АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н.К.,
Чупікової В.В.

секретар Дзюбак М.В.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 09 липня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_2
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3
про визнання договору дійсним.

Зазначала, що 19 квітня 2013 року між нею
та ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_4,
було укладено у письмовій формі
договір купівлі-продажу нежилих
приміщень, які позначені в технічному
паспорті 87-1 - 87-4, загальною площею 72,10
кв. м., що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1.

Представником ОСОБА_3 позивачці
передано технічний паспорт на спірні
приміщення, договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 24 вересня 2010 року,
витяг про державну реєстрацію прав від
18 серпня 2011 року, ключі від вхідних
дверей.

Визначену сторонами вартість нежилих
приміщень у розмірі 246733 гривні
сплачено продавцю.

Нотаріальне оформлення договору мав
організувати продавець не пізніше 19
травня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідачі на її
звернення фактично ухиляються від
нотаріального посвідчення договору,
позивачка просила визнати дійсним
договір купівлі-продажу нежилих
приміщень від 19 квітня 2013 року, який
укладався письмово між нею, як
покупцем, та ОСОБА_3, як продавцем.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 09 липня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить
зазначене рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності та недоведеності
позовних вимог.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд дійшов його внаслідок
невідповідності фактичним обставинам,
що мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового, яким позов слід задовольнити
частково.

У справі встановлено, що між позивачкою
та відповідачем ОСОБА_3, від імені
якого діяв ОСОБА_4, було укладено у
письмовій формі договір
купівлі-продажу нежилих приміщень, які
позначені в технічному паспорті 87-1 - 87-4,
загальною площею 72,10 кв. м., що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

Зі змісту указаного договору
вбачається, що сторони визначили ціну
продажу у 246733 гривень, які представник
продавця отримав до підписання
договору.

Це стверджується п. 2.2 договору.

Відповідач ОСОБА_4 у суді першої
інстанції визнавав факт укладення
договору купівлі-продажу та отримання
ним в інтересах продавця обумовленої
сторонами вартості нежилих приміщень.

Тому, висновок суду першої інстанції
про недоведення передання відповідачу
ОСОБА_3 коштів за договором
купівлі-продажу є необґрунтованими.

Згідно умов укладеного договору
нотаріальне оформлення договору мав
організувати продавець не пізніше 19
травня 2013 року (п.3.2.2 договору).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не
організував нотаріальне посвідчення
договору, своєю бездіяльністю фактично
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору.

Відповідно висновок суду першої
інстанції про недоведення факту такого
ухилення відповідача не відповідає
фактичним обставинам справи.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

У даній справі встановлено, що сторони
договору позивачка ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_3 домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами,
відбулося повне виконання договору
шляхом сплати продавцю обумовленої
сторонами вартості нежилих приміщень,
але відповідач ОСОБА_3 ухилився від
його нотаріального посвідчення.

Тому, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України є
підстави для задоволення позову,
пред'явленого до відповідача ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
нежилих приміщень дійсним.

Відмовляючи у задоволення позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не
застосовується до правочинів з
купівлі-продажу нерухомого майна, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640
ЦК України, пов'язується з державною
реєстрацією правочину, а тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Суд при цьому, не звернув увагу на те, що
згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України у редакції,
що є чинною на час виникнення спірних
відносин, договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення.

Викладена судом першої інстанції
редакція частини 3 статті 640 ЦК України,
згідно якої договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації, втратила
чинність з 1 січня 2013 року.

Відповідно суд помилково застосував
указану норму права до спірних
правовідносин.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним, то у
його задоволенні слід відмовити.

Так, позов про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним може бути задоволений лише у
спорі між сторонами правочину, якими є
продавець та покупець.

Відповідач ОСОБА_4 не є стороною
договору, а лише представником
продавця ОСОБА_3

Тому, у задоволенні позову до указаного
відвідача слід відмовити за
безпідставністю заявлених позовних
вимог..

На підставі наведеного та керуючись п. 2
ч. 1 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 09 липня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу нежилих приміщень від
19 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_3,
як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем,
згідно якого продавець продав, а
покупець купив нежилі приміщень, які
позначені в технічному паспорті 87-1 - 87-4,
загальною площею 72,10 кв. м., що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
В. В. Яремко

Судді: Н.К.
Височанська

В. В. Чупікова