 3-ї особи Солом»янського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м.Києві в судове
засідання не з"явився, надав заяву про
розгляд справи у відсутність
представника.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
виходить із наступного.

Згідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Встановлено, що 26.10.2007 р. між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1, укладено
кредитний договір № 008-2900/756-0350.

Відповідно до п.1.1, 2.6 договору банк
надає позичальнику грошові кошти у
вигляді кредиту у розмірі 220350
швейцарських франків на строк по 10
жовтня 2037 р. на умовах, передбачених у
договорі, а позичальник зобов»язується
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом у розмірі 8,95 %
річних за весь строк фактичного
користування кредитом.

Пунктом 1.3 договору визначено, що
цільове призначення кредиту на
придбання майна: квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 008-2900/756-0350,
ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 26.10.2007 р.
уклали договір іпотеки, відповідно до
якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку
майно: квартиру загальною площею 67,2 м2,
житловою площею 39,2 м2, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу, що
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 26.10.2007 р.

Обумовлена сторонами договору іпотеки
ціна предмету іпотеки, дорівнює 1115136,96
грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 19.09.2011 р. стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Універсал Банк» 238662,18
швейцарських франків заборгованості,
що становить 2280345,53 грн. Рішення суду
набрало законної сили 07.02.2013 р.

Як встановлено в судовому засіданні
рішення суду не виконано, що не
заперечувалось представником
відповідача.

Отже, наявність судового рішення про
стягнення з боржника заборгованості на
користь позивача не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов"язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
в іпотеку майно. Аналогічну позицію
висловив Верховний Суду України в
постанові від 04.09.2013 р. (справа № 6-73 цс
13)

17.07.2014 р. позивачем відповідачам була
надіслана вимога про звільнення
протягом місяця житлового приміщення,
яке є предметом іпотеки.

Для забезпечення погашення
заборгованості, що утворилась перед
банком, позивач звернуся до суду із
позовом у якому просить звернути
стягнення на належну відповідачу
ОСОБА_1 квартиру.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі невиконання
або неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до довідки форми № 3 виданої
24.11.2014 року Центром обслуговування
споживачів № 1 КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1,
ОСОБА_2, неповнолітній ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України № 1304-VII від 03
червня 2014 року «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до якого
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України "Про
заставу" та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з п. 3, 4 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Таким чином, норми Закону України «Про
іпотеку», зокрема і в частині
задоволення вимог іпотекодержателя,
мають бути застосовані з урахуванням
норм Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Отже, зважаючи на те, що квартира
відповідачем передана в забезпечення
виконання зобов»язань по поверненню
отриманого кредиту від позивача в
іноземній валюті, беручи до уваги, що
договір по якому отримані кредитні
кошти є споживчим, враховуючи, що
позивачем не доведено наявність у
власності відповідачів іншого
нерухомого майна, суд вважає, що дія
даного Закону поширюється на
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Відповідно до ст.5 ЦК України акт
цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом`якшує або скасовує
цивільну відповідальність.

Таким чином зважаючи на дію мораторію
щодо звернення стягнення на майно, що є
забезпеченням кредитних зобов»язань у
іноземній валюті, суд вважає, що у
позові слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.4, 5 ,15, 16, 526, 575, 590, 626, 1046-1050, 1052, 1054 ЦК
України, ст.109 ЖК України, Законом
України «Про іпотеку», Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», ст.ст.3,10, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
3-я особа Солом»янський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом

СУДДЯ:
Кушнір С.І.