Номер провадження: 22-ц/785/8022/14
Головуючий у першій інстанції Мишко В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення
права користування, стягнення грошової
компенсації та усунення перешкод в
користуванні житловим будинком шляхом
виселення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17. 07. 2014 р.,

в с т а н о в и л а:

24. 12. 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом про припинення права власності
ОСОБА_3 на 1/16 частину будинку АДРЕСА_1 та
ОСОБА_4 на 1/16 частину цього ж будинку зі
стягненням з позивача на користь
відповідачів по 17267 грн. грошової
компенсації і визнання за позивачем
права власності права власності на
частини цього будинку, які належали
відповідачам і усунення перешкод
позивачу в користуванні цим житловим
будинком шляхом зняття відповідачів з
реєстрації місця проживання за
вказаною адресою і виселенням
відповідачів як осіб, що втратили право
користування житловим будинком.

В подальшому ОСОБА_2 уточнила свій
позов в частині виплати грошової
компенсації, яку визначила на підставі
проведеної оцінки будинку в розмірі 13270
грн., тобто по 6635 грн. кожному з
відповідачів.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала,
що вона є власником 7/8 спірного будинку,
але фактично не користується будинком
тому, що відповідачі займають увесь
будинок, чим порушують її право
власника, посилається на положення ст.
365 ЦК України і вказує, що розділ
будинку в натурі є технічно неможливим,
грошову суму компенсації вона готова
внести на депозитний рахунок суду.
Посилається на фактичні обставини, які
встановлені рішенням апеляційного
суду Одеської області від 01. 11. 2013 р.,
яким їй відмовлено у задоволенні
позову до цих же відповідачів про поділ
майна та визнання за нею права
власності на 1/8 належного їм майна, в
тому числі у зв'язку з тим, що нею не
було внесено грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17. 07. 2014 р. відмовлено у задоволенні
зазначеного позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду як незаконне та
необґрунтоване і ухвалити нове рішення
суду, яким задовольнити її позовні
вимоги щодо припинення права власності
за відповідачами на спірні частини
житлового будинку та визнання за нею
права власності на ці частини будинку з
виплатою грошової компенсації кожному
з відповідачів в розмірі 13250 грн.
Зокрема, вказує, що суд не захистив
право власності позивача стосовно
спірного будинку, не дав оцінку, що
позивачка позбавлена відповідачами
права користування спірним будинком і
самочинному захопленню відповідачами
частки майна належного позивачу, на
недоведеність доводів про відсутність
іншого житла у відповідачів, але
зазначила, що суд першої інстанції
виходив з судової практики з цієї
категорії справ, яка склалася.
Посилається на те, що житлова площа
будинку складає 31,5 кв. м. і тому кожній з
відповідачів належить його частка в
розмірі 1,97 кв. м., у зв'язку з чим не має
значення наявність або відсутність
іншого житла у відповідачів.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_5 підтримали доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_6, вважають рішення
суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову про
припинення права власності
відповідачів на належні їм частки
житлового будинку та виплату їм
грошової компенсації і виселення
відповідачів з будинку зі зняттям з
реєстрації місця проживання суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
докази неможливості спільного
володіння та користування спірним
будинком сторонами у справі, неможливо
за грошову компенсацію відповідачам
придбати інше житло, і що позбавлення
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які постійно
проживають у спірному будинку, права
власності їх на 1/8 (по 1/16 частину кожну)
частину будинку за відсутності у них
іншого житла порушить їх право на житло
та завдасть істотної шкоди їх
інтересам.

Вказаний висновок суду є законним і
обґрунтованим з таких підстав.

Згідно зі ст. 1 Протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і
на умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідні положення ст. 41
Конституції України передбачають, що
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як
виняток з мотивів суспільної
необхідності, на підставі і в порядку,
встановлених законом, та за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості. Примусове відчуження
таких об'єктів з наступним повним
відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного
чи надзвичайного стану.

За ст. 358 ЦК України право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою;
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю; кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності; у разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

При цьому, вирішальним при розгляді
позову про припинення права на долю в
спільному майні по вимозі інших
співвласників є умова, що таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
власницею 7/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, а відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 є
власниками кожна 1/16 частин цього ж
житлового будинку, що в цілому складає
1/8 частину цього будинку.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають у вказаному
будинку, який є їх місцем постійного
проживання, і вони не мають іншого
житла, а ОСОБА_2 не проживає у цьому
будинку.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 01. 11. 2013 р., в тому числі
згідно із наведеним у ньому висновком
судової будівельно-технічної
експертизи № 2-3843/11 від 20. 03. 2012 р.,
встановлено, що виділити співвласникам
(ОСОБА_4 та ОСОБА_3) 1/8 частку (по 1/16
кожній) належної площі житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, не
надається технічно можливим.

Відповідно до звіту про оцінку з
визначення ринкової вартості від 07. 05.
2014 р., проведеної ТОВ «ОК Гудвіл»
оцінювачем ОСОБА_7, яка має
кваліфікаційне свідоцтво оцінювача і
свідоцтво про підвищення кваліфікації
оцінювача) ринкова вартість 1/8 частини
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
складає 13 270 грн. (1/16 - 6 635 грн.).

Згідно з правовстановлюючими
документами на спірний житловий
будинок, висновком судової
будівельно-технічної експертизи і
звіту про оцінку ринкової вартості
спірного будинку зазначений будинок
АДРЕСА_1 є житловим будинком жилою
площею 31,5 кв. м., загальною площею 55,6 кв.
м., розташованим на земельній ділянці
площею 642 кв. м.

За клопотанням та заявою ОСОБА_2, а
також на виконання ухвал суду від 23.04.2014
року та від 01.07.2014 року ОСОБА_2 внесено
суму в розмірі 13 350 грн. на депозитний
рахунок ТУ ДСА України в Одеській
області задля забезпечення
примусового припинення частки у
спільній власності, що підтверджується
квитанцією № 0910029 від 02.07.2014 року.

Вказані обставини справи підтверджені
матеріалами справи і сторонами не
спростовані.

Апеляційний суд вважає, що у справі не
встановлено наявність у даному випадку
передбачених законом умов для
припинення права відповідачів на
належні їм частини зазначеного
будинку, зокрема тому, що припинення
права власності відповідачів на
належні їм частини будинку завдасть
істотної шкоди інтересам
відповідачів-співвласників спірного
будинку.

При цьому, апеляційний суд приймає до
уваги, що відповідачі постійно
проживають у спірному будинку,
відсутність у них іншого житла, що не
спростовано у справі, а також
відсутність у справі належних доказів,
що спільне володіння і користування
спірним майном сторонами у справі є
неможливим.

З урахуванням викладеного апеляційний
суд вважає законним і обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
припинення права користування,
стягнення грошової компенсації та
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком шляхом виселення та
повернення ОСОБА_2 грошових коштів в
розмірі 13 350 грн., які були нею внесені
на депозитний рахунок у зв'язку з
поданням вказаного позову.

Що стосується вищеприведених доводів
апеляційної скарги з боку позивача в
межах якої перевіряється рішення суду,
то за наведених обставин вони не є
підставами для скасування вказаного
рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд також враховує, що
відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1,
308 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень норм
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в апеляційній
скарзі доводи висновки суду не
спростовують, в зв'язку з чим рішення
суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317,
319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17. 07. 2014 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков