Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до ОСОБА_4 про
тлумачення умов договору та стягнення
заборгованості за кредитним договором
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 15 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду

м. Києва від 25 червня 2014 року,

встановила:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Київська Русь» (далі
- Банк) звернулося до суду з позовом,
який в ході розгляду уточнювався, до
ОСОБА_4 про тлумачення умов договору та
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позов мотивовано тим, що 21 грудня 2007
року між Банком та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, за умовами якого
Банк зобов'язався надати позичальнику
споживчий мультивалютний кредит в сумі
2 100 000 грн чи еквівалентній сумі в
доларах США, що становить

415 842 доларів США, строком до 20 грудня 2009
року, з виплатою відповідних відсотків.

У рахунок забезпечення виконання умов
указаного договору 29 березня 2010 року
між Банком та ОСОБА_5 укладено договір
іпотеки, за умовами якого остання
передала в іпотеку будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, загальною площею 0,2520
га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
цільове призначення земельної ділянки
- для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд.

19 липня 2013 року сторонами укладено
угоду про погашення заборгованості по
кредитному договору від 21 грудня 2007
року, яка є невід'ємною частиною
кредитного договору (фактично
Договором про внесення змін до нього),
положеннями якої зафіксовано залишок
боргу боржника ОСОБА_4 у загальній сумі
1 200 000 грн, який погашається ним на
протязі 2-х років з дати підписання цієї
угоди.

Вказував, що сторони, уклавши
відповідну угоду від 19 липня

2013 року, внесли зміни в положення
кредитного договору лише в частині
порядку нарахування відсотків, пені та
штрафів за прострочення платежів за
кредитом, порядку сплати існуючої
заборгованості за кредитом, а інші
положення кредитного договору від 21
липня 2007 року залишено без змін.

Вважав, що згідно вказаних змін
місячний розмір платежів за кредитним
договором становить 50 000 грн.

Зазначають, що сторони не можуть
погодити питання, яке виникає в
розумінні (тлумаченні ними) пункту 4
угоди від 19 липня 2013 року про погашення
заборгованості по кредитному договору,
а саме в частині сплати наявної
заборгованості за кредитом.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 15 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

25 червня 2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі Банк просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що залишок заборгованості за
кредитним договором від 21 грудня 2007
року становить

1 200 000 грн, при цьому цей залишок є
фіксованим, на нього не нараховуються
відсотки, пені, штрафи передбачені
кредитним договором. Вимога про
стягнення заборгованості є
передчасною, оскільки сторони погодили
строк погашення залишку
заборгованості до 19 липня 2015 року.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що 21 грудня 2007 року між
ПАТ «Банк Київська Русь» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір, відповідно
до якого Банк зобов'язався надати
позичальнику споживчий мультивалютний
кредит в сумі 2 100 000 грн чи
еквівалентній сумі в доларах США, що
становить

415 842 доларів США строком до 20 грудня 2009
року. Виконання умов указаного
договору забезпечено договором
іпотеки.

У п. 3.1 вказаного договору сторони
погодили право кредитодавця вимагати
дострокового повернення кредиту, про
що письмово повідомити позичальника у
випадках: істотного порушення
позичальника умов цього договору;
ненадання в установлений строк
документів та інформації, вказаних в п.
2.8 цього договору; перевищення суми
заборгованості над сумою кредиту більш
як на 10 відсотків; несплати
позичальником більше однієї виплати,
яка перевищує 5 відсотків суми кредиту.

19 липня 2013 року між сторонами було
укладено угоду про погашення виниклої
за кредитним договором від 21 грудня 2007
року заборгованості.

Відповідно до п.1 вказаної угоди було
визначено загальну суму
заборгованості відповідача перед
позивачем за кредитним договором, яка
становить 3 654 038,12 грн.

Згідно п. 2 даної угоди, частина
заборгованості по кредитному договору
у сумі 2 364 038,12 грн погашається за
рахунок коштів отриманих від
добровільного продажу предмету
іпотеки.

Після погашення частини
заборгованості відповідно до п.2. цієї
угоди, залишок боргу боржника
складатиме 1 200 000 грн. Ця заборгованість
встановлюється у національній валюті,
є фіксованою та незмінною, та може бути
змінена лише за згодою сторін шляхом
укладання відповідної додаткової
угоди. На зазначену заборгованість не
нараховуються відсотки, пеня,
штрафи,передбачені кредитним
договором (п. 3 угоди).

На виконання умов п. 2 угоди в липні 2013
року боржником було внесено в рахунок
часткового погашення заборгованості
за кредитним договором від 21 грудня
2007року грошові кошти в сумі 2 364 038 грн.

У п. 4 угоди сторони погодили, що
заборгованість боржника, вказана у п. 3
цієї угоди погашається боржником на
протязі двох років з дати підписання
цієї угоди.

Тобто сторони погодили, що боржник має
сплати залишок заборгованості в
розмірі 1 200 000 грн до 19 липня 2015 року.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору як угоди (правочину)
складає сукупність визначених на
розсуд сторін і погоджених ними умов, в
яких закріплюються їхні права та
обов'язки, що складають зміст
договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
встановлювати строки для сплати суми
боргу.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 213 ЦК України зміст
правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього
змісту правочину значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Зі змісту угоди від 19 липня 2013 року про
погашення заборгованості по
кредитному договору від 21 грудня 2007
року, вбачається, що сторони погодили,
що боржник має сплатити залишок
заборгованості в розмірі 1 200 000 грн
протягом 2 років, тобто з дати
підписання угоди - 19 липня 2013 року по 19
липня 2015 року.

Зазначене сторонами передбачало собою
здійснення періодичних платежів
протягом 2 років.

Оскільки зазначений щомісячний
(щоденний, щорічний) розмір не було
сторонами визначено даною угодою, Банк
мав право на тлумачення змісту
правочину в порядку ст. 213 ЦК України.

Зазначене свідчить про те, що суд у
достатньому обсязі не визначився з
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка
підлягає застосуванню, не звернули
уваги на вищевказані вимоги закону,
дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи викладене, судові рішення
не відповідають вимогам

ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 15 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 25 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К.
Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова