АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8248/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1714/14
Головуючий у 1-й інстанції Середа А. В.
Доповідач Петренко В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Петренка В.М.

суддів: Абрамова П.С., Мартєва С.Ю.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного
суду м.Кременчука Полтавської області
від 25 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на частину
домоволодіння в порядку ст.344 ЦК
України,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області про
усунення перешкод в здійсненні права
власності шляхом виселення .

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним позовом
до виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у якому
просив ухвалити рішення, яким визнати
за ним право власності на 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, мотивуючи
заявлені вимоги тим, що він з 2001 року
відкрито володіє цієї садибою, отже він
має право отримати її у власність за
набувальною давністю.

(а.с.2,3)

12 листопада 2013 року до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_4 та
виконкому Кременчуцької міської ради
звернувся ОСОБА_3 про усунення перешкод
у здійсненні права приватної
власності.

В обґрунтування свої вимог вказав,
що являється власником 3/5 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1. За вказаною
адресою він зареєстрований з 11 грудня
1981 року по сьогоднішній день, про що
свідчать записи в домовій книзі та
паспорті. В зв'язку з тяжким станом
здоров'я з 2008 року переїхав проживати
до своєї дружини ОСОБА_5 в с.Червона
Знам'янка Кременчуцького району. В цей
час за усною домовленістю дозволив
проживати у будинку ОСОБА_1 до 2011 року.
Гроші за проживання він сплачував
дружині.

Однак з 2011 року в його житлі
протиправно знаходиться відповідач.
Прохає ухвалити рішення, яким усунути
перешкоди в користуванні права
власності шляхом примусового
виселення ОСОБА_1 з приміщення що
становить 3/5 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1.

(а.с.91-93).

Рішенням Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 25 квітня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Позов ОСОБА_3 - задоволено. Усунуто
перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 свого
права власності шляхом примусового
виселення ОСОБА_1 з приміщення, що
становить 3/5 частин домоволодіння
АДРЕСА_1.

З таким рішенням не погодився
ОСОБА_1 В апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення його позову, а в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дійшла до наступного
висновку.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін, з підстав
передбачених ст.308 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів
справи, на підставі свідоцтва про право
власності №33 від 06 травня 1977 року,
виданого Кременчуцьким
міськкомунгоспом, ОСОБА_5 була
власником 3/5 частини садиби АДРЕСА_1. 08
квітня 1996 року вказане свідоцтво про
право власності ОСОБА_5 погашене.

З 08 квітня 1996 року по 07 лютого 2007
року дані щодо власника вказаної
частини садиби відсутні.

( а.с.143, 144)

Судом першої інстанції
встановлено, і це не заперечує сам
ОСОБА_1 та його представник, що у
спірному домоволодінні він проживає з
2001 року з дозволу колишньої власниці -
ОСОБА_5, з якою уклав усний договір
піднайму житлового приміщення, якій
сплачував кошти за проживання.

Ухвалюючи рішення про відмову
ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд
прийшов до вірного висновку, що між ним
та ОСОБА_5 виникли договірні відносини,
що поселяючись до будинку ОСОБА_1 знав,
що підстав для набуття права власності
у нього немає.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Добросовісне володіння означає, що
особа не знала і не повинна була знати,
про те що володіє річчю незаконно.

Отже, проживаючи у житлі на
підставі згоди бувшого власника житла
ОСОБА_5 у ОСОБА_1 виникло лише право
користування, а не володіння цим
житлом.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 є законним і
обґрунтованим, підстав для його
скасування не вбачається.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради, про
усунення перешкод в здійсненні права
власності шляхом виселення колегія
суддів приходить до наступного
висновку.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до вимог ч.2 цієї ж статті
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону, або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що заочним
рішенням Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 12 березня 2007 року
за ОСОБА_3 визнано право власності на 3/5
частин домоволодіння по
вул.Хорольській, 8 у м.Кременчуці,
Полтавської області. На підставі цього
рішення 23 квітня 2007 року ОСОБА_3
зареєстрував право власності на
вказане домоволодіння.

Встановлено, що рішенням Апеляційного
суду Полтавської області від 19 березня
2014 року заочне рішення скасовано, в
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
за ним права власності на 3/5 частин
вищевказаного домоволодіння за
набувальною давністю - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення ОСОБА_1 з приміщення,
що становить 3/5 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов
до вірного висновку, що право власності
ОСОБА_3 виникло з моменту державної
реєстрації і таке право на час
розгляду справи не скасовано, а отже
він має право звертатись до суду з
позовом про захист своїх прав.

За таких обставин, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції та вважає, що суд
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процессуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду
не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, .315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Автозаводського
районного суду м.Кременчука
Полтавської області від 25 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
В.М.Петренко

Судді:
П.С.Абрамов

С.Ю.Мартєв

З оригшіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко