АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/376/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Гудкова Ю.Г. Провадження №
22-ц/789/969/14 Доповідач - Жолудько
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, представника
прокуратури Тернопільської області
Ємець Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
прокуратури Тернопільської області на
рішення Монастириського районного
суду від 03 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Головного управління державної
казначейської служби України в
Тернопільській області, управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільській області, прокуратури
Тернопільської області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності та
незаконним триманням під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд із позовом до ДКС України,
Головного управління ДКС України в
Тернопільській області, управління МВС
України в Тернопільській області,
прокуратури Тернопільської області
про відшкодування моральної шкоди в
розмірі 500000 грн., завданої
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності та
незаконним триманням під вартою.

Рішенням Монастириського
районного суду від 03 липня 2014 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в
розмірі 250 000 грн.

У задоволенні решти позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі прокуратура
Тернопільської області просить
рішення суду змінити, зменшивши розмір
стягнення з Державного бюджету України
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_1 моральної
шкоди, визначивши її у мінімальному
законодавчо встановленому розмірі 24 969
грн., посилаючись на те, що
відшкодування саме в такому розмірі
моральної шкоди позивачеві є
співрозмірним тим втратам, яких він
зазнав, перебуваючи під вартою.

У судовому засіданні представник
прокуратури Тернопільської області
Ємець Д.В. підтримав апеляційну скаргу
прокуратури, зіславшись на доводи,
викладені в ній, просить її
задовольнити.

ОСОБА_1 апеляційної скарги не
визнав, просить її відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Представник Державної
казначейської служби України повторно
не з'явився у судове засідання, про
місце і час судового засідання
належним чином повідомлений.

Представник управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Тернопільській області подав заяву
про розгляд справи за його відсутності.

Судом установлено, що 29 лютого 2012
року начальником СВ Монастириського РВ
УМВС України в Тернопільській області
порушено кримінальну справу за фактом
заподіяння умисного тяжкого тілесного
ушкодження, що спричинило смерть
потерпілого ОСОБА_3 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 121, ч. 2 КК
України (умисне тяжке тілесне
ушкодження, що спричинило смерть).

05 березня 2012 року старшим слідчим
в ОВС СУ УМВС України в Тернопільській
області порушено кримінальну справу
щодо ОСОБА_1 за фактом умисного
спричинення тяжких тілесних ушкоджень
ОСОБА_3 за ознаками злочину,
передбаченого ст. 121, ч.2 КК України.

Того ж дня ОСОБА_1 затриманий в
порядку ст. 115 КПК України (1960 року).

Постановою Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 07.03.2012 року продовжено строк
затримання ОСОБА_1, підозрюваного у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 121,
ч.2 КК України, до 15.03.2012 року до 19 год. 25
хв.

14 березня 2012 року постановою
Бучацького районного суду
Тернопільської області підозрюваному
ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді
взяття під варту, а постановою від
27.04.2012 року - продовжено строк тримання
під вартою до трьох місяців.

25 травня 2012 року старшим слідчим
в ОВС СУ УМВС України в Тернопільській
області винесено постанову про
притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого і
пред'явлення йому обвинувачення у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 121,
ч. 2 КК України.

01 червня 2012 року прокурором
Монастириського району затверджено
обвинувальний висновок у кримінальній
справі про обвинувачення ОСОБА_1 у
вчиненні злочину, передбаченого ст.121,
ч. 2 КК України.

Вироком Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 11.06.2013 року ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ст. 121,
ч. 2 КК України, і призначено йому
покарання за цією статтею у виді 8
(восьми) років позбавлення волі. До
набрання вироком законної сили
запобіжний захід залишено попереднім.
Зараховано в строк відбування
покарання час перебування під вартою з
05.03.2012 року.

Ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 16.10.2013 року
вищевказаний вирок Монастириського
районного суду від 11.06.2013 року
скасовано, а справу направлено
прокурору Монастириського району для
проведення додаткового досудового
слідства.

30 жовтня 2013 року в Єдиний реєстр
досудових розслідувань внесено
відомості за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 121, ч.
2 КК України.

04 листопада 2013 року ОСОБА_1
повідомлено про підозру в умисному
спричиненні тяжких тілесних ушкоджень,
від яких настала смерть потерпілого
ОСОБА_3, тобто у вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 121, ч.
2 КК України.

20 листопада 2013 року ОСОБА_1
звільнено з-під варти, згідно з
постановою старшого слідчого СВ
Монастириського РВ УМВС України в
Тернопільській області від 20.11.2013 року.

Постановою прокурора
Монастириського району від 27.02.2014 року
на підставі ст.ст. 36, ч. 2, п. 9; 284, ч.1, п. 1, ч.
3 КПК України кримінальне провадження
№ 0000246 від 30.10.2013 року щодо
підозрюваного ОСОБА_1 закрито в зв'язку
з відсутністю в його діях складу
злочину, передбаченого ст. 121, ч. 2 КК
України.

Доручено СВ Монастириського РВ
УМВС України в Тернопільській області
проведення досудового розслідування
щодо кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 121, ч. 2 КК України, у
даному кримінальному провадженні по
факту спричинення тяжких тілесних
ушкоджень ОСОБА_3, що спричинило смерть
останнього.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційну скаргу
прокуратури Тернопільської області
слід відхилити.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1
зазнав душевних страждань у зв'язку з
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності,
тривалістю перебування під вартою, що
призвело до порушення його законних
прав, які підлягають захисту шляхом
стягнення на його користь моральної
шкоди. При цьому враховано, що органом,
який здійснює оперативно-розшукову
діяльність, слідчим, прокурором у
порушення вимог ст. 11 ЗУ "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" не роз'яснено
позивачеві порядку поновлення його
порушених прав і свобод та
відшкодування завданої шкоди, що
унеможливило вирішення питання про
відшкодування моральної шкоди в
позасудовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає рішення суду обґрунтованим та
таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 1176, ч.ч. 1, 2, 7 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Статтею 1 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" від 01.12.1994 року, з
наступними змінами і доповненнями,
встановлено, що відповідно до положень
цього Закону підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові
внаслідок: незаконного засудження,
незаконного повідомлення про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині
першій цієї статті, завдана шкода
відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду (ст.1, ч.2 вказаного закону).

Відповідно до ст. 3, ч.1, п. 5 Закону у
наведених у ст. 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовується
моральна шкода.

Згідно зі ст.2,ч.2 цього Закону
право на відшкодування шкоди виникає у
випадку закриття кримінального
провадження за відсутністю події
кримінального правопорушення,
відсутністю у діянні складу
кримінального правопорушення або
невстановленням достатніх доказів для
доведення винуватості особи у суді і
вичерпанням можливостей їх отримати.

Станом на момент виникнення
спірних правовідносин вищевказаний
закон діяв в редакції від 02.06.2009 року і
мав назву "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду". 20 листопада 2012 року до цього
Закону були внесені зміни згідно із
Законом України від 13 квітня 2012 року N
4652-УІ.

Згідно з положеннями ст.ст. 11,12
цього Закону в разі виникнення права на
відшкодування завданої шкоди
відповідно до статті 2 цього Закону
орган, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчий, прокурор або суд зобов'язані
роз'яснити особі порядок поновлення її
порушених прав чи свобод та
відшкодування завданої шкоди.( Частина
перша статті 11 в редакції Закону N 3165-IV (
3165-15 ) від 01.12.2005; із змінами, внесеними
згідно із Законом N 4652-VI ( 4652-17 ) від 13.04.2012
)

Розмір відшкодовуваної шкоди,
зазначеної в пунктах 1,3,4 статті 3 цього
Закону, залежно від того, який орган
провадив слідчі (розшукові) дії чи
розглядав справу, у місячний термін з
дня звернення громадянина визначають
відповідні органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Якщо кримінальне провадження закрито
судом при розгляді кримінальної справи
в апеляційному або касаційному
порядку, зазначені дії провадить суд,
що розглядав справу у першій
інстанції.( Частина перша статті 12 із
змінами, внесеними згідно із Законом N
1130-IV ( 1130-15 ) від 11.07.2003; в редакції Закону
N 4652-VI ( 4652-17 ) від 13.04.2012 ).

У разі незгоди з винесеною
постановою (ухвалою) про відшкодування
шкоди громадянин відповідно до
положень цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду, а ухвалу суду-до
суду вищої інстанції в апеляційному
порядку. Оскарження до суду не
позбавляє громадянина права
звернутись із скаргою до відповідного
прокурора.

(Частина друга статті 12 із змінами,
внесеними згідно із Законом N 1130-IV (
1130-15 ) від 11.07.2003 )

З урахуванням конституційного
положення про те, що правосуддя в
Україні здійснюється виключно судами,
юрисдикція яких поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі
(ст. 124 Конституції), судам підвідомчі
всі спори про захист прав і свобод
громадян. Суд не вправі відмовити особі
в прийнятті позовної заяви чи скарги
лише з тієї підстави, що її вимоги
можуть бути розглянуті в передбаченому
законом досудовому порядку ( п.8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 01.11.1996 року "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя").

В силу статті 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно зі ст. 5, ч. 5 Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, норми якої є частиною
національного законодавства, кожен хто
є потерпілим від арешту або затримання
на порушення положень цієї статті, має
захищене позовом право на
відшкодування.

Як роз'яснено у п. 10-1 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" №4 від 31.03.1995 року, при розгляді
справ за позовами про відшкодування
моральної шкоди на підставі ст. 56
Конституції судам слід мати на увазі,
що при встановленні факту заподіяння
такої шкоди незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органу
державної влади, місцевого
самоврядування або їх посадових чи
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень вона підлягає
відшкодуванню за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування.

Статтею 4 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" передбачено, що
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.

Вищевказана норма також існувала
і у попередніх редакціях цього Закону.

Згідно з пунктом 3 постанови
Пленуму ВСУ "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4
під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 9 даної постанови
Пленуму ВСУ розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
-спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

Відповідно до ст.13, ч.ч. 2, 3
вищевказаного Закону розмір моральної
шкоди визначається з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за
час перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов мотивованого
висновку про те, що ОСОБА_1 має право на
відшкодування моральної шкоди, яка
полягає у душевних стражданнях
спричинених незаконним притягненням
до кримінальної відповідальності та
обранням стосовно нього запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою.

При визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди судом
обґрунтовано враховано тривалий час
перебування позивача під слідством та
судом (з 05.03.2012 року по 20.11.2013 року ОСОБА_1
перебував під вартою - 20 місяців і 15
днів), глибину душевних страждань
позивача, погіршення відносин з
оточуючими, порушення звичного способу
життя та його законних прав на вільне
пересування.

Судом першої інстанції правильно
визначено розмір моральної шкоди у
вищому розмірі від передбаченого
мінімального, оскільки законом
передбачено обмеження тільки щодо
найнижчого розміру моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду ухвалене
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п. 1; 308; 313; 314;
317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокуратури
Тернопільської області відхилити.

Рішення Монастириського
районного суду від 03 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Л.Д. Жолудько