Справа №№ 576/1786/14-ц,
Глухівський міськрайсуд Сумської
області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при
секретарі Бірюк О.І., з участю
представників позивача - Ігнатенко Л.М.
і Пуцко В.В., відповідачки ОСОБА_3 та її
представника - адвоката ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Департаменту соціального захисту
населення Сумської обласної державної
адміністрації до ОСОБА_3 про повернення
транспортного засобу,
За змістом поданої 24 липня 2014 року до
Глухівського міськрайсуду позовної
заяви та пояснень представника
позивача в суді сторона позивача
просить суд ухвалити рішення, яким
зобов'язати відповідачку повернути
випуску з кузовом № НОМЕР_1 у повній
комплектності, який був виданий
чоловіку відповідачки - ОСОБА_5, як
інваліду другої групи, посилаючись при
цьому на те, що відповідачка є
недобросовісним володарем вказаного
автомобіля, оскільки після смерті
ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3) не має права
користуватися цим автомобілем.
При розгляді справи судом відповідачка
та її представник позов не визнали,
посилаючись на те, що відповідачка, яка
є інвалідом другої групи, і після
смерті чоловіка має право на
користування вказаним автомобілем,
оскільки цей автомобіль видавався їм
(ОСОБА_5 і відповідачці) обом у
користування, і що відповідачка й після
смерті чоловіка не втратила права на
користування цим автомобілем.
З'ясувавши обставини справи, події і
факти, що передували зверненню
позивача до суду з даним позовом,
вислухавши доводи сторін та дослідивши
надані документальні докази щодо
предмету спору у справі, суд дійшов
переконливого висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
За результатами розгляду справи судом
встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Студенок
Глухівського району, а за життя був
інвалідом другої групи за загальним
захворюванням, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка є інвалідом другої групи з
дитинства, з 26 січня 1979 року по день
смерті ОСОБА_5 перебували у шлюбі і
постійно жили разом однією сім'єю.
У кожного з них, як у інваліда другої
групи у користуванні був свій
автомобіль марки ЗАЗ-968 з ручним
керуванням, одержаний в період шлюбу за
рішенням органу соціального захисту
населення. Після спливу семирічного
терміну експлуатації цих автомобілів
відповідачка і її чоловік з метою
заміни старих автомобілів на нові
стали на загальну чергу в Департамент
соцзахисту населення Сумської
облдержадміністрації. У грудні 2004 року
за пропозицією керівництва Управління
соцзахисту населення при Глухівській
міськраді, з метою прискорення
одержання одного автомобіля на двох
відповідно до положень п. 5 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 вересня 1997 року
№ 999, відповідачка 03 грудня, а її
чоловік - 10 грудня, звернулися до
органу соцзахисту населення із заявою
про позачергове забезпечення ОСОБА_5
автомобілем з ручним керуванням і
зняття відповідачки з черги на такий же
автомобіль, після чого відповідачка
була знята з черги на отримання
автомобіля, як інвалід. В подальшому,
відповідно до наказу Головного
управління праці та соціального
захисту населення Сумської
облдержадміністрації № 56 від 06 травня
2006 року ОСОБА_5 та його дружина - ОСОБА_3,
як сім'я з двох інвалідів другої групи,
були забезпечені автомобілем з ручним
керуванням марки ЗАЗ-11027 2006 року
випуску з оплатою 30 відсотків його
вартості, без права продажу, передачі
та дарування такого автомобіля іншій
особі, і 24 травня 2006 року ОСОБА_5 за
актом приймання-передачі
транспортного засобу особисто отримав
у користування автомобіль ЗАЗ-11027 2006
року випуску королівського синього
кольору з номером кузову № НОМЕР_1 та
номером двигуна НОМЕР_2, сплативши при
цьому 30 відсотків його вартості - 19100
грн., який зареєстрував в ДАІ на своє
ім'я, та яким вони з дружиною, яка має
посвідчення водія категорії «В» та
медичні показання щодо автомобіля з
ручним керуванням, й користувалися
спільно. Після смерті чоловіка
відповідачка користується цим
автомобілем особисто. Інші транспортні
засоби за нею не зареєстровані.

Ці встановлені судом обставини
підтверджуються документально і судом
визнаються такими, що визначають зміст
існувавших на день смерті ОСОБА_5 та
існуючих на даний час правовідносин
між позивачем і відповідачкою щодо їх
спору у справі, та виходячи з яких суд і
має вирішувати цей спір, застосовуючи
відповідні положення діючого
законодавства.

Так, відповідно до положень ст. 3, ч.
1 ст. 8, ч. 1 ст. 55 та ч. 1 ст. 58 Конституції
України людина, її життя і здоров'я,
честь і гідність, недоторканність і
безпека визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю; права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави;
держава відповідає перед людиною за
свою діяльність; утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави; в Україні
визнається і діє принцип верховенства
права; права і свободи людини і
громадянина захищаються судом; закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Абзацом другим пункту 5 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
який був затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 08
вересня 1997 року № 999 (далі - Порядок), та
відповідно до положень якого ОСОБА_5 і
відповідачка придбали на пільгових
умовах автомобіль з ручним керуванням,
було передбачено: якщо в сім'ї є два і
більше інваліди, які за медичними
показаннями мають право на одержання
автомобіля безплатно або купівлі його
на пільгових умовах, то видається
(продається) один автомобіль
позачергово на вибір одному з них (за
згодою інших) з подальшим зняттям їх з
черги на одержання автомобіля. У разі
смерті інваліда, якому видано
автомобіль, він переоформляється на
іншого інваліда - члена сім'ї за його
згодою; інвалід-член такої сім'ї має
право вдруге стати на облік для
отримання нового автомобіля не раніше
закінчення встановленого терміну
експлуатації попереднього.

Абзаци перший, другий, третій та п'ятий
пункту 37 того ж Порядку передбачали:
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений безплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення;
перереєстрація автомобіля на ім'я
одного з членів сім'ї інваліда, який на
час смерті інваліда проживав разом з
ним, проводиться Державтоінспекцією з
дозволу органу соціального захисту
населення, де інвалід перебував на
обліку як власник транспорту; спори
про частку в спільній власності
вирішуються в судовому порядку за
позовом будь-кого з членів сім'ї;
примусове вилучення автомобілів ,
одержаних інвалідами безплатно або
куплених на пільгових умовах, може бути
здійснено відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 «Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» наведена
Постанова Кабінету Міністрів України
від 08 вересня 1997 року № 999 (а відтак - і
затверджений нею Порядок) втратила
чинність.

Пунктом 16 нового Порядку, на який
(пункт) й посилається сторона позивача
як на обґрунтування позову,
передбачено, що автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
після смерті інваліда залишається у
користуванні його сім'ї, якщо в ній є
інвалід, який:

мав підстави для забезпечення
автомобілем на час смерті інваліда або
протягом 6 місяців з дня його смерті;

був зареєстрований на час смерті
інваліда за місцем його реєстрації; та

не має іншого автомобіля, у тому
числі отриманого через Головне
управління соціального захисту або
управління виконавчої дирекції.

Наведені встановлені судом обставини
та положення Конституції України дають
суду підстави визнати неслушними
(хибними) доводи сторони позивача з
приводу необхідності застосування до
спору з відповідачкою п. 16 нового
Порядку і похідно від цього -
застосування до відповідачки положень
ст. 400 Цивільного Кодексу України (далі -
ЦК України) щодо обов'язку
недобросовісного володільця повернути
майно особі, яка має на нього право,
оскільки як положення п. 16 нового
Порядку, так і ст. 400 ЦК України до
відповідачки до відповідачки
застосовуватись не можуть. У даному
випадку відповідачка наділена правом
використовувати щодо спірного
автомобіля свої права, які були
передбачені п.п. 5 і 37 Порядку, який був
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 вересня 1997 року
№ 999.

При цьому суд враховую, що факт
постійного проживання відповідачки з
чоловіком до дня його смерті однією
сім'єю підтверджується приєднаними до
справи довідками Студеноцької
сільської ради та Управління
Пенсійного фонду України у місті
Глухові та Глухівському районі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
3, 8, 55 та 58 Конституції України,
ст.ст. 1-5, 11 та 16 ЦК України, а також ст.ст.
1-5, 8-11,15, 57-61, 64, 79, 88, 212-214 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р
і ш и в.

Позов Департаменту соціального
захисту населення Сумської обласної
державної адміністрації залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
шляхом подання до Глухівського
міськрайсуду апеляції на рішення. Така
апеляція може бути подана протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у розгляді
справи, але не були присутніми при
проголошенні рішення, мають право
подати апеляцію на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення суду. У разі
ненадходження апеляцій рішення суду
набере законної сили після спливу
строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського
міськрайсуду
О.С. Демченко

Повний текст виконаний суддею 12
вересня 2014 року.