Ухвала

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, обслуговуючого
кооперативу човнової станції «Волна»,
треті особи: приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
заповіту та договорів дарування
недійсними, визнання права власності
на майно в порядку спадкування за
законом та відсторонення від
спадкування; за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_8
до ОСОБА_4 про розподіл спадкового
майна в натурі, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
25 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому, з врахуванням
уточнених позовних вимог, просив:

- визнати недійсним заповіт від 24
листопада 2011 року, укладений ОСОБА_9 на
ім'я ОСОБА_5, та посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_7;

- визнати недійсним договір дарування
від ІНФОРМАЦІЯ_1 квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5;

- визнати недійсним договір дарування
від ІНФОРМАЦІЯ_1 квартири АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5;

- визнати недійсним договір дарування
від ІНФОРМАЦІЯ_1 квартири АДРЕСА_3,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5;

- визнати недійсним договір дарування
від ІНФОРМАЦІЯ_1 квартири АДРЕСА_4,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5;

- визнати дійсним біржовий контракт від
10 квітня 1995 року про придбання ОСОБА_9
будинку АДРЕСА_9;

- визнати недійсною нотаріально
посвідчену довіреність, видану ОСОБА_9
на ім'я ОСОБА_6 24 листопада 2011 року;

- визнати недійсним рішенням правління
обслуговуючого кооперативу човнової
станції «Волна» від 11 грудня 2011 року
про передачу у володіння ОСОБА_5
земельної ділянки під гаражом-елінгом
№ НОМЕР_2;

- відсторонити ОСОБА_5, ОСОБА_6 від
спадкування на майно після смерті
ОСОБА_9,

- визнати за позивачем право власності
на спадкове майно: квартиру
АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, квартиру
АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4, будинок
АДРЕСА_10, Ѕ частину квартири АДРЕСА_5,
квартиру АДРЕСА_6, Ѕ частину земельної
ділянки під гаражом-елінгом № НОМЕР_1,
також Ѕ частину даного гаражу,
розташованого в обслуговуючому
кооперативі човнової станції «Волна»,
земельну ділянку під гаражом-елінгом №
НОМЕР_2, також на даний гараж,
розташований в обслуговуючому
кооперативі човнової станції «Волна» в
селі Широкіне Новоазовського району
Донецької області.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
мати ОСОБА_9, після смерті якої в м.
Маріуполі залишилось вказане вище
нерухоме майно Після смерті ОСОБА_9
спадкоємцями за законом першої черги є
позивач, його сестра ОСОБА_6, батько
ОСОБА_5 25 квітня 2012 року позивачем
приватному нотаріусу Маріупольського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
було подано заяву про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_9, крім того
після смерті останньої позивачу стало
відомо, що правовстановлюючі документи
на спадкове майно знаходяться у ОСОБА_5
оскільки за життя ОСОБА_9 частину майна
йому подарувала, а на частину майна
склала заповіт. За наявними
відомостями бюро технічної
інвентаризації м. Маріуполя ОСОБА_5
після смерті матері набув у власність
належну їй квартиру АДРЕСА_1 за
договором дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_7 Також набув у
власність: квартиру АДРЕСА_2 на
підставі договору дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру АДРЕСА_3 на
підставі договору дарування від
ІНФОРМАЦІЯ_1, квартиру АДРЕСА_4 на
підставі договору дарування від 12
грудня 2011 року.

Оскільки вказані договори дарування
було укладено після смерті матері
позивача - ОСОБА_9, то позивач вважає, що
остання не могла будучи покійною
проявляти волевиявлення на будь-яку
угоду щодо свого майна, не підписувала
договори.

Згідно заповіту, який було укладено 24
листопада 2011 року о 9-50 годині, ОСОБА_9
заповіла все належне їй майно ОСОБА_5, а
о 10-20 годині того ж дня була укладена
довіреність, відповідно до якої ОСОБА_9
наділила ОСОБА_6 повноваженнями
розпоряджатися на власний розсуд усім
належним їй майном. Дані протиріччя
вказують на неспроможність ОСОБА_9
усвідомлювати значення своїх дій та їх
контролювати.

В той час, як ІНФОРМАЦІЯ_1 о 01-00 годин
померла ОСОБА_9, ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім'я приватного
нотаріуса ОСОБА_7 була написана заява
на укладення договору дарування
квартири АДРЕСА_7, у якій ОСОБА_10 внесла
завідомо неправдиві відомості, що
ОСОБА_9 на даний час є живою. ОСОБА_5
також вніс до заяви нотаріусу такі ж
завідомо неправдиві відомості. Крім
того, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на ім'я
приватного нотаріуса ОСОБА_7 написала
заяви про укладення договорів
дарування: квартири АДРЕСА_3, квартири
АДРЕСА_8, також із зазначенням як зі
сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_5 завідомо
неправдивих відомостей, що ОСОБА_9 на
час подання заяв була жива.

На підставі ч. 2 ст. 1224 ЦК України, у
зв'язку з вищевказаними діями
відповідачів, які сприяли збільшенню
частки одного із спадкоємців, у зв'язку
зі станом здоров'я матері позивача, тим,
що з моменту її смерті минуло 6
місяців, позивач вважає, що він є єдиним
спадкоємцем за законом, а відповідачі
підлягають відстороненню від
спадкування.

У грудні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_8
звернулися до суду із зустрічним
позовом, уточнивши який, зазначили, що
визнають позовні вимоги ОСОБА_4 в
частині визнання заповіту та
довіреності, складених від імені
ОСОБА_4, недійсними, не визнають позов в
частині визнання біржового контракту
№ 3539 від 10 квітня 1995 року дійсним
оскільки подружжям ОСОБА_4 були
самовільно виконані роботи по
переобладнанню житлових приміщень в
самому будинку АДРЕСА_9 так і було
зведено прибудови до нього, не визнають
вимоги за первісним позовом щодо
відсторонення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від
права на спадкування оскільки останні
при складанні заповіту ОСОБА_9 24
листопада 2011 року не були присутніми,
та яким чином був складений даний
заповіт їм не відомо.

Зауважують, що до складу спадкового
майна не можуть бути включені
домоволодіння АДРЕСА_11, оскільки воно
має самовільно зведені прибудови, які
не введенні в експлуатацію, квартира
АДРЕСА_5, оскільки вона була
придбана ОСОБА_5 в період не
знаходження в шлюбі з ОСОБА_9,
гаражі-елінги та землі під ними, які
знаходяться в обслуговуючому
кооперативі човнової станції «Волна» у
зв'язку з відсутністю на них
правовстановлюючих документів.

Таким чином до складу спадкового майна
після смерті ОСОБА_9 входить: квартира
АДРЕСА_1, вартістю 291 516 грн, квартира
АДРЕСА_2 вартістю 164 227 грн, квартира
АДРЕСА_3, вартістю 194 766 грн, квартира
АДРЕСА_4 вартістю 201 628 грн,
квартира АДРЕСА_6, вартістю 352 449 грн, а
всього майно на суму 1 204 586 грн.

Оскільки вищевказане майно було
оформлено на ОСОБА_9, а ОСОБА_6
відмовилась від своєї частки у
спадкуванні на користь ОСОБА_5,
останній має право на Ѕ частину
спадкового майна, що в ідеальній долі
складає 602 292 грн, а ОСОБА_4 та ОСОБА_8 по ј
часттині, що в ідеальній долі складає
по 301 146 грн.

Також зазначили, що в квартирі АДРЕСА_1
постійно мешкає та зареєстрований
ОСОБА_5, в квартирі АДРЕСА_8 постійно
мешкає та зареєстрований ОСОБА_8

Просили суд визнати права власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_9, за позивачем по
первісному позову ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в
розмірі по ј частки за кожним, та за
ОСОБА_5 в розмірі Ѕ частки, на наступне
спадкове майно: квартиру АДРЕСА_1,
квартиру АДРЕСА_2, квартиру АДРЕСА_3,
квартиру АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_6.

Розділити вищевказане спадкове майно
та визнати право власності на спадкове
майно, наступним чином: виділити в
натурі у власність ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2,
квартиру АДРЕСА_6; виділити в натурі у
власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3;
виділити в натурі у власність
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_4.

З урахуванням розмірів ідеальних
часток у спадщині, стягнути грошову
компенсацію з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8
у сумі 106 380 грн та на користь ОСОБА_4 у
сумі 99 518 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду від
25 грудня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Визнано недійсним заповіт від 24
листопада 2011 року, складений ОСОБА_9 на
ім'я ОСОБА_5

Визнано недійсною довіреність від 24
листопада 2011 року, видану ОСОБА_9 на ім'я
ОСОБА_6

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9
та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_9
та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_3, укладений між
ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_9
та ОСОБА_5 12 грудня 2011 року.

В задоволенні інших позивних вимог
ОСОБА_4 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_8
задоволено в повному обсязі.

Визнано права власності в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_9, померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в розмірі по ј частки
за кожним, та за ОСОБА_5 в розмірі Ѕ
частки, на наступне спадкове майно:
квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2,
квартиру АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_4,
квартиру АДРЕСА_6.

Розділено спадкове майно та визнано
право власності на спадкове майно, яке
залишилось після смерті спадкодавця
ОСОБА_9 наступним чином: виділено в
натурі у власність ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, квартиру
АДРЕСА_6; виділено в натурі у власність
ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3; виділено в
натурі у власність ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_4. Стягнуто грошову компенсацію
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 у сумі 106 380
грн та на користь ОСОБА_4 у сумі 99 518 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 04 червня 2014 року рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 25 грудня 2013
року скасовано в частині задоволення
позову ОСОБА_5, ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про
розподіл спадкового майна в натурі та
визнання права власності в порядку
спадкування, в задоволенні цих
позовних вимог відмовлено.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
в частині відмови в позові ОСОБА_4 щодо
відсторонення відповідачів від права
на спадкування, а також в частині
відмови ОСОБА_4 в позові щодо
скасування рішення кооперативу
човнової станції «Волна» про надання
ОСОБА_5 земельної ділянки під
гаражом-елінгом № НОМЕР_2, та в цій
частині справу повернути на новий
апеляційний розгляд. В іншій частині
рішення судів першої та другої
інстанцій заявник просить залишити без
змін. Касаційна скарга обґрунтована
порушенням судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Вирішуючи питання про позовні вимоги
стосовно відсторонення відповідачів
від права на спадкування після смерті
ОСОБА_9, суд першої інстанції виходив з
безпідставності та недоведеності
таких вимог, тому відмовив у цій
частині позову. Також при ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив з
того, що на спірні земельні ділянки і
гаражі-елінги, які обслуговуються
кооперативом човнової станції «Волна»,
відсутні належні правовстановлюючі
документи, тому вказане майно не
входить до складу спадщини.

Розглядаючи справу в рамках вимог і
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд дійшов до висновків, що
суд першої інстанції при задоволенні
позовних вимог щодо розподілу
спадкового майна в натурі і визнанні
права власності на спадкове майно,
неправильно вирішив спір у цій частині
оскільки позивачі передчасно
звернулися з такими вимогами до суду. В
матеріалах справи відсутні докази
того, що нотаріусом було відмовлено
позивачам у видачі свідоцтв про право
власності на спадкове майно, а тому
відповідно в задоволенні позову
ОСОБА_5, ОСОБА_8 про розподіл спадкового
майна в натурі та визнанні права
власності на спадкове майно необхідно
відмовити.

В іншій частині спору апеляційний суд
дійшов до висновків, що доводи
апеляційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Доводи касаційної скарги не свідчать
про порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 04 червня 2014 року та рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 25 грудня 2013
року в не скасованій його частині
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська