Справа № 361/4380/14-ц
Провадження № 2/361/1827/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді - Пухної
О.М.

при секретарі - Якименко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м. Бровари
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом

ОСОБА_3 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилалася на те, що 11 червня 2008 року
між нею та ОСОБА_3 укладено попередній
договір купівлі-продажу земельної
ділянки загальною площею 0,0354 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, на
виконання вимог якого позивач передала
відповідачу грошові кошти у розмірі 24
948 дол. США 00 центів, що становить 199 409
грн. 36 коп.

Відповідно до п. 3 попереднього
договору сторони домовилися, укласти
основний договір купівлі-продажу
земельної ділянки після отримання
ОСОБА_3 державного акту на вказане
нерухоме майно. Проте, як з'ясувалося
пізніше, земельна ділянка, яка була
предметом попереднього договору,
належала ОСОБА_3 та її сину - ОСОБА_2

У зв'язку з істотною зміною обставин,
якими керувався позивач при укладенні
попереднього договору та відмовою
відповідача від його розірвання в
досудовому порядку, а також з підстав
невиконання умов оскаржуваного
договору позивач у грудні 2010 року
звернулася до Броварського
міськрайонного суду Київської області
із позовом про стягнення з ОСОБА_3
авансу в розмірі 242 000 грн. 00 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 11 січня 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_1 було задоволено
частково, з відповідача на користь
позивача стягнено 199 329 грн. 53 коп., а
також 2 670 грн. судових витрат.

На підставі вказаного вище рішення
суду, 11 лютого 2012 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції в
Київській області винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження.
Проте рішення так і не виконано та
гроші не повернуті.

Керуючись ст. 625 ЦК України, згідно з
якою боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, ОСОБА_1 просила
стягнути з ОСОБА_3 суму інфляційного
збільшення боргу в розмірі 6 618 грн. 40
коп., три відсотки річних в розмірі 13 974
грн. 91 коп. та судовий збір в розмірі 243
грн.

60 коп.

Ухвалою суду від 05 серпня 2014 року
за клопотанням представника позивача
ОСОБА_4 до участі в справі залучено
ОСОБА_2 як правонаступника відповідача
ОСОБА_3, так як остання померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 вимоги про стягнення з
ОСОБА_2 інфляційного збільшення боргу
та трьох відсотків річних підтримав,
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 позов не визнав, проти
задоволення позову заперечував.
Пояснив, що ОСОБА_1, не дотримуючись
вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України, протягом
встановленого законом шестимісячного
строку до нотаріальної контори із
претензією про стягнення суми
інфляційних витрат та трьох відсотків
річних не зверталася, хоча й достовірно
знала що ОСОБА_3 померла. Крім того,
ОСОБА_5 зазначав, що ОСОБА_2 прийняв
спадщину після смерті матері, про що до
нотаріальної контори подав відповідну
заяву. Проте на даний час свідоцтва про
право власності на спадкове майно не
отримав. Оскільки ж задоволення вимог
кредитора здійснюється за рахунок
спадкового майна, яке відповідач ще не
набув у власність, позовні вимоги
ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв'язку з
чим просив відмовити в задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні у справі
докази, судом встановлено наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали попередній
договір купівлі-продажу земельної
ділянки загальною площею 0,0354 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до якого, в зв'язку з
відсутністю державного акту на
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_3,
сторони домовилися оформити основний
договір після отримання відповідачем
вказаного правовстановлюючого
документу на землю. Під час підписання
попереднього договору позивач
сплатила відповідачу за придбання
земельної ділянки 24 948 доларів США, що
становить 199 409 грн. 36 коп.

Проте, як з'ясувалося пізніше, земельна
ділянка, яка була предметом
попереднього договору, не належала
виключно ОСОБА_3, а й її сину - ОСОБА_2

У зв'язку з істотною зміною обставин,
якими керувався позивач при укладенні
попереднього договору та відмовою
відповідача від його розірвання в
досудовому порядку, а також з підстав
невиконання умов оскаржуваного
договору позивач у грудні 2010 року
звернулася до Броварського
міськрайонного суду Київської області
із позовом про стягнення з ОСОБА_3 242 000
грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що 21
червня 2011 року Броварським
міськрайонним судом Київської області
ухвалено рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено у повному
обсязі.

Проте, рішенням Апеляційного суду
Київської області від 11 січня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено
частково, з відповідача на користь
позивача стягнено 199 329 грн. 53 коп., а
також 2 670 грн. судових витрат. В іншій
частині позовних вимог відмовлено

(а.с. 7).

На підставі вказаного вище рішення
суду, 11 лютого 2012 року державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Броварського
міськрайонного управління юстиції в
Київській області відкрито
виконавчого провадження.

Також з'ясовано, що рішення суду не
виконано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Дана стаття покладає відповідальність
за прострочення грошового зобов'язання
саме на боржника, який мав вчинити
відповідні дії.

Судом з'ясовано ж, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_3 померла, про що свідчить повний
витяг з Державного реєстру актів
цивільного стану громадян щодо
актового запису про смерть № 3 від
14 серпня 2014 року (а.с. 50-52).

Про стягнення суми інфляції та 3% річних
на підставі вимог ст. 625 ЦК України
позивач ОСОБА_1 до суду звернулася лише
у червні 2014 року, тобто після смерті
ОСОБА_3, залучивши її правонаступника
ОСОБА_2 відповідачем.

Крім того, суду не надано жодних
доказів про заміну сторони, що померла,
а саме ОСОБА_3 на її правонаступників,
зокрема ОСОБА_2 у виконавчому
провадженні про стягнення грошових
коштів за вищевказаним судовим
рішенням, відсутні докази звернення
позивача до правонаступника ОСОБА_3 з
вимогою про виплату коштів за судовим
рішенням.

Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

21 лютого 2014 року до Броварської
районної державної нотаріальної
контори Київської області із заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3 звернувся її син - ОСОБА_2, на
підставі чого нотаріальною конторою
відкрито спадкову справу № 129/2014. Заяв
від інших можливих спадкоємців не
надходило. Вказані обставини
підтверджуються копією листа № 1565/02-14
завідувача Броварської районної
державної нотаріальної контори
Київської області Юхти Л.М. від 07 червня
2014 року (а.с. 40).

З пояснень, наданих у судовому
засіданні представником відповідача
ОСОБА_5, встановлено, що на даний час
свідоцтво про право власності на
спадкове майно на ім'я ОСОБА_2 не
видавалося.

Як свідчить зміст ст. 1216 ЦК України,
права та обов'язки спадкодавця
переходять до його спадкоємців як
єдине ціле. Тобто спадкове
правонаступництво є різновидом
наступництва універсального
(загального).

При цьому, за змістом ст. 1218 ЦК України
до складу спадкової маси входить
сукупність прав та обов'язків, носієм
яких був спадкодавець і які переходять
до його спадкоємців після відкриття
спадщини.

Проте, з аналізу змісту ст.1282 ЦК України
випливає, що задоволення вимог
кредиторів відбувається вже після
прийняття спадщини спадкоємцями і не
раніше спливу шестимісячного строку з
дня відкриття спадщини або одержання
ними свідоцтва про право на спадщину.
Це дає змогу спадкоємцю задовольнити
вимоги кредитора за рахунок спадкового
майна. Спадкоємці несуть
відповідальність за зобов'язаннями
спадкодавця в межах дійсної вартості
спадкового майна, що перейшло до нього.
При цьому під дійсною вартістю
спадкового майна розуміється ринкова
грошова оцінка його на момент
відкриття спадщини.

Проте жодних доказів розміру
спадкового майна, яке перейшло до
спадкоємця ОСОБА_2 суду не надано, тому
не можливо визначити й можливість
покладення на нього обов'язку
відповідальності за боргами
спадкодавця.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
сплатити грошові кошти, тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Грошовим слід
вважати будь - яке зобов'язання, що
складається у тому числі з
правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
певних дій відповідає кореспондуючий
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Тому положення
статті 625 ЦК України регулюють
зобов'язальні правовідносини, тобто
поширюються на порушення грошового
зобов'язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення суду. З
рішення суду зобов'язальні
правовідносини не виникають, так як
вони виникають з актів цивільного
законодавства, про що й зазначено в ст.
11 ЦК України, адже рішення суду лише
підтверджує наявність чи відсутність
правовідносин і вносить у них ясність
та визначеність.

Зважаючи на всі вищевикладені
обставини у їх сукупності, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з
ОСОБА_2 інфляційних витрат та 3% річних
за прострочення зобов'язання.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 57, 60, 212-215 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі апеляційної скарги через
Броварський міськрайонний суд до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.М. Пухна