Справа №487/2622/14-ц 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження №22-ц/784/3282/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В, Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Кудрі В.М.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3, представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

представника позивача - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2014 року,
ухваленого за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_6

про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 р. ОСОБА_5 звернувся з
позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного
майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що перебував з відповідачкою
в зареєстрованому шлюбі з 5 лютого 2010
року по 20 лютого 2014 року.

За час перебування у шлюбі ними
спільно були придбані речі побутового
вжитку та меблі на загальну суму 79 244
грн. 10 коп.

Посилаючись на положення ст.ст. 60, 70 СК
України просив розділити спільне
майно подружжя.

Крім того, позивач зазначав, що
перебуваючи у шлюбі, вони проживали у
квартирі АДРЕСА_1, яка належить на
праві особистої приватної власності
відповідачці. При цьому, ними за
спільні кошти було виконано ремонт у
квартирі, вартість якого складає 182 753
грн. 67 коп., з яких 102 753 грн. 67 коп.
витрати на придбання будівельних
матеріалів та 80 000 грн. витрати на
оплату проведених робіт. Посилаючись
на викладене, просив стягнути з
відповідачки половину витрат на
проведення ремонтних робіт у розмірі 91
376грн. 84 коп.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2014 р. позов
задоволено частково. Розподілено
майно набуте під час шлюбу. Виділено у
власність ОСОБА_5 майна на загальну
суму 31 839 грн. 43 коп., а у власність
ОСОБА_6 майна на загальну суму 31 276 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію її частки у
спільному побутовому майні у розмірі
281 грн. 72 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_5 грошову компенсацію
його частки у спільному побутовому
майні у розмірі 8064 грн. 34 коп. Проведено
взаєморозрахунок різниці вартості
спільного побутового майна та
остаточно стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 грошову компенсацію його
частки у спільному побутовому майні у
розмірі 7 782 грн. 62 коп. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 2 260 грн.
половини вартості виконаних робіт.
Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на те, що суд безпідставно
відмовив йому у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідачки
витрат на проведення ремонту, просив
рішення суду в цій частині скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на підставі наступного.

Так, судом встановлено, що з 5 лютого 2010
року по 20 лютого 2014 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу сторони придбали речі
побутового вжитку та меблі на загальну
суму 79 244 грн. 10 коп.

Разом з тим, після припинення
спільного господарства з січня 2014 року
по березень 2014 року відповідачка
одноособово розпорядилася спільним
майном на загальну суму 16 128 грн. 67 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно виходив з того, що відповідно до
ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, а тому
відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України, підлягає розподілу в рівних
частках.

При цьому, суд вірно поділив в натурі
побутове майно подружжя, наявне на час
постановлення рішення та стягнув
вартість ? частку вартості у спільному
побутовому майні, яким відповідачка
розпорядилась одноособово.

Рішення суду в цій частини сторонами не
оскаржувалось, а тому в цій частині
апеляційним судом не перевірялось.

В порядку поділу майна подружжя,
позивач також просив поділити понесені
ним витрати на проведення ремонтних
робіт в квартирі АДРЕСА_1, яка належить
на праві особистої приватної власності
відповідачці.

Разом з цим, статтею 61 СК України
визначено перелік об'єктів права
спільної сумісної власності подружжя.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі і
садові будинки, земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і
робоча худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби, грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі,
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо (п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя»).

Отже з зазначеного вбачається, що
витрати на проведення ремонтних робіт,
переобладнання, поліпшення побутових
умов не можуть бути об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Посилання позивача на п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 4
жовтня 1991 року № 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок» про те,
що члени сім'ї власника житлового
будинку, якщо вони приймали участь у
затратах на ремонт будинку (квартири),
які перевищували покладений на них ст.
156 ЖК України обов'язок, мають право
вимагати відшкодування своїх витрат,
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки зазначені положення не
стосуються спільних витрат подружжя,
внесених на поліпшення власності
одного з них .

В той же час, майно, яке належало одному
з подружжя, може бути визнано судом
спільною сумісною з тих підстав, що за
час шлюбу його цінність істотно
збільшилась внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох ( п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»).

Проте, позивачем такі вимоги заявлені
не були.

Хоча суд першої інстанції при розгляді
цих вимог виходив з інших підстав, але
остаточний висновок суду про відмову у
задоволенні вимог щодо стягнення
вартості проведених ремонтних робіт є
вірним.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача - ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: