справа № 179/741/14-ц
провадження № 2/179/310/14
МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
___________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 р.
Магдалинівський районний
суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Новік Д.І.

при секретарі - Кривошлик І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.
Магдалинівка Дніпропетровської
області цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Магдалинівської
селищної ради Магдалинівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно по праву спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою до відповідача про визнання
права власності на спадкове майно по
праву спадкування за законом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року
помер її дід - ОСОБА_3, про що видано
повторно свідоцтво про його смерть
серії НОМЕР_1 від 06 березня 2012 року,
після смерті якого відкрилась
спадщина, що складається з належного
останньому житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1 За життя
померлий залишив заповіт 13 червня 1984
року, посвідчений державним нотаріусом
Магдалинівської державної
нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 622, в
якому вказав її матір ОСОБА_4 як єдину
спадкоємицю всього його майна. У
встановленому законом порядку її мати
не оформила права власності на
спадщину, але вона фактично прийняла
спадщину свого батька, оскільки після
його смерті користувалася предметами
домашнього побуту та обстановки,
саджала і прибирала город. ІНФОРМАЦІЯ_6
року померла її мати - ОСОБА_4, про що
видано свідоцтво про її смерть серії
НОМЕР_2 від 06 липня 2001 року, яка заповіт
за життя не залишала та відповідно до
ст. 529 ЦУК України (редакції 1963 року)
вона, а також її сестри - ОСОБА_5, ОСОБА_6
та брат ОСОБА_7 є її спадкоємицями
першої черги, при цьому останні
відмовляються від прийняття спадщини
на її користь. До Магдалинівської
державної нотаріальної контори вона не
подавала заяви про прийняття спадщини,
але фактично прийняла її, бо залишила
собі її речі: посуд, постільну білизну,
предмети побуту та обстановки і
відповідно до ст. 549 ЦК України
(редакції1963 року) управління та
володіння спадковим майном свідчить
про фактичне прийняття нею спадщини.

Для оформлення свідоцтва на спадщину
вона звернулась до нотаріальної
контори, де їй письмово 26 березня 2014
року було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину та
роз'яснено право на звернення до суду,
тому вона вимушена звернутись до суду з
даним позовом.

У судове засідання представник
позивачки - адвокат ОСОБА_8, що діє на
підставі угоди про представництво
клієнта адвокатом від 25 березня 2014 року
(а.с. 4, 5), не з'явилась, до суду надано
заяву (а.с. 64), згідно якої просить
справу розглянути в її відсутність,
заявлені вимоги підтримує в повному
обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача
Магдалинівської селищної ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області в судове
засідання не з'явився, до суду надано
заяву (а.с. 57), в якій просить суд справу
розглянути без їх участі, позовні
вимоги визнають та не заперечують щодо
їх задоволення.

З цих підстав суд вважає можливим
ухвалити судове рішення, згідно ст. 174
ЦПК України, а також відповідно до ст. 197
ЦПК України без фіксування судового
процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи та
надані сторонами докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
за наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року
помер дід позивачки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8) - ОСОБА_3, про що
видано повторно свідоцтво про його
смерть серії НОМЕР_1 від 06 березня 2012
року (а.с. 14), після смерті якого
відкрилась спадщина, що складається з
належного останньому житлового
будинку з господарськими спорудами,
розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 9-11, 16).

За життя померлий залишив заповіт 13
червня 1984 року, посвідчений державним
нотаріусом Магдалинівської державної
нотаріальної контори та
зареєстрований в реєстрі за № 622 (а.с. 12),
в якому вказав матір позивачки ОСОБА_4
як єдину спадкоємицю всього його майна.

У встановленому законом порядку мати
позивачки не оформила права власності
на спадщину, але вона фактично прийняла
спадщину свого батька, оскільки після
його смерті користувалася предметами
домашнього побуту та обстановки,
саджала і прибирала город.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла мати
позивачки - ОСОБА_4, про що видано
свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_2
від 06 липня 2001 року (а.с. 13), яка заповіт
за життя не залишала (а.с. 17) та
відповідно до ст. 529 ЦУК України
(редакції 1963 року) позивачка, а також її
сестри - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 59),
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 63) та брат
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 61) є її
спадкоємицями першої черги, при цьому
останні відмовляються від прийняття
спадщини на користь позивачки (а.с. 58, 60,
62).

Спочатку до Магдалинівської державної
нотаріальної контори позивачка не
подавала заяви про прийняття спадщини,
але фактично прийняла її, бо залишила
собі її речі: посуд, постільну білизну,
предмети побуту та обстановки і
відповідно до ст. 549 ЦК України
(редакції1963 року) управління та
володіння спадковим майном свідчить
про фактичне прийняття нею спадщини.

Для оформлення свідоцтва на спадщину в
подальшому позивачка звернулась до
нотаріальної контори, де їй письмово 26
березня 2014 року (а.с. 6) було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
та роз'яснено право на звернення до
суду, тому позивачка звернулась до суду
з даним позовом (а.с. 1, 2-3).

Вказані правовідносини регулюються
нормами Цивільного Кодексу України (в
редакції 1963 року) щодо визнання за нею
права власності на спадкове майно по
праву спадкування за заповітом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 року)
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК України (1963 року)
часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця, а при
оголошенні його померлим - день,
зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б
при спадкоємстві за законом їх
померлому родителю.

У відповідності до ст. 549 ЦК України (1963
року) визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. Особи, для яких право
спадкоємства виникає лише у випадку
неприйняття спадщини іншими
спадкоємцями, можуть заявити про свою
згоду прийняти спадщину протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини. Якщо строк, що залишився,
менше трьох місяців, він продовжується
до трьох місяців.

Статтею 553 ЦК України (1963 року)
передбачено, що спадкоємець за законом
або за заповітом вправі відмовитись
від спадщини протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. При цьому він
може заявити, що відмовляється від
спадщини на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.
Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття спадщини
(стаття 549 цього Кодексу).

Право позивачки на спадщину в порядку
спадкування за законом
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні доказами, що
містяться в матеріалах цивільної
справи в їх сукупності та які були
приведене вище.

Таким чином, з урахуванням визнання
позову відповідачем, суд вважає, що є
всі законні підстави задовольнити
позов і визнати за позивачем право
власності на спадкове майно по праву
спадкування за законом, оскільки
згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі
визнання позову відповідачами, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Оскільки, законність підстав для
ухвалення рішення про задоволення
позову відповідає вимогам чинного
законодавства і обґрунтована на
обставинах справи та доказах про
належність житлового будинку
спадкодавцю, суд вважає за необхідним
постановити рішення про визнання за
позивачем права власності на спадкове
майно по праву спадкування за законом,
яке не успадковане та від частини якої
відмовляються відповідачі по справі.

Дане рішення суд ухвалює в рамках
заявлених позивачем вимог і на
підставі наданих доказів (ст.ст. 57-66 ЦПК
України).

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 524, 525, 529, 549, 553 ЦК України (в
редакції 1963 року), ст.ст. 3, 5-8, 10, 11, 57-66, 174,
197, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності в порядку спадкування за
законом, після смерті померлої
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4 на
домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1
та складається з: А-їж - житловий
будинок загальною площею 35,34 кв.м.,
житловою площею 23,14 кв.м.; а - прибудова,
загальною площею 4,34 кв.м.; Б - гараж,
загальною площею 26,46 кв.м.; В - сарай,
загальною площею 14,40 кв.м.; ПГ - погріб,
загальною площею 3,00 кв.м.; Г - сарай,
загальною площею 26,22 кв.м.; Д - літній
душ, загальною площею 1,00 кв.м.; У -
вбиральня, загальною площею 1,00 кв.м.; К -
колонка, загальною площею 1,00 кв.м.,
належне ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, а у разі
проголошення рішення у відсутності
особи, яка брала участь у справі, але не
була присутня у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Головуючий
суддя Новік Д.І.