АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Головуючий у1-й інстанції - Лопатюк Н.Г.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Саліхова В.В.

НежуриВ.А.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 3 червня 2014 року у справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
"Український Страховий Дім" до ОСОБА_4
про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 3 червня 2014 року
задоволено позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Український
Страховий Дім" до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь
Приватного акціонерного товариства
"Український Страховий Дім" суму
невиплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу у
розмірі 2 385 грн. 19 коп. та судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного та
необґрунтованого рішення, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі (а.с.111-114).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника відповідача
ОСОБА_5, яка підтримала подану
апеляційну скаргу та просила суд її
задовольнити, з'ясувавши обставини
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково з
таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

17 березня 2011 року між ЗАТ "Український
Страховий Дім" та ОСОБА_6 було укладено
договір добровільного страхування
наземних транспортних засобів №НТ-11
№0475Кв, предметом якого є майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечить законодавству України,
пов'язані із володінням, користуванням
і розпорядженням автомобілем "Suzuki SX4",
державний номерний знак НОМЕР_1.

2 лютого 2012 року страхувальник
звернувся до ЗАТ "Український
Страховий Дім" з повідомленням про
настання страхового випадку, а саме
пошкодження застрахованого автомобіля
внаслідок ДТП, яка мала місце 31 січня 2012
року в м. Києві по вул. Борщагівській, за
участю застрахованого автомобіля під
керуванням страхувальника та
автомобіля "Mistsubishi", державний номер
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

Відповідно до довідки ВДАІ
Солом'янського РУГУ МВС України у м.
Києві № 8953346 про дорожньо-транспортну
пригоду, ДТП сталась внаслідок
порушення ОСОБА_4 п.12.1 Правил
дорожнього руху.

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 20 лютого 2014 року,
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбачено ст. 124
КУпАП, тобто порушення п.13.1 Правил
дорожнього руху, що призвели до
зазначеної ДТП, внаслідок якої було
пошкоджено застрахований автомобіль.

ПрАТ "Український Страховий Дім", після
встановлення причин та обставин подій,
що має ознаки страхового випадку, було
визнано зазначену подію страховим
випадком, здійснено розрахунок розміру
страхового відшкодування на підставі
Звіту №94 про оцінку автомобіля,
складеного 4 липня 2012 року.

Суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_7 складено страховий акт
№НТ-11/0475/Кв/1 від 13 березня 2013 року та
здійснено виплату страхового
відшкодування у розмірі 5 965 грн. 08 коп.,
що підтверджується відповідним
платіжним дорученням №339 від 13 березня
2013 року.

Під час дослідження страхового випадку
позивачу стало відомо, що
цивільно-правова відповідальність
власника наземного транспортного
засобу "Mistsubishi", державний номер НОМЕР_2,
від керуванням ОСОБА_4 застрахована в
ПАТ "СК "Омега" за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АА/4171080, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну, встановлено у розмірі 50 000 грн. та
встановлено франшизу у розмірі 1000 грн.

25 вересня 2013 року позивач звернувся до
ПАТ "СК "Омега" з претензією (заявою на
виплату страхового відшкодування)
№267/07/5.

ПАТ "СК "Омега" здійснила виплату
страхового відшкодування у розмірі 3 579
грн. 89 коп., шляхом безготівкового
перерахування, що підтверджується
платіжним дорученням №2509 від 11
листопада 2013 року.

За встановлених обставин районний суд
прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
заявленого позову.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи .

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів та безпідставно, з порушенням
вимог Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" покладена
відповідальність на відповідача, у той
час як розмір збитків знаходиться у
межах передбаченого законом ліміту
страхового відшкодування, не можуть
бути прийняті судом апеляційної
інстанції в якості підстав для
скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі: Закону) обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

За правилом ст.29 цього Закону, у зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до п.37.5 ст. 37 Закону
страхувальником або особою,
відповідальність якої застрахована,
потерпілому має бути компенсована
сума франшизи у повному обсязі
одночасно з виплатою страховиком
страхового відшкодування.

У даному конкретному випадку франшиза
встановлена у розмірі 1000 грн. (а.с.48).

Відповідно до наявних у справі
письмових доказів загальна вартість
витрат на ремонт за ремонтною
калькуляцією склала 5 965 грн. 08 коп., у
тому числі вартість складових, що
підлягають заміні під час ремонту
(вартість деталей), - 4 263 грн. 42 коп.

Вартість зносу деталей складає 1 385 грн.
19 коп. (4263,42 х 0,3249 (коефіцієнт фізичного
зносу, визначений експертом; а.с.28)).

За договором обов'язкового страхування
позивачу виплачено 3 579 грн. 89 коп.
(а.с.51-52).

Різниця між витратами позивача по
відшкодуванню шкоди страхувальнику у
розмірі 5 965 грн. 08 коп., та отриманим
позивачем відшкодуванням за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
складає 2 385 грн. 19 коп. ( 5965,08 - 3579,89), з
яких: 1 385 грн. 19 коп. - вартість зносу
деталей (розрахунок наведений вище), а
1000 грн. - франшиза за договором
обов'язкового страхування, яка
підлягає відшкодуванню особою,
відповідальність якої застрахована
(ОСОБА_4).

Таким чином, висновки районного суду
про наявність правових підстав для
покладення на відповідача, як винну у
заподіянні збитків особу, обов'язку
відшкодувати позивачу збитки, які не
були покриті за рахунок страхової
виплати за полісом обов'язкового
страхування, є правильним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що при
визначенні розміру відшкодування
судом першої інстанції дана належна
оцінка доводам сторін у сукупності з
наданими сторонами доказами, висновки
суду в цій частині відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Водночас, доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що він не може нести
відповідальність перед ПАТ
"Український Страховий Дім" в порядку
регресу, можуть бути прийняті
апеляційним судом у якості підстав для
зміни оскаржуваного рішення виходячи з
наступного.

Страхування є окремим видом
зобов'язань. За договором страхування
одна сторона (страховик) зобов'язується
у разі настання певної події
(страхового випадку) виплатити другій
стороні (страхувальникові) або іншій
особі, визначеній у договорі, грошову
суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору (ст. 979
ЦК України).

До страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (ст. 993 ЦК України).

Оскільки страхова виплата проведена за
договором страхування і перехід до
страховика права вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки, визначений положеннями
Цивільного кодексу, які регулюють
договірні зобов'язання, застосування
до спірних правовідносин при
визначенні правомірності заявленої
вимоги положень Цивільного кодексу,
які регулюють недоговірні
зобов'язання, зокрема, положень ст. 1191
ЦК України, є невірним.

Крім того, відповідно до роз'яснень п.27
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1 березня 2013 року "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" при вирішенні
спорів про право зворотної вимоги
страховика суди повинні розрізняти
поняття «регрес» та «суброгація».
Наприклад, у випадку суброгації
відбувається лише заміна осіб у вже
наявному зобов'язанні (заміна
активного суб'єкта) зі збереженням
самого зобов'язання. У такому разі
страхувальник передає свої права
страховикові на підставі договору і
сприяє реалізації останнім прийнятих
суброгаційних прав. У випадку регресу
одне зобов'язання замінює собою інше,
але переходу прав від одного кредитора
до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону № 1961-IV, а для суброгації
відповідно до статті 993 ЦК і статті 27
Закону України «Про страхування»
встановлено особливий правовий режим.

Таким чином, суброгація виникає на
підставі закону - ст.993 ЦК та ст. 27 Закону
України "Про страхування" і
застосовується щодо будь-якої особи,
відповідальної за настання страхового
випадку. Водночас, регрес у страхуванні
виникає стосовно вузького кола осіб.

Вирішуючи дану справу районний суд не
розмежував поняття регресу і
суброгації та стягнув суму страхового
відшкодування, яка підлягала стягненню
з винної особи на підставі ст. 993 ЦК та
ст. 27 ЗУ "Про страхування", як суму в
порядку регресу із одночасним
посиланням на указані норми закону та
ст. 1191 ЦК, яка не підлягає застосуванню
до спірних правовідносин.

При цьому, відповідно до роз'яснень п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року предмет позовних вимог (у тому
числі первісного, зустрічного позову
та позову третьої особи із
самостійними вимогами) зазначається
виходячи з вимог закону, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
та підстав заявленої вимоги.

Тобто суд, при вирішенні справи повинен
встановити її обставини і відповідно
до встановлених обставини визначити
правовідносини, що склались між
сторонами, та закон, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
(ст. 215 ЦПК України).

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК
принципу диспозитивності цивільного
судочинства суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Водночас, як роз'яснив Верховний Суд
України, відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства підстави заявленого
позову - це виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України
(ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при
розгляді справи суд застосовує той
закон, який регулює спірні
правовідносини.

Підсумовуючи викладене, формулювання у
рішенні суду предмету позовних вимог
не відповідно до тексту позовної заяви,
а виходячи з вимог закону, який
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, та підстав заявленої
вимоги, не буде порушувати
встановленого ст. 11 ЦПК принципу
диспозитивності цивільного
судочинства.

З огляду на викладене, оскаржуване
рішення підлягає зміні шляхом
виключення з мотивувальної частини
рішення посилання на положення ст. 1191
ЦК України, у зв'язку з чим у абзаці
другому резолютивної частини рішення
після слів: "суму виплаченого
страхового відшкодування", слід також
виключити слова: "в порядку регресу".

Керуючись ст.303, 307-308, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 3 червня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на положення ст. 1191
ЦК України.

У зв'язку з чим у абзаці другому
резолютивної частини рішення після
слів: "суму виплаченого страхового
відшкодування", слова: "в порядку
регресу", виключити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: В.В.
Саліхов

В.А.
Нежура