Справа № 459/1441/14
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/4598/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської
області у складі: головуючого - судді:
Берези В.І., суддів: Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання: Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
та ОСОБА_2 на рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 19
травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань (далі-ВВДФССНВВПЗ) України
в м.Червонограді про стягнення
моральної шкоди, -

в
с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді в
користь ОСОБА_2 8000 грн. 00 коп. заподіяної
моральної шкоди. В решті вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач
ОСОБА_2 та відповідач ВВДФССНВВПЗ
України в м.Червонограді.

Апелянт ВВДФССНВВПЗ України в
м.Червонограді просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
в позові.

Апелянт ОСОБА_2 в частині стягнення з
ВВДФССНВВПЗ України в м.Червонограді
на його користь 8000 грн. 00 коп. просить
таке змінити та стягнути на його
користь 50000 грн. 00 коп. на відшкодування
моральної шкоди.

ВВДФССНВВПЗ України в м.Червонограді
мотивує апеляційну скаргу тим, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Позивачем не надано висновку медичних
органів про наявність факту
спричинення моральної шкоди у зв`язку з
нещасним випадком на виробництві,
медичних документів, які б
підтверджували перенесені стрес,
депресію чи інші негативні наслідки
стану потерпілого. Крім того, позивач
не обгрунтував розмір відшкодування
заподіяної моральної шкоди. Зазначені
позивачем доводи не можуть бути
беззаперечним доказом заподіяння
моральної шкоди, тобто спричинення
моральної шкоди у спірних
правовідносинах не є
матеріально-правовою презумпцією.
Позивач при прийомі на роботу знав про
шкідливі та небезпечні умови праці.
Судом не враховано, що позивачем не
було наведено, які додаткові зусилля
прикладаються ним для організації
свого життя. Не доведено позивачем
того, що саме від нещасного випадку
такий терпить моральні і фізичні
страждання, а не від загальних
захворювань. Позивач визнаний
інвалідом третьої групи, однак дана
група інвалідності є працездатною.
Судом не взято до уваги те, що
ВВДФССНВВПЗ України в м. Червонограді
здійснюються позивачці щомісячні
страхові виплати у зв`язку з частковою
втратою працездатності, виплачено
одноразову страхову виплату,
здійснювалась виплата пенсії по
інвалідності у зв`язку з трудовим
каліцтвом.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
зазначає, що в частині відмови в
задоволенні решти позовних вимог
рішення суду є незаконним та
необгрунтованим. Мотивує тим, що
внаслідок отриманого трудового
каліцтва погіршився стан здоров`я,
17.02.2004 року його було звільнено. При
проведенні переоглядів, останній з
яких відбувся 11.03.-13.03.2008 року, ОСОБА_2
встановлено 55 відсотків втрати
професійної працездатності внаслідок
трудового каліцтва та ІІІ групу
інвалідності. У зв`язку з цим постійно
переживав фізичні та моральні
страждання, змушений докладати
додаткові зусилля для організації
свого життя. Отримане трудове каліцтво
унеможливлює працевлаштування за
спеціальністю. Відтак, розмір
компенсації заподіяної моральної
шкоди в сумі 50000 грн. 00 коп. є повністю
обґрунтованим і справедливим.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта ОСОБА_3 в
підтримання вимог апеляційної скарги,
у відсутності позивача, який належним
чином був повідомлений по час та місце
судового розгляду справи, перевіривши
матеріали справи, межі та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Судом встановлено, що протягом 1976-1988
років та протягом 2002-2004 років позивач
працював а шахтах ДП «Львіввугілля» в
шкідливих умовах праці, що
підтверджується копією трудової
книжки, виданою на ім'я ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено, що з ОСОБА_2 29.08.203
року відбувся нещасний випадок, а саме:
переміщуюсь від лави № 30 до привода
конвеєра СП 202, поскавзнувся і впав на
спину, вдарившись головою об шпали
рейкової колії.

Відповідно до довідки обласної МСЕК
серії ЛВА-2 № 012887 від 24.02.2004 року,
встановлено, що позивачу вперше
призначено III групу інвалідності та 40 %
втрати професійної працездатності у
зв'язку з трудовим каліцтвом та на
підставі довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 022611
від 13.03.2008 року зазначену групу
інвалідності та 55 відсотків втрати
працездатності встановлено
безтерміново.

У зв'язку із погіршенням стану
здоров'я, позивач звертався за медичною
допомогою, проходив стаціонарне
лікування в період з 29.08.2003 року по
10.09.2003 року, з 03.10.2003 року по 20.10.2003 року, з
31.12.2003 року по 08.01.2004 року, з 21.05.2004 року
по 04.06.2004 року, з 02.11.2004 року по 19.11. 2004
року з діагнозами - дисциркудяторна
енцифалопатія після травматичного
генезу з в/с кризами; наслідок
перенесеної черепно-мозкової травми;
загострення ЛЗ радикуліту з вираженим
больовим синдромом та обмеженням
рухової функції.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
доведеності факту заподіяння позивачу
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
трудового каліцтва, обов`язок
відшкодувати яку належить ВВДФССНВВПЗ
України в м. Червонограді Львівської
області. При цьому, визначаючи розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди в сумі 8000 грн., суд врахував
характер правопорушення, глибину
фізичних та душевних страждань,
обмеження його в життєдіяльності,
вимоги розумності та справедливості.

З огляду на наявні в матеріалах справи
та досліджені в судовому засіданні
докази, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції правильно
застосовано положення ст.ст.1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про охорону праці»,
відповідно до яких Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Державна політика в галузі
охорони праці базується, зокрема, на
принципах пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці,
соціального захисту працівників,
повного відшкодування шкоди особам,
які потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
охорону праці», відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Підпунктом «є» пункту 1 частини 1 статті
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (в редакції чинній на
час спірних правовідносин) передбачено
надання позивачу соціальних послуг і
виплат Фондом, у тому числі
відшкодування моральної шкоди при
наявності факту її заподіяння
потерпілому.

Згідно з роз`ясненнями Конституційного
Суду України, викладеними в Рішенні від
27.01.2004 року №1-рп/2004 у справі за
конституційним зверненням Управління
виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України в
Кіровоградській області про офіційне
тлумачення положень ч.3 ст.34 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
ушкодження здоров`я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов`язків, незалежно від ступеня
втрати профпрацездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Додатково слід зазначити, що наказом
МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров`я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року, визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено «Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

З урахуванням наведених обставин, не
заслуговують на увагу обґрунтування
вимог апеляційної скарги щодо
обов`язкових умов для підтвердження
факту моральної шкоди, а саме висновку
медичних установ про наявність
моральної шкоди.

Відсутність медичного висновку про
заподіяння позивачу моральної шкоди не
ґрунтуються на вимогах ст. 57 ЦПК
України, відтак, суд обґрунтовано
застосував норми Закону України №
1105-ХІV та дійшов висновку про наявність
факту заподіяння моральної шкоди.

Щодо обґрунтувань вимог апеляційної
скарги, якими відповідач вказує на те,
що позивач знав про шкідливі та
небезпечні умови праці, то такі не
впливають на законність оскаржуваного
рішення, оскільки саме на роботодавця
покладається обов`язок забезпечити
відповідні умови праці. Укладаючи з
роботодавцем угоду про обов'язкове
страхування від нещасного випадку,
страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

Не заслуговують на увагу і твердження
апелянта щодо відсутності доказів
того, що саме від трудового каліцтва, а
не від загальних захворювань, позивач
терпить моральні і фізичні страждання.
Причинний зв`язок між трудовим
каліцтвом та моральною шкодою
підтверджується актом про нещасний
випадок форми Н-1 (а.с.16-19) та актом
розслідування нещасного випадку форми
Н-5 (а.с.14-15).

Задовольнивши частково позов,
визначивши розмір грошової
компенсації за заподіяну позивачу
моральну шкоду в сумі 8000 грн. 00 коп., суд
першої інстанції врахував глибину
моральних страждань, отриманих
позивачем внаслідок трудового
каліцтва, ступінь вини, виходив із
засад розумності, виваженості та
справедливості, а також з того, що
позивач має порушення здоров'я зі
стійким розладом функцій організму,
обумовленим наслідками травми, які
призводять до обмеження
життєдіяльності, втрати нормальних
життєвих зв'язків.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром грошової
компенсації за заподіяну позивачу
моральну шкоду та вважає її
справедливою.

Згідно зі ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують,
рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а:

апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 19 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскарженою в касаційному порядку
протягом двадцяти днів подачею
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.