У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Готра Т.Ю.,

суддів - Кеміня М.П., Куштана Б.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12
лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12
лютого 2014 року, яким з нього на користь
ОСОБА_3 стягнуто 104800,00 (сто чотири
вісімсот) гривень боргу за договором
позики та 1048 (одну тисячу сорок вісім)
грн. судового збору.

У апеляційній скарзі просить скасувати
зазначене рішення і постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_3 Зокрема зазначає, що
судом помилково був встановлений факт
існування договору позики між
апелянтом та позивачем.

У судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення апелянта
ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної
скарги та матеріали справи вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.11.2011 року
відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3
гроші в сумі 10000 євро (в гривневому
еквіваленті складає 104800,00 грн.), які
зобов'язався повернути до 31.12.2011 року,
про що написав розписку в присутності
двох свідків 08.11.2011 року (а.с. 4).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ч. 2 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Крім того, частиною першою ст. 1049 ЦК
України встановлено, що за договором
позики на позичальникові лежить
зобов'язання повернути суму позики у
строк та в порядку, що передбачені
договором.

Відповідні правові позиції викладені у
постановах Верховного Суду України
(від 18.09.2013 року №6-63 цс13 та від 02.07.2014
року №6-79 цс 14), які відповідно до ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковими для всіх
судів України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що між
сторонами по справі фактично виникли
правовідносини позики, що
стверджується оригіналом розписки
ОСОБА_2 про його борг перед ОСОБА_3,
повернення якого відповідач не довів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
грнутуватися на припущення.

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі
на те, що він грошових коштів від
позивача не отримував, а вищевказана
розписка ним була написана під тиском
фізичної розправи позивача, так як він
працював у позивача водієм
далекобійником і у листопаді місяці 2011
року потрапив у ДТП. Однак позивач
заборонив йому викликати ДАІ та
страхову компанію, і змусив його
написати розписку на суму 10000 євро.
Після кожного рейсу він стягував з
нього частину суми, внаслідок чого на
протязі двох років він повернув
позивачу 5500 євро, - не заслуговують на
увагу, оскільки відповідач у
відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не довів на не подав суду
доказів на підтвердження вказаних
обставин.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст. 308 ЦПК України
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга ОСОБА_2 відхиленню,
оскільки суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :