АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/571/14-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/2446/К/14
Доповідач Барильська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на рішення Саксаганського
районного суду м.Кривого Рогу від 21
жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н
О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 та просила суд
стягнути з відповідача на її користь 9000
грн. у відшкодування моральної шкоди, 122
грн. судового збору та витрати на
правову допомогу.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначила, що 26.08.2013 року о 20 годині між
нею та відповідачем виник конфлікт, в
результаті якого ОСОБА_5 нецензурно
висловлювався в адресу позивача,
схопив її за руку, розірвав верхній
одяг, вилив на голову невідому
речовину, чим спричинив фізичний біль
та моральні страждання.

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 21 жовтня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Зокрема, апелянти посилаються на те, що
оскаржуване рішення суду не відповідає
вимогам ст.ст.214,215 ЦПК України, оскільки
у ньому не встановлено, чи мало місце
правопорушення, вчинене відповідачем у
справі відносно позивача, не викладено
обставини справи та мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, мотиви відхилення
пояснень свідків щодо наявності вини у
діях відповідача.

Судом, на думку апелянтів, при
ухваленні рішення не взято до уваги, що
законом не передбачено відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нанесенням
тілесних ушкоджень тільки за наявності
вироку суду, тим паче, що позивач ОСОБА_2
просила стягнути з відповідача
моральну шкоду також за нецензурну
лайку на її адресу, пошкодження одягу
та вилиття їй на голову невідомої
речовини.

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються
на те, що судом помилково застосовано
норми ст.62 Конституції України,
положення Кримінального кодексу
України, Кодексу про адміністративні
правопорушення та ч.2 ст.59 Цивільного
процесуального кодексу України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
карти виїзду швидкої допомоги № 81,
26.08.2013 року позивачу ОСОБА_2 надавалася
медична допомога у зв*язку з
гіпертонічним кризом.

Згідно висновку спеціаліста № 2225
від 28.08.2013 року у ОСОБА_2 виявлені
ушкодження у вигляді синців, які за
давністю спричинення відповідають
даті вказаній ОСОБА_2 - 26.08.2013 року і
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, які мають швидкоплинний
характер.

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_2 посилалася на те, що винними
діями відповідача внаслідок конфлікту
їй було нанесено тілесні ушкодження,
відповідач нецензурно висловлювався
на адресу позивача та вилив їй на
голову невідому рідину, чим спричинив
моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Положеннями ст.23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній чи
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, що її завдала
за наявністю її вини.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України єдиною підставою для
цивільно-правової відповідальності за
завдання шкоди є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно листа слідчого Саксаганського
РВ КМУ Чигірьова М.Л., за заявою ОСОБА_2
були внесені відомості до ЄРДР за №
0003658 від 27.08.2013 року за фактом
спричинення їй тілесних ушкоджень. У
вересні 2013 року відповідач ОСОБА_5 був
викликаний до Саксаганського РВ КМУ,
допитаний по даному факту, однак
процесуального статусу у
кримінальному провадженні не набув. За
результатами проведеного
розслідування по кримінальному
провадженню 26.11.2013 року було винесено
постанову про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю в
діянні складу кримінального
правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Визначаючись з правовідносинами, які
виникли між сторонами та змістом на
підставі наданих сторонами доказів,
суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, обєктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв*язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України
передбачено, що вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Згідно ст. 62 Конституції
України особа вважається не винуватою
у вчиненні злочину не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено у встановленому
законом порядку.

Позивачем ОСОБА_2 не було надано
суду належних та допустимих доказів
спричинення їй відповідачем тілесних
ушкоджень, псування верхнього одягу,
нецензурної лайки на її адресу та
виливання їй на голову невідомої
рідини.

Посилання позивача на те, що
зазначені обставини підтверджуються
поясненнями свідків колегія суддів
сприймає критично, оскільки свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані в
суді першої інстанції, давали
пояснення про обставини конфлікту, що
виник між сторонами у справі, які стали
відомі їм зі слів позивача ОСОБА_2, не
будучи при цьому очевидцями.

У зв'язку з чим, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те,
що оскаржуване рішення суду не
відповідає вимогам ст.ст.214,215 ЦПК
України, оскільки у ньому не
встановлено, чи мало місце
правопорушення, вчинене відповідачем у
справі відносно позивача, не викладено
обставини справи та мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, мотиви відхилення
пояснень свідків щодо наявності вини у
діях відповідача, не можуть бути взяті
до уваги колегією суддів, оскільки є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом не взято до уваги, що законом
не передбачено відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нанесенням
тілесних ушкоджень тільки за наявності
вироку суду, тим паче, що позивач ОСОБА_2
просила стягнути з відповідача
моральну шкоду також за нецензурну
лайку на її адресу, пошкодження одягу
та вилиття їй на голову невідомої
речовини, також не беруться до уваги
колегією суддів, оскільки зазначені
обставини не знайшли свого
підтвердження належними та
допустимими доказами.

Також не можуть бути підставою для
скасування законного та
обґрунтованого рішення суду доводи
апеляційної скарги про те, що судом
помилково застосовано норми ст.62
Конституції України, положення
Кримінального кодексу України, Кодексу
про адміністративні правопорушення та
ч.2 ст.59 Цивільного процесуального
кодексу України, так як висновків суду
не спростовують та не є підставою для
задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м.Кривого Рогу від 21 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: