Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4566/14
інстанції:Гонтар А.Л.
Суддя-доповідач: Бабак
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів
Бабак А.М.

Полякова
О.З.

При секретарі: Бабенко
Т.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Дружківського
міського суду Донецької області від 01
липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення аліментів на утримання
непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Дружківського міського суду Донецької
області з позовом, який в процесі
розгляду справи уточнював до ОСОБА_4
про стягнення аліментів на утримання
непрацездатного батька.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він є батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідача у справі, на
утримання якого, до його повноліття,
сплачував аліменти.

У 1999 році позивач вийшов на пенсію та на
теперішній час розмір її становить 1202,96
грн. У грудні 2013 року він переніс
інсульт і постійно потребує
медикаментозного лікування, тому
пенсії не вистачає для харчування,
сплати комунальних послуг, лікування.
Його син працездатний, проте ніде не
працює і не надає йому допомогу у
добровільному порядку.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
на його користь аліменти у твердій
грошовій сумі у розмірі 500 грн.
щомісячно з дня подання заяви
пожиттєво.

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 01 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто щомісячно аліменти з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 на його
утримання у розмірі 200 (двісті) грн.,
починаючи з 10 червня 2014 року і до зміни
матеріального та сімейного стану
сторін.

Стягнуто з ОСОБА_4 в Державний бюджет
судовий збір у сумі 243, 60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
висновки суду не відповідають
обставинам справи і наданим доказам,
рішення ухвалено з порушенням судом
норм матеріального та процесуального
права, оскільки судом не враховано,що
доказів на підтвердження того, що
відповідач не працює та мешкає з
матір'ю і неповнолітньою донькою
відповідачем не надано, а тому відсутні
підстави для зменшення розміру
аліментів на його утримання. Просить
рішення суду змінити, стягнувши з
відповідача на його користь аліменти
на його утримання у твердій грошовій
сумі в розмірі 500 грн. щомісячно з дня
подання заяви по життєво.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначена саме апеляційному суду
Запорізької області.

Сторони у судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
тому у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не довів що він потребує
матеріальної допомоги, однак
враховував, що відповідач добровільно
погодився платити 200,00 грн., тому
стягнув з нього на його користь
позивача аліменти у розмірі 200,00 грн.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
є вірним. Розглядаючи спір, суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ст.
212-214 ЦПК України повно, всебічно та
об'єктивно з'ясував обставини справи на
які посилалися сторони, дав належну
правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу, та
закон, що їх регулює.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу
України, на підставі якої був заявлений
позов, повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

За вимогами ст. 205 СК України, суд
визначає розмір аліментів на батьків у
твердій грошовій сумі і (або) у частці
від заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін.

При визначенні розміру аліментів та
додаткових витрат суд бере до уваги
можливість одержання утримання від
інших дітей, до яких не пред'явлено
позову про стягнення аліментів,
дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на утримання батьків слід
враховувати, що вказане право батьків,
якому кореспондує обов'язок
повнолітніх дітей, виникає за
наявності одночасно двох умов: не лише
непрацездатності батьків, але й
наявності у них потреби у матеріальній
допомозі, і не залежить від майнового
стану повнолітніх дочки, сина.
Звільнення від обов'язку утримувати
матір, батька та обов'язку брати участь
у додаткових витратах можливе тоді,
коли буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків.

При розгляді справи по суті положення
про те, що за змістом ст. 202 України
обов'язок дочки, сина щодо утримання
батьків не пов'язується лише з
непрацездатністю останніх, а одним із
критеріїв визнання підставності
позову є також доведеність потреби
батьків в матеріальній допомозі.

За вимогами ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу,

Таким чином, доведення потреби в
матеріальній допомозі є процесуальним
обов'язком саме позивача.

Потреба у матеріальній допомозі
означає недостатність коштів,
необхідних для підтримання нормальної
життєдіяльності особи, а тому потреба в
матеріальній допомозі має визначатися
відповідно до встановленого законом
прожиткового мінімуму.

За положеннями ч.1 ст. 10 СК України, якщо
певні сімейні відносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами або
домовленістю (договором) сторін, до них
застосовуються норми цього Кодексу,
які регулюють подібні відносини
(аналогія закону).

Критерії визначення потреби у наданні
матеріальної допомоги передбачені у ч.4
ст. 75 СК України, відповідно до якої
один із подружжя є таким, що потребує
матеріальної допомоги, якщо заробітна
плата, пенсія, доходи від використання
його майна, інші доходи не забезпечують
йому прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

При вирішенні спору судом першої
інстанції враховані норми зазначених
законів, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивач не довів що він потребує
матеріальної допомоги.

Розмір пенсії, яку отримує позивач з
січня 2014 року становить 1202,96 грн. (а.с. 9),
а відповідно до ст. 7 Закону України від
16.01.2014 року "Про Державний бюджет
України на 2014 рік", з 01.01.2014 року розмір
прожиткового мінімуму на одну особу
становить 1176,00 гр., а особи, яка втратила
працездатність - 949,00 гр.

Таким чином, розмір пенсії, яку отримує
ОСОБА_3 є значно вищим, ніж показник
прожиткового мінімуму у країні.

Враховуючи, що відповідач добровільно
погодився сплачувати аліменти у
розмірі 200,00 грн., що не суперечить ч.4 ст.
174 ЦПК України, суд дійшов
обґрунтованого висновку про стягнення
аліментів на утримання позивача саме в
цьому розмірі.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 01 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: