Справа № 189/1417/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.09.2014 року Покровський районний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Покровське цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя, суд, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду
із позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, вказавши в позовній
заяві, що з 28 вересня 1991 року вони з
відповідачем перебувають у
зареєстрованому шлюбі, однак, на даний
час між ними виник спір про майно.
Шлюбний договір або інші правочини про
поділ майна між ними не укладались. У
період шлюбу, а саме в 2010 році,
сторонами по справі за спільні кошти
було придбано житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 -
вартістю 100000 грн. Оскільки будь-яких
договорів щодо розміру частки у
спільному майні вони не укладали,
частка у вказаному спільному майні
позивачки складає ? частину. Позивачці
та відповідачу не вдається поділити
спірне майно у позасудовому порядку, в
зв'язку з чим, ОСОБА_1 просить суд позов
задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явилися, направивши до суду заяви про
розгляд справи у їх відсутності.

Позивачка позовні вимоги
підтримала та просить позов
задовольнити.

Відповідач позов визнав в повному
обсязі та не заперечує проти його
задоволення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовна заява підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії
свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1 від 28 вересня 1991 року ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 уклали шлюб 28 вересня 1991 року,
шлюб зареєстровано відділом РАЦС
Покровського районного управління
юстиції Дніпропетровської області,
зроблено запис за №113. Після реєстрації
шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на
ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідно до копії договору
купівлі - продажу будинку, 17 грудня 2010
року ОСОБА_2 було придбано житловий
будинок з господарчими будівлями,
розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.6).

З копії технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок вбачається, що ОСОБА_2
являється власником житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини та самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу належить їм на праві сумісної
власності і у разі його поділу частки
дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71
Сімейного кодексу України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" якщо неподільні речі не
можуть бути реально поділені між
подружжям відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Беручи до уваги, що житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 придбано позивачкою та
відповідачем саме у період шлюбу, що
випливає із матеріалів справи, суд
вважає, що дане майно є спільною
сумісною власністю сторін у справі,
частки у котрій є рівними, оскільки
іншого судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 69, 70, 71 СК України, п.22
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу
визнання його недійсним та поділити
спільного майна подружжя", п. 25
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", ст.ст. 88, 209, 218
ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя - задовольнити.

Виділити та визнати право
власності за ОСОБА_1 на ? частину
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- А-1 - житловий будинок;

- Б-1, Г-1 - сарай;

- Д-1 - гараж;

- №2-3 - огорожа.

Виділити та визнати право
власності за ОСОБА_2 на ? частину
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- А-1 - житловий будинок;

- Б-1, Г-1 - сарай;

- Д-1 - гараж;

- №2-3 - огорожа.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя
О.С. Пустовар