Справа № 546/1254/14-ц
Номер провадження 2/546/482/14
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2014 року
селище
Решетилівка

Решетилівський районний суд
Полтавської області у складі:

головуючого:
судді Олійник О.М.

при секретарі:
Шебітченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Решетилівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - державний
нотаріус Решетилівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу від
22.04.2014 року та договорів дарування від
22.04.2014 року недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому
просить суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 22.04.2014 року,
укладений між відповідачами та
посвідчений Решетилівською державною
нотаріальною конторою; визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між відповідачами
та посвідчений Решетилівською
державною нотаріальною конторою;
визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,0685 га,
кадастровий номер :30:005:0314,
розташованої на території АДРЕСА_1,
укладений між відповідачами та
посвідчений Решетилівською державною
нотаріальною конторою.

В обґрунтування позову посилається на
те, що з 1986 року по грудень 2013 року
проживав однією сім'єю з відповідачем
ОСОБА_2 Цей факт встановлений рішенням
Решетилівського районного суду
Полтавської області від 07.07.2014 року
(справа № 2-о/546/9/14, провадження №
546/57/14-ц), яке набрало законної сили. Під
час перебування у фактичних шлюбних
відносинах за спільні кошти вони з
відповідачем придбали житловий
будинок по АДРЕСА_1. В подальшому за
спільні кошти здійснили реконструкцію
будинку, його добудову, виконали
ремонтні та оздоблювальні роботи,
провели в будинок газ та воду. Договір
купівлі-продажу будинку та договори
дарування будинку і земельної ділянки
були укладені під час розгляду справи
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, тобто на момент
укладення угод щодо цього нерухомого
майна існував спір, який вирішувався
судом. Відчужуючи будинок і ділянку,
відповідач ОСОБА_2 прагнула приховати
це майно і таким чином унеможливити
пред'явлення позивачем будь-яких
претензій щодо нього. Обдарований
ОСОБА_3 дар фактично не прийняв,
оскільки залишився проживати за іншою
адресою.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечувала. Суду пояснила, що будинок
по АДРЕСА_1 являвся її особистим майном.
? частину цього будинку вона отримала в
порядку поділу спільного майна з
колишнім чоловіком, іншу половину
будинку викупила у колишнього чоловіка
за особисті кошти. Намір подарувати
будинок сину мала ще у 2011 році, але
через хворобу та перенесену операцію
не змогла цього зробити, хоча зібрала
увесь необхідний пакет документів для
відчуження.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
проти позову заперечували. Суду
пояснили, що договори дарування
будинку та земельної ділянки були
укладені у відповідності до діючого
законодавства, сторони правочинів
однаково розуміли значення і зміст
договорів, їх праві наслідки, бажали
настання таких наслідків.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - державний
нотаріус Решетилівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4, проти
позову заперечувала. Суду пояснила, що
ОСОБА_5 звернулася до неї з проханням
посвідчити договори дарування будинку
та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ще в 2011
році. Вдруге ОСОБА_5 прийшла на прийом у
2013 році, але виявилося, що зібрані
документи для відчуження застрілі,
оскільки нове законодавство вимагало
інших документів. У зв'язку з цим
правочини були посвідчені у 2014 році.
При цьому, готуючить до посвідчення
правочинів, державний нотаріус з
власності ініціативи отримала дані про
те, що на момент посвідчення угод
спорів з приводу будинку та ділянки по
АДРЕСА_1 в провадженні суду не було. На
той час судом розглядалася лише одна
справа за участю ОСОБА_2, а саме справа
за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа -
ОСОБА_2, про встановлення факту
проживання однією сім'єю. 22 квітня 2014
року нотаріусом було посвідчено дві
угоди: договір дарування будинку та
договір дарування земельної ділянки.
При реєстрації права власності ОСОБА_3
в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно сталася помилка замість
«договір дарування» було зазначено
«договір купівлі-продажу». За заявою
ОСОБА_3 помилка була виправлена.
Договір купівлі-продажу житлового
будинку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
укладався.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, суд дійшов висновку про те, що у
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити, у зв'язку з наступним.

Судовим розглядом встановлено, що 22
квітня 2014 року ОСОБА_2 подарувала, а
ОСОБА_3 прийняв у дар житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
приватної форми власності площею 0,685
га, кадастровий номер :30:005:0314/а.с.
11/ Договір дарування був посвідчений
державним нотаріусом Решетилівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
22.04.2014 року за реєстровим № 1-773.

Цього ж дня ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3
прийняв у дар земельну ділянку
приватної форми власності, площею 0,685
га, кадастровий номер :30:005:0314, що
розташована на території АДРЕСА_1, /а.с.
12/ Договір дарування був посвідченого
державним нотаріусом Решетилівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
22.04.2014 року за реєстровим № 1-774.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу
України та Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державним нотаріусом як державним
реєстратором було здійснено
реєстрацію права власності ОСОБА_3 на
житловий будинок з господарськими
будівлями та земельну ділянку в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень /а.с. 8, 9/.

При цьому, як вбачається з витягу №
20788714, як підставу виникнення права
власності ОСОБА_3 на житловий будинок
державний реєстратор зазначила
договір купівлі-продажу, виданий
державним нотаріусом Решетилівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
22.04.2014 року, реєстровий № 1-773 /а.с. 8/.

Рішенням від 22.04.2014 року № 12585179
державний реєстратор внесла
відповідні зміни до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, змінивши «договір
купівлі-продажу» на «договір
дарування» /а.с. 10/.

Наведені докази свідчать про те, що 22
квітня 2014 року між відповідачам був
укладений один договір щодо житлового
будинку по АДРЕСА_1, а саме договір
дарування. Водночас, договір
купівлі-продажу цього будинку між
відповідачами не укладався.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить про те,
що недійсним може бути визнаний тільки
укладений правочин.

Оскільки договір купівлі-продажу
житлового будинку по АДРЕСА_1 не
укладався, визнати його недійсним
неможливо - це не передбачено чинним
законодавством.

За таких обставин суд відмовляє
позивачу у його вимозі про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
22.04.2014 року, укладеного між
відповідачами та посвідчений
Решетилівською державною нотаріальною
конторою.

Відмовляючи у задоволенні вимог про
визнання недійсними договорів
дарування, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу
України за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином.

Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного
правочину недійсним встановлюються
законами.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
роз'яснюється, що для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин.

Тягар доказування фіктивності
правочину покладається на позивача.

Стороною позивача у даній справі не
доведено, що при укладенні договорів
дарування у відповідачів були відсутні
наміри створити правові наслідки,
обумовлені цими договорами.

Обґрунтовуючи свої вимоги в цій
частині, позивач посилається на те, що
єдиним наміром відповідачів при
укладенні угод було позбавлення
позивача можливості пред'являти свої
вимоги на це майно.

Однак у судовому засіданні представник
позивача не змогла пояснити суду, яким
чином перехід права власності на
спірні будинок та земельну ділянку
позбавляє позивача ОСОБА_1 пред'являти
свої вимоги щодо цього майна.

Позивач також вказує на те, що на момент
вчинення правочинів щодо житлового
будинку по АДРЕСА_1 велися судові спори.

Між тим, судом встановлено, що станом на
22.04.2014 рік Решетилівський районний суд
Полтавської області розглядав одну
цивільну справу за участю сторін, а
саме справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа - ОСОБА_2, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю. В цій своїй заяві ОСОБА_1
стверджував, що ніяким чином не
претендує на право власності на
зазначений будинок, зазначав, що спору
про право між ним та ОСОБА_2 немає /а.с.
28/.

Досліджені у судовому засіданні
докази: витяг з Поземельної книги на
земельну ділянку /а.с. 29/, витяг з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки /а.с.
30/, витяг з технічного паспорту,
виготовленого станом на 31.08.2011 рік /а.с.
31, 32/ свідчать про те, що наміри щодо
відчуження будинку та ділянки ОСОБА_2
мала ще в 2011 році. У судовому засіданні
державний нотаріус підтвердила, що
саме ці документи необхідно було
надати нотаріусу для того, щоб оформити
договори дарування нерухомого майна.

Таким чином, наміри подарувати будинок
із земельною ділянкою своєму сину
відповідач ОСОБА_2 мала задовго до
виникнення судових спорів між нею та
позивачем ОСОБА_1 За таких обставин,
позивач безпідставно пов'язує вчинення
правочинів із наявністю судових
спорів, які виникли пізніше між ним та
відповідачем ОСОБА_2

З матеріалів також справи вбачається,
що після укладення угод, у серпні 2014
року у присутності свідків відповідач
пропонував позивачу звільнити жиле
приміщення будинку в добровільному
порядку, оскільки останній створює
перешкоди у користуванні власністю
/а.с. 36/. В подальшому ОСОБА_3 звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом. Такі дії ОСОБА_3,
направлені на захист свого права
власності, свідчать про те, що
укладаючи договори дарування сторони
бажали настання правових наслідків,
обумовлених цими угодами, а саме:
припинення права власності на будинок
та ділянку ОСОБА_2 та набуття такого
права ОСОБА_3

Судом також відхиляються доводи
позивача з приводу того, що договори
дарування не виконані, відповідач
ОСОБА_3 проживає за іншою адресою,
власник будинку змінився лише
юридично.

Саме по собі не проживання відповідача
ОСОБА_3 у будинку не може свідчити про
фіктивність вчинених правочинів,
оскільки закон не пов'язує фіктивність
з реалізацією або не реалізацією
власником своїх прав щодо цього майна.
Згідно ст. 234 Цивільного кодексу
України визнання недійсним фіктивного
договору пов'язане виключно з наміром
сторін створити правові наслідки
правочину.

На підставі наведеного суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа - державний
нотаріус Решетилівської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4, про
визнання договору купівлі-продажу від
22.04.2014 року та договорів дарування від
22.04.2014 року недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Решетилівський районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Суддя Решетилівського районного

суду Полтавської області
О.М.
Олійник