Провадження № 2/225/1105/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2014 року Дзержинський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Дзержинського
міського суду цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до
Новгородської селищної ради м.
Дзержинська Донецької області про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що у відповідності до рішення
виконавчого комітету районної ради
депутатів трудящих від 23.04.1957 року № 114
його дід ОСОБА_2 отримав право
особистої забудови земельної ділянки
розміром 765 м.кв. по АДРЕСА_1 м.
Дзержинська Донецької області.
Отримавши зазначене рішення виконкому
та з метою його виконання 12.06.1957 року
він уклав договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку.
Після отримання всієї дозвільної
документації його дід розпочав
будівництво будинку, яке було
закінчено в 1959 році, а в період часу з 1959
року по 1980 рік було завершено
будівництво всіх надвірних споруд. В 1969
році після смерті його діда спадщину
від померлого прийняв син останнього,
тобто його батько, але належним чином
набуте спадкове право не оформив та не
отримав відповідного свідоцтва про
право на спадщину. Він продовжив
проживати в спадковому будинку на
правах власника і використовував для
власного проживання, здійснюючи
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. В
подальшому під час експлуатації
зазначеного житлового будинку в
зв'язку з упорядкуванням нумерації
будинків, його нумерація змінилася з
НОМЕР_1 на НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батько помер і
після його смерті відкрилася спадщина
на належне йому майно, в тому числі на
житловий будинок НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 м.
Дзержинська Донецької області. Єдиним
спадкоємцем після смерті батька є він,
його син, який в установлений
законодавством строк звернувся до
нотаріальної контори для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом. При оформленні документів на
спадщину виявилось, що за своє життя а
ні його дід, а ні його батько після
закінчення будівництва не
зареєстрували збудований житловий
будинок та не отримали відповідного
свідоцтва про право власності на нього.
На теперішній час даний факт є
перешкодою для реалізації свого
набутого права на отримання спадщини
від батька і визнання за ним права
власності на спадкове майно.

Визнання права власності необхідно
йому для прийняття спадщини від батька
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
також зареєструвати своє право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна.

Позивач в судове засідання не з'явився,
його інтереси за довіреністю
представляв ОСОБА_4, який надав суду
письмову заяву, в якій просив
розглянути справу у його відсутності,
заявлені позовні вимоги підтримує
повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
письмову заяву, в якій просить
розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи і
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що дід позивача по
справі (а.с. 25) на підставі рішення
виконкому районної ради депутатів
трудящих № 114 від 23.04.1957 року отримав
право особистої забудови земельної
ділянки розміром 765 кв.м. по АДРЕСА_1 м.
Дзержинська Донецької області. З метою
виконання цього рішення 12 червня 1957
року дід позивача по справі уклав
договір на право будівництва будинку
та безстрокове користування земельною
ділянкою (а.с. 25-26). Після отримання
всієї дозвільної документації дід
позивача по справі розпочав
будівництво будинку, яке було
закінчено в 1959 році.

Під час експлуатації зазначеного
житлового будинку в зв'язку з
упорядкуванням нумерації будинків,
змінилася його нумерація з НОМЕР_1 на
НОМЕР_2, яка дійсна і на теперішній час.

З технічного паспорту на будинок за
адресою: АДРЕСА_1 виготовленому ТОВ
"Проектне бюро "Геобудресурс" 15.01.2014
року, вбачається, що дідом позивача по
справі, а потім і його батьком у період
часу з 1959 року по 1980 рік за зазначеною
адресою були збудовані: житловий
будинок під літерами "А-1, а, кр"
загальною площею приміщень 45,2 м.кв.,
житловою площею 28,1 м.кв., літня кухня
під літерою "Б", сіни до літньої кухні
під літерою "б", сараї під літерами "Д, С",
гараж під літерою "Ж", погріб з шийкою
під літерою "п/г", вбиральня під літерою
"Г", огорожа під літерою "N" (а.с. 7-11).

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 05 серпня 1992 року вперше на
законодавчому рівні було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення". Тобто до 05 серпня 1992 року
не передбачалась процедура введення
приватних житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності.

Зазначеною постановою встановлено, що
порядок прийняття в експлуатацію
об'єктів недержавного замовлення
визначається Радою Міністрів
Автономної Республіки Крим, Київською
та Севастопольською міськими
держадміністраціями за погодженням
Держбудом.

На виконання цієї постанови місцеві
органи влади розробили та затвердили,
за погодженням Держбудом, Положення
про прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
недержавної власності, державними
технічними комісіями.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 05 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти.

Відповідно до п. 4 додатку № 1
Інструкції "Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР",
затвердженою Заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року та погодженої
Заступником Голови Верховного суду
Української РСР 15 січня 1966 року (в
редакції, чинній на час завершення
будівництва), реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу провадилася бюро
технічної інвентаризації на підставі
договорів про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
відбудови і експлуатації будівель,
передбачених постановою РНК УРСР і ЦК
КП(б)У від 10 листопада 1944 року "Про
впорядкування користування державними
будівлями житлового і нежитлового
фонду і земельними ділянками, які
обслуговують їх".

Факт реєстрації житлового будинку
підверджується вищезазначеними у
рішенні суду документами.

При цьому суд зазначає, що відповідно
до положень ст. 549 п. 1 ЦК України (в
редакції 1963 року) вважається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Згідно ст. 551 ЦК України (в редакції 1963
року) якщо спадкоємець, закликаний до
спадкоємців за законом або за
заповітом, помер після відкриття
спадщини, не встигнувши її прийняти в
установлений строк (стаття 549 цього
Кодексу), право на прийняття належної
йому частки спадщини переходить до
його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2, дід
позивача помер, що підтверджено
свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Після
смерті діда спадщину у вигляді
житлового будинку НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 м.
Дзержинська Донецької області
фактично прийняв син померлого (а.с. 13),
батько позивача по справі - ОСОБА_3 (а.с.
18), але в установленому законом порядку
її не оформив. Він продовжив проживати
в спадковому будинку на правах
власника і використовував для власного
проживання, здійснюючи володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько
позивача - ОСОБА_3 і після смерті батька
позивача (а.с. 17) відкрилася спадщина на
належне йому майно, в тому числі на
вищевказаний жилий будинок, який він
успадкував після смерті діда позивача.

Із повідомленої представником
позивача інформації, яка ніким і нічим
не спростована (а.с. 3-4) єдиним
спадкоємцем померлого ОСОБА_3 за
законом першої черги є його син,
позивач по справі.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1
вважається таким, що прийняв спадщину
після смерті батька ОСОБА_3 у вигляді
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з а. 2 п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" від
30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою державного нотаріуса
Дзержинської державної нотаріальної
контори Головного управління юстиції у
Донецькій області Саданова О.В.
від 03.07.2014 року ОСОБА_1 відмовлено в
оформленні права на спадщину на
спірний будинок (а.с. 19).

Ураховуючи те, що позивачем втрачена
можливість отримати в нотаріальній
конторі свідоцтво про право на
спадщину за законом, його вимоги про
визнання права на спадщину підлягають
судовому захисту.

Як вбачається з постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії до
державного нотаріуса звернувся саме
ОСОБА_1

Отже за вищенаведених обставин, суд
вважає, що позовні вимоги доведені в
суді, а тому за позивачем необхідно
визнати право власності на цей жилий
будинок, задовольнив тим самим його
позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
права власності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на жилий будинок з усіма надвірними
спорудами та господарськими будівлями
за адресою: АДРЕСА_1, до складу яких
входить: житловий будинок під літерами
"А-1, а, кр" загальною площею приміщень 45,2
м.кв., житловою площею 28,1 м.кв., літня
кухня під літерою "Б", сіни до літньої
кухні під літерою "б", сараї під
літерами "Д, С", гараж під літерою "Ж",
погріб з шийкою під літерою "п/г",
вбиральня під літерою "Г", огорожа під
літерою "N", що залишилися після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не було
скасовано, набирає законної сили після
прийняття рішення судом апеляційної
інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Дзержинський міський суд на
протязі десяти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: