Номер провадження: 22-ц/785/6682/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого судді: Сєвєрової
Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Цюри
Т.В.,

при секретарі Колмакові
В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 19 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5,
в якому просили стягнути матеріальні
збитки у розмірі 11 458,12 грн., моральну
шкоду у розмірі по 5 100,00 грн. кожному,
судові витрати.

В обґрунтування позову посилались на
те, що позивачам на підставі свідоцтва
про право власності належить квартира
АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_5 на праві
приватної власності належить квартира
№ АДРЕСА_2 у цьому ж будинку, яка
розташована над їх квартирою № АДРЕСА_1
поверхом вище. В квартирі, що належить
ОСОБА_5, існував балкон, який знаходився
в аварійному стані, всупереч припису
адміністрації відповідач розпочав
його реконструювати, разом із
невідомим чоловіком за допомогою
перфоратору зробив наскрізний отвір
уздовж фасадної стінки дому, чим
порушив цілісність конструкції
балкону. В ніч з 16 на 17 жовтня 2009 року із
квартири ОСОБА_5 було чути звуки ударів
по балконній плиті, після чого більша
частина балкону обвалилася. Внаслідок
обвалення балконної плити в квартирі №
АДРЕСА_1 було вибито чотири віконних
скла, ушкоджена рама і коробка вікна,
обвалилось підвіконня із металевим
козирком, обірваний кабель
телебачення, що завдало шкоди.

Крім того, 31 січня 2010 року із квартири №
АДРЕСА_2 через перекриття, на рівні
кухні квартири № АДРЕСА_1, почала текти
тепла вода, через що відбулося коротке
замикання електропроводки, вийшли із
ладу електролампи, що було зафіксовано
у відповідному акті. 27 листопада 2010
року із квартири № АДРЕСА_2 на рівні
комори і коридору квартири № АДРЕСА_1,
знову почала текти вода. В результаті
заливу на стелі і стінах комори і
коридору залишились вогкі плями,
порушена штукатурка, полки із ДСП,
залиті водою одяг і інші речі, чим було
завдано матеріальної шкоди на суму 6 202
грн. Такими діями їм також було завдано
моральної шкоди, яка полягала в
душевних стражданнях і побутових
незручностях, пережитих ними внаслідок
протиправних дій ОСОБА_5, яку вони
оцінили у розмірі 5 100,00 грн. для кожного.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відмовлено.

На рішення подана апеляційна скарга
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якій
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення їх позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивачів щодо стягнення
матеріальної та моральної шкоди є
необґрунтованими.

Проте повністю погодитись з таким
висновком суду не можна.

Встановлено судом, вбачається з
матеріалів справи, що 27 листопада 2010
року та 31 січня 2010 року стався залив
квартири позивачів, та в обох випадках
вода текла через стелю із квартири
№АДРЕСА_2, що розташована поверхом
вище, при цьому в першому випадку вода
текла на рівні комори та коридору, а в
другому - на рівні кухні, і вода була
теплою. Вода спричинила коротке
замикання електропроводки, завдала
ушкоджень стелям, речам, що знаходились
в квартирі.

Такі обставини були зафіксовані двома
актами від 31.01.2010 року (а.с.19), та від
27.11.2010 року (а.с.20), якими встановлено, що
залив стався із квартири №АДРЕСА_2 -
поверхом вище, що належить ОСОБА_5, при
цьому досліджувався дах та доступні
місця будинку і ознак їх залиття у ті
дні не виявлено.

Згідно п. 2.3.6 Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій,
затверджених Наказом
Держжитлокомунгоспу України 17 травня
2005 року №76 у разі залиття, аварії
квартир складається відповідний акт.

Додаток № 4 до зазначених Правил
містить типову форму Акту про залиття.

Типова форма акту передбачає
обов'язкову участь у його складанні
мешканців квартир, описується що
трапилося і які наслідки, що залито, які
обсяги робіт, які ушкодження, які речі
ушкоджено, повинна бути чітко
зазначена причина залиття.

Якщо мешканець квартири, винуватий у
залитті, не відчинив двері - цей факт
зазначається в акті.

Вищевказані вимоги були дотримані при
складанні актів про залиття від 31 січня
2010 року та 27 листопада 2010 року, форма
яких є типовою, якими встановлено, що
залив відбувся із квартири №АДРЕСА_2
поверхом вище і перевірка інших
приміщень горища, даху, зовніх
приміщень підтвердила відсутність
будь - яких ознак залиття квартири з їх
боку, які знаходились у сухому стані та
не протікали, тому факт потрапляння
води до квартири позивачів із квартири
відповідача є встановленим. У актах
перелічені ушкодження, заподіяні
залиттям, кожний акт складений
начальником ДП «ЖЕП» АТ «ОдАЗ»
Осинським С.Л. та підписаний мешканцями
сусідніх квартир будинку.

Та обставина, що акти не підписані
відповідачем ОСОБА_5 не дають підстав
вважати їх недійсними, оскільки
вбачається, що він не відчинив двері
для надання можливості обстежити його
квартиру, а належних та допустимих
доказів об'єктивної відсутності у
квартирі він не надав. Більш того, факт
спілкування і отримання претензій до
нього 31.01.2010 року він підтвердив,
розповідаючи про обставини залишення
записки ОСОБА_4, яка, за його версією,
погодилася, що залив стався не з його
вини, а тому мав можливість забезпечити
належні докази на спростування
претензій позивачів.

На підтвердження відсутності 27.11.2010
року в м.Одесі ОСОБА_5 надав виписку з
протоколу засідання громадської
організації в м.Київі, яка свідчить про
його присутність на таких зборах, однак
об'єктивність викладених в ній
відомостей перевірити неможливо.

Жодних письмових доказів того, що 31.01.2010
року та 27.11.2010 року мали місце такі
події, які б свідчили про несприятливі
погодні умови абро інші обставини, які
б надали можливість виключити залив
квартири позивачів не через вину
ОСОБА_5 ним не надано, і за його
поясненнями таких актів не складалося.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивачем надані докази фактів
заливу квартири, а також щодо розміру
завданої шкоди, належними доказами
доведений факт потрапляння води із
квартири відповідача, який як власник
несе відповідальність за належне йому
майно та наслідки його експлуатації, а
також тягар доказування відсутності
своєї вини, виходячи з вимог норм
матеріального права.

Проте всупереч вимогам ч.2ст.1166 ЦК суд
першої інстанції безпідставно
переклав тягар доказування в цій
частині на позивачів, що призвело до
неправильного вирішення справи.

ОСОБА_5 надані письмові звернення
різних часів на адресу комунальних
органів та утриманців будинку з
приводу його неналежного стану, однак
суд першої інстанції обмежився
констатацією фактів звернень, не
надавши оцінки кожному доказу, що є
порушенням порядку дослідження
доказів за вимогами ст.179,п.п.1,2 ст.214 ЦПК.

Дійсно, з матеріалів справи видно, що
ОСОБА_5 звертався до ВАТ «ОдАЗ» про
необхідність прийняття заходів через
протікання даху будинку, відсутності
стокових труб, аварійного стану
балконів. При цьому звернення, які
стосувалися саме протікання даху та
стокових труб мали місце 19.02.1998 року
(а.с.117), 17.08.1998 року (а.с.128), 09.07.2010 року
(а.с.122-123), однак їх аналіз не дає підстав
вважати встановленими причину заливу
в 2010 року виною інших осіб.

Так, вважати обставини, на які
посилалася сторона в 1998 році
незмінними через 12 років не можна, а
тому акти 1998 року не є доказами, які
відповідають вимогам ст.59 ЦПК.

Звернення на адресу комунальної служби
з метою зафіксувати факт
незадовільного стану даху будинку мало
місце 09.07.2010 року, тобто вже після
заливу 31.01.2010 року, а відтак могло бути
способом ухилення від
відповідальності, тим більш, що сам
факт звернення безумовно про такі
обставини не свідчить, а лише дає
можливість припустити їх існування. По
подіям 27.11.2010 року фактів залиття даху
чи наявності води на горищі не
виявлено, таких обставин не було,
жодних актів про потрапляння води
зовні до квартири №АДРЕСА_2, що
належить ОСОБА_5 27.11.2010 року не
складалося, це не заперечував сам
відповідач в судовому засіданні.

Не можуть свідчити про відсутність
вини у заливі квартири акти обстеження
будинку №АДРЕСА_1, складені трьома
особами без залучення фахівців чи
відповідальних осіб за стан будинку
від 20.07.1994 року та 22.08.2002 року (а.с.124,125),
оскільки належним чином вони не
оформлені, і у будь - якому випадку
відомостей про стан речей в 2010 році не
містять.

Письмові пояснення ОСОБА_8 (а.с.259)
свідчать про обставини заливу 2009 року,
тоді як заливи мали місце в 2010 році,
тому не є допустимими доказами
обставин, на які посилаються сторони у
позові. Факти неодноразових заливів
квартири позивачів, які не стали
предметом розгляду, згадувалися
сторонами під час судового розгляду,
відтак пояснення ОСОБА_8 про обставини
заливу 2009 року не можна безумовно
вважати технічною помилкою у даті
подій.

Посилання на начебто визнання ОСОБА_2
відсутності його вини у залитті
квартири, що підтверджується запискою,
адресованою сусідам, до уваги не
приймається, оскільки вона не містить
дати складання, що унеможливлює
достовірно встановити час подій, до
яких вона відноситься, позивачі,
посилаючись на неодноразовість
залиття їх квартири протягом кількох
років точну дату її складання назвати
не змогли.

З огляду на викладене, виходячи з
принципу диспозитивності та
змагальності, позивачами надані
належні та допустимі докази на
підтвердження факту заливу їх квартири
та завданням цим шкоди відповідачем, а
останнім не доведений факт відсутності
його вини.

Не надавши відповідну оцінку доказам у
справі, обмежившись поверховим
висновком з приводу недоведеності
вини, без наведення мотивів, з яких суд
вважав встановленим факти, суд першої
інстанції в порушення вимог ст.309 ЦПК
допустив неповне з'ясування обставин
справи, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин рішення суду не може
вважатися законним та обґрунтованим,
тому в частині відмови в задоволенні
позову позивачів про відшкодування
шкоди, завданої залиттям квартири,
підлягає скасуванню із ухваленням
нового по суті справи.

Оскільки факт залиття ОСОБА_5 квартири,
належної ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
доведеним, а розмір матеріальної шкоди
встановлений висновком експертизи і не
спростований, то їх позов в зазначеній
частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 3357/23
від 19 березня 2013 року, сума
матеріального збитку, заподіяного
внаслідок залиття 31 січня 2010 року та 27
листопада 2010 року власникам квартири
АДРЕСА_1, склала 4 682,00 грн. Вказана сума
підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних
частках кожному, оскільки вони є
співвласниками квартир в рівних
частках, відтак мають рівне право на
відшкодування шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставною для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Залиття ОСОБА_5 31 січня 2010 року та 27
листопада 2010 року квартири позивачів,
завдали останнім моральної шкоди, яка
полягала у переживаннях з приводу
пошкодження належного їм майна,
докладання зусиль для відновлення
становища, що існувало до заливу,
поновлення своїх прав, та з врахуванням
характеру правопорушення, вимог
розумності та справедливості вимоги
про відшкодування такої шкоди
підлягають частковому задоволенню в
розмірі по 1000 гривень на користь
кожного.

Крім того, стягненню з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підлягають судові витрати у розмірі 1 457
грн. пропорційно до розміру
задоволених вимог у рівних частках
кожному, які складаються з судового
збору та витрат на проведення
експертизи.

Водночас не є обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про неправильність
висновку суду про відмову у
задоволенні позову про відшкодування
шкоди, завданої обвалом балкону, суд у
зазначеній частині прийшов до вірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач протягом кількох років
звертався із заявами про аварійний
стан балкону та з проханням про
необхідність його ремонту (заяви від 07
квітня 1980 p., 19 лютого 1998 p., 13 жовтня 2002 p.,
28 липня 2008 p., 31 липня 2008 p., 16 жовтня 2009 р.).

Про аварійний стан балкону свідчить і
припис КП ЖКС «Фонтанський» від 06.10.2009
року (а.с.12).

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 3357/23
від 19 березня 2013 року була визначена
загальна сума матеріального збитку,
заподіяного власникам квартири
АДРЕСА_1, однак без зазначення причин
обвалу балкону.

Актом від 17.10.2009 року визначено, що
причиною обвалу балкону були дії
ОСОБА_5 та невідомої особи, які з метою
його обвалу перфоратором зробили отвір
в балконній плиті. Частково такі
обставини вбачаються також із припису
КП ЖКС «Фонтанський», яке заборонило
ОСОБА_5 здійснювати ремонті роботи без
отримання дозволів відповідних служб
(а.с.12).

Листом власника сусіднього приміщення
за адресою спірного будинку
підтверджено, що ОСОБА_5 на початку
жовтня 2009 року проводилася
реконструкція балкону фасадної
частини будинку №АДРЕСА_1 у край
небезпечний спосіб шляхом пророблення
за допомогою перфоратора наскрізного
отвору для відділення балконної плити
від фасадної стіни будинку, створюючи
загрозу її обвалення, а саме обвалення
сталося у неробочий час (а.с.171).

Крім того, факт проведення ремонтних
робіт фактично визнаний ОСОБА_5, який не
заперечував факт влаштування ним
власними силами нового балкону на
місці старого.

Натомість висновком експертного
дослідження № 429 від 16 травня 2014 року
зазначено, що основною причиною
обрушення балкону квартири АДРЕСА_2 є
втрата несучої спроможності та злом
металевих несучих балок балкону
внаслідок їх корозійного пошкодження.

Таким чином, в матеріалах справи
існують суперечливі докази щодо причин
обрушення балкону, і для з'ясування
його дійсної причини потрібні
спеціальні технічні пізнання.

Відповідач звертався до суду першої
інстанції із клопотанням про
призначення судової будівельно -
технічної експертизи, позивачі
відмовилися від її проведення, суд
відмовив у задоволенні клопотання
відповідача.

Зважаючи на принцип змагальності
сторін, тягар доказування, надання
відповідачем висновку експерта, який
хоча і не є висновком судової
експертизи, проте є письмовим доказом
особи із спеціальними технічним
пізнаннями, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
недоведеність позивачами в зазначеній
частині вимог, а тому законно відмовив
у їх задоволенні.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду першої інстанції -
скасуванню в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої залиттям
квартири, та ухвалення у цій частині
нового рішення.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19 травня 2014 року в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, що
завдана заливом квартири, скасувати,
ухвалити нове.

Позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 на відшкодування
матеріальної шкоди 4682 гривень в рівних
частках кожному, на відшкодування
моральної шкоди 3000 гривень в рівних
частках кожному, судові витрати в
розмірі 1457 гривень в рівних частках
кожному, в решті рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: