Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 12 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 12 травня 2014
року,

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу.

Позов мотивувала тим, що у
травні-вересні 2010 року вона за
договором позики, укладеному в усній
формі, передала ОСОБА_5

25 000 грн на строк до 31 грудня 2012 року. На
підтвердження отримання грошей 19
березня 2012 року ОСОБА_5 видав розписку.

Зазначала, що по закінченню строку дії
договору вона звернулася до ОСОБА_5 із
вимогою про повернення коштів, проте
останній ухиляється від повернення
позики та борг не визнає.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 12 травня 2014 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
суму боргу в розмірі 25 000 грн. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що між
сторонами було укладено договорі
позики, підтверджений складеною
власноруч

ОСОБА_5 розпискою. Оскільки відповідач
своєчасно позику не повернув, сума
позики підлягає стягненню в судовому
порядку.

Заперечення позичальника, що грошові
кошти не були одержані ним від
позикодавця не підтверджені належними
доказами.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.
1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 12 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 12 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова