Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/9581/2014
Головуючий у 1-й інстанції -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі - Лапіній К.В.

розглянула в судовому засіданні справу
за апеляційною скаргою представника
Дарницького дитячого
будинку-інтернату на рішення
Дарницького районного суду м. Києва
від 7 квітня 2014 року в справі за заявою
Дарницького дитячого
будинку-інтернату в інтересах
недієздатної ОСОБА_1, заінтересовані
особи: орган опіки та піклування
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2, про
визнання особи недієздатною з певного
часу

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 7 квітня 2014 року відмовлено в
задоволенні заяви Дарницького
дитячого будинку-інтернату в інтересах
недієздатної ОСОБА_1, заінтересовані
особи: орган опіки та піклування
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2, про
визнання особи недієздатною з певного
часу.

В апеляційній скарзі представник
Дарницького дитячого
будинку-інтернату просить скасувати
рішення суду, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити заяву. Вважає, що
рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Зазначає те, що судом не взято до уваги
того факту, що керівництво
будинку-інтернату, що здійснює
обов'язки опікуна не знало та не могло
знати про спадкове майно, на яке мала
права ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом з дитинства II
групи

19 квітня 2011 року рішенням суду ОСОБА_1
була визнана недієздатною.

Функцію опікуна недієздатної ОСОБА_1,
яка знаходиться на повному державному
утриманні, виконує Дарницький дитячий
будинок-інтернат, де ОСОБА_1 постійно
проживає.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла тітка ОСОБА_1 -
ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась
спадщина, до складу якої входить 1/9
частина квартири АДРЕСА_1.

Із заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори ОСОБА_1, яка на час
відкриття спадщини була повнолітньою
та не була визнана недієздатною, а в
подальшому - після визнання ОСОБА_1
недієздатною її опікун не звертались.

У жовтні 2013 року заявник - Дарницький
дитячий будинок-інтернат, як опікун
недієздатної ОСОБА_1, звернувся до суду
з даною заявою, просив визнати останню
недієздатною з моменту її повноліття -
з 29 травня 2005 року з метою встановлення
факту прийняття спадщини ОСОБА_1
відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. В
обґрунтування вимог заяви посилався на
те, що заявник вчасно не звернувся до
нотаріальної контори із заявою в
інтересах ОСОБА_1 про прийняття
спадщини, пропустив строк звернення з
такою заявою, проте на час відкриття
спадщини ОСОБА_1 вже була недієздатною,
хоча рішення про визнання її
недієздатною було постановлене в 2011
році, і в разі задоволення даної заяви
ОСОБА_1 буде вважатися такою, що
прийняла спадщину після смерті її
тітки.

За клопотанням заявника в справі була
призначена амбулаторна
судово-психіатрична експертиза,
відповідно до висновку якої від 18
грудня 2013 року ОСОБА_1 з моменту
настання повноліття, а саме з
ІНФОРМАЦІЯ_3, за своїм психічним станом
нездатна усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, потребує
встановлення над нею опіки.

ОСОБА_2, яка є також спадкоємцем третьої
черги після смерті ОСОБА_3, і прийняла
спадщину, проти задоволення заяви
заперечувала, посилалась на те, що
правові підстави для задоволення заяви
відсутні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави для задоволення заяви
відсутні, оскільки за ст. 40 ЦК України
фізична особа визнається недієздатною
з моменту набрання законної сили
рішенням суду про це, ОСОБА_1 була
визнана недієздатною рішенням суду від
19 квітня 2011 року, визначення дня, з
якого фізична особа визнається
недієздатною, можливе у разі, якщо від
цього залежить визнання недійсним
шлюбу, договору або іншого правочину, а
дані обставини в справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги є
аналогічними доводам заяви про
визнання особи недієздатною і
висновків суду не спростовують.

Зокрема, заявник в скарзі зазначає, що
встановлення дати, іншої від дати
визнання недієздатною ОСОБА_1 за
рішенням суду від 19 квітня 2011 року,
необхідно для подальшого здійснення
правочину - отримання свідоцтва про
право на спадщину, проте ст. 40 ч. 2 ЦК
України встановлено, що для визначення
дати, з якої особа визнається
недієздатною, можливе лише у разі, коли
внаслідок цього буде встановлюватись
недійсність шлюбу, договору або іншого
правочину, інших причин, в тому числі -
для вчинення правочину, не передбачено.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу представника
Дарницького дитячого
будинку-інтернату відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 7 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня проголошення шляхом подання
касаційної скарги до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
Судді: