Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2442/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
УХВАЛА

Іменем України

04.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого -
Бубличенко В.П.

суддів
- Кривохижі В.І.

Сукач Т.О.

при секретарі
Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом прокурора міста
Кіровограда в інтересах ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк», треті особи - служба у
справах дітей виконавчого комітету
Кіровоградської міської ради,
приватний нотаріус Кіровоградського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Головне управління юстиції у
Кіровоградській області, про визнання
недійсним договору іпотеки за
апеляційними скаргами прокурора міста
Кіровограда і ОСОБА_4 на рішення
Кіровського районного суду міста
Кіровограда від 13 червня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 13 червня 2014
року зазначений позов залишено без
задоволення.

У апеляційних скаргах прокурор
міста Кіровограда і ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права;
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким визнати недійсним договір іпотеки
№ 1858, укладений 19 грудня 2006 року між
ОСОБА_4 та ПАТ «Укргазбанк».

Про час і місце розгляду справи
прокурор і треті особи повідомлені у
встановленому статтею 76 ЦПК України
порядку, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення їм судових повісток, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності прокурора і третіх осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_4, яка підтримала доводи
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу представника банку
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, колегія суддів вважає, що
передбачених законом підстав для його
скасування немає.

Встановлено, що 19 грудня 2006 року
між ВАТ АБ «Укргазбанк» (який
перейменовано у ПАТ АБ «Укргазбанк») і
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ 05-10170506-Ф, за умовами якого банк надав
ОСОБА_4 споживчий кредит в сумі 20000
доларів США строком по 18 грудня 2009 року
зі сплатою 14% річних за користування
кредитом (том 1 а.с.6-8).

В той же день з метою забезпечення
зобов'язання за кредитним договором
банк і ОСОБА_4 уклали іпотечний договір
на жилий будинок з надвірними
будівлями, розташований в місті
Кіровограді по вулиці Московській № 4-а
(том 1 а.с.12-16).

В обгрунтування позовних вимог
про визнання іпотечного договору
недійсним прокурор посилався на те, що
вказаний договір порушує житлові права
та законні інтереси неповнолітнього
сина іпотекодавця, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає в будинку, що є предметом
іпотеки. Зазначені обставини, на думку
прокурора, є підставою для визнання
іпотечного договору недійсним через
невідповідність його вимогам ч.6 ст. 203
ЦК України.

Крім того, прокурор вказував на те, що
ОСОБА_4 не підписувала кредитний
договір і додаткові угоди до нього,
заяви про перерахування кредитних
коштів і видачу коштів з поточного
розрахункового рахунку, збільшення
суми кредиту.

Повно і всебічно з'ясувавши
обставини справи, суд дійшов
обгрунтованого висновку про
безпідставність позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами) , не може суперечити
правам та інтересам їх малолітніх ,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною другою ст. 177 СК України
передбачено, що батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування вчиняти
такі правочини щодо її майнових прав:
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України
та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, що проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом.

Абзацом 7 ч.1 ст.3 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» встановлено, що реєстрація -
це внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

У п.44 постанови №5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ роз'яснив, що згідно
зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею
17 Закону України від 26 квітня 2001 року №
2402-III «Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди
повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що при
нотаріальному оформленні іпотечного
договору нотаріусу були надані
довідки, видані квартальним комітетом
№ 28 міста Кіровограда: №454 від 09 грудня
2006 року, згідно якої ОСОБА_4 проживає і
прописана в будинку АДРЕСА_1, а також №
475 від 19 грудня 2006 року, в якій
зазначено, що за адресою: м. АДРЕСА_2
проживає син ОСОБА_4, ОСОБА_3 (том 1 а.с.
209-210).

Згідно з п. 40 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 № 20/5 та зареєстрованої
ним же 03 березня 2004 за № 283/8882, у разі
укладення правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договорів щодо поділу, обміну
житлового будинку, квартири за участю
осіб, над якими встановлено опіку або
піклування, нотаріус перевіряє
наявність дозволу органу опіки та
піклування на укладення таких
договорів.

Оскільки, згідно зі ст. 405
Цивільного кодексу члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону - нотаріуси
для встановлення факту користування
нерухомим майном витребовують довідку
про реєстрацію місця проживання або
місця перебування дитини за адресою
майна, що відчужується або
заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації. Коли з
поданих документів нотаріусом
установлено, що така дитина проживає за
іншою адресою, ніж адреса майна, що
відчужується, а також: те, що така
дитина не має права власності на це
майно (його частину) нотаріус має право
не витребовувати згоду органів опіки
та піклування на посвідчення такого
правочину.

Верховний Суд України в ухвалі
від 23 липня 2008 року зазначив, що право
користування майном члена сім'ї
власника житла пов'язано з моментом
здійснення реєстрації за місцем
проживання особи.

На час укладення іпотечного
договору будинки АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1
належали ОСОБА_4

27 червня 2012 року ухвалою Кіровського
районного суду міста Кіровограда, яка
набрала законної сили, визнано мирову
угоду, укладену між ОСОБА_8 (яка є
матір'ю ОСОБА_4.) та ОСОБА_4, відповідно
до якої сторони домовилися про те, що
ОСОБА_4 передає в рахунок погашення
боргу в розмірі 50000 грн. у власність
ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_2, який
належить їй на праві власності (том 2
а.с.139-140).

Крім того, в п. 2.5 іпотечного договору
зазначено, що іпотекодавець свідчить,
що членів сім'ї-дітей, які б мали право
проживання (особистий сервітут,
встановлений ст. 405 ЦКУ) немає. Зміст
законодавства щодо права дітей (осіб до
18 років) членів сім'ї на проживання
(особистий сервітут) та те, що для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування та правові наслідки
вчинення правочину без надання згоди
їй нотаріусом роз'яснений та нею
зрозумілий (том 1 а.с. 197-201).

Аналогічний зміст має заява ОСОБА_4,
адресована приватному нотаріусу
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (том 1 а.с.
202).

Раніше вимоги щодо недійсності
іпотечного договору № 1858, укладеного 19
грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ АБ
«Укргазбанк», з підстав порушення
вимог ч.6 ст.203 ЦК України пред'являлися
самою ОСОБА_4 При цьому вона посилалася
на невідповідність виданих
квартальним комітетом у грудні 2006 року
довідок №№454, 475 фактичним обставинам
справи іншим, зокрема, іншим довідкам
квартального комітету, складеним
пізніше, згідно яких неповнолітній
ОСОБА_3 проживає по АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 02 грудня 2010року,
яке набрало законної сили, у
задоволенні позову було відмовлено.
Суд дійшов висновку, що видані у грудні
2006 року квартальним комітетом довідки,
надані нотаріусу при оформленні
іпотечного договору, є належними
доказами реєстрації ОСОБА_4 та її
малолітнього сина за зазначеними в них
адресами (том 1 а.с.42-46).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, суд дійшов
правильного висновку, що укладення
оспорюваного іпотечного договору без
згоди органу опіки та піклування не
порушує вимог ч.6 ст.203 ЦК України.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 не
підписувала кредитний договір і
додаткові угоди до нього, заяви про
перерахування кредитних коштів і
видачу коштів з поточного
розрахункового рахунку, збільшення
суми кредиту спростовані висновком
проведеної за ухвалою суду
судово-почеркознавчої експертизи (том 2
а.с. 18-22).

Рішення суду відповідає обставинам
справи та вимогам закону. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора міста
Кіровограда і ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного
суду міста Кіровограда від 13 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді