Справа № 199/9142/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями посадової
особи органу, що здійснює досудове
розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями посадової особи органу, що
здійснює досудове розслідування, в
його обґрунтування посилаючись на те,
що 6 грудня 2006 року його незаконно
затримав за підозрою у скоєнні злочину,
у порядку ст.115 КПК України, по
кримінальній справі № 36061032, слідчий з
ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в
Дніпропетровській Заставський I.A.
Відповідно до протоколу про затримання
особи підозрюваної в скоєнні злочину
від 06.12.2006 року, слідчий Заставський I.A.
затримав його і направив до СІЗО на три
доби. 08 грудня 2006 року постановою
слідчого Заставського I.A. позивачу було
обрано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд. 12 грудня 2006 року
постановою слідчого його було
притягнуто до кримінальної справи №
36061032 в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190
КК України. 18 грудня 2006 року постановою
слідчого Заставського I.A. було
накладено арешт на майно позивача.

12 лютого 2014 року постанова слідчого від
17.02.2007 року скасована постановою
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська і направлена
прокурору Дніпропетровської області. 25
березня 2014 року ухвалою Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
зобов'язано прокуратуру
Дніпропетровської області внести
відомості до Єдиного реєстру досудових
розслідувань, які встановлені
відповідно до постанови
Індустріального районного суду від 12
лютого 2014 року по справі № 202/939/14-к. 26
березня 2014 року відомості були внесені
до ЄРДР за № 0000218 і розпочато
досудове розслідування.

04 липня 2014 року заступником прокурора
Дніпропетровської області була
скасована як незаконна постанова
слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС
України в Дніпропетровській області
Заставського І.A. від 12.12.2006 року про
притягнення позивача, як
обвинуваченого, до кримінальної справи
№ 36061032. 02 вересня 2014 року постановою
заступника прокурора
Дніпропетровської області скасовано
запобіжний захід відносно позивача, а
також тією ж датою скасовано арешт,
накладений на майно позивача.

Позивач наголошує на тому, що він з
06.12.2006 року по 21.01.2014 року був
обвинувачений у кримінальній справі та
знаходився під карним переслідуванням,
з яких 3 доби він знаходився під вартою,
а потім з 12.02.2014 року до 02.09.2014 року. До
нього незаконно було застосовано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року.
Його майно знаходилось під арештом з
18.12.2006 року по 02.09.2014 року. Рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19 грудня
2012 року позивачу було відшкодовано
моральну шкоду за період з 06.12.2006 року
до 28.07.2010 року. З 28 липня 2010 року по 21
січня 2014 року він офіційно перебував
під карним переслідуванням. З 12 лютого
2014 року, коли постановою
Індустріального районного суду була
скасована постанова від 17.02.2007 року про
припинення кримінального
переслідування відносно позивача, він
знову мав статус обвинуваченого,
оскільки були чинними постанова
слідчого Заставського ІА. від 12.12.2006
року про притягнення позивача як
обвинуваченого до кримінальної справи
№36061032, а також постанова від 08.12.2006 року
про обрання запобіжного заходу та
постанова від 18.12.2006 року про арешт
майна, до 02 вересня 2014 року, коли
постановами заступника прокурора
Дніпропетровської області було
скасовано запобіжний захід відносно
позивача та арешт майна.

Позивач вважає, що його права порушені
незаконними діями та бездіяльністю
слідчого Заставського І.А. за період з
28.07.2010 року по 21.01.2014 року, а також з
12.04.2014 року по 04.07.2014 року, а тому позивач
просить стягнути з Державного бюджету
України на користь позивача шляхом
списання в безспірному порядку з
відповідного рахунку відкритого в
Державній казначейській службі
України в установленому порядку для
забезпечення списання в безспірному
порядку коштів державного бюджету
моральну шкоду в сумі 63830,20 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
надав пояснення аналогічні змісту
позовних вимог, на задоволенні позову
наполягав.

Представник відповідача Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області позов не визнав та просив суд
відмовити в його задоволенні повністю,
оскільки вважав, що позивач не
знаходився під карним переслідуванням
у зазначений ним період, крім того, не
обґрунтував визначення ним розміру
моральної шкоди.

Представник відповідача Державної
казначейської служби України у судове
засідання не з'явився, про слухання
справи повідомлений належним чином,
про причини не явки суд не повідомив.

Суд, вислухавши позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи, приходить
до наступного.

Правовою основою діяльності міліції є
Конституція України, Закон України "Про
міліцію" та інші законодавчі акти
України.

Законом України "Про міліцію"
передбачено, що міліція в Україні - це
державний озброєний орган державної
виконавчої влади, а працівники міліції
є представниками державного органу
виконавчої влади.

Особи, які постійно чи тимчасово
здійснюють функції представників
влади, є службовими особами.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 24 Закону
України «Про міліцію» міліція є
органом державної виконавчої влади і
її фінансування і матеріально-технічне
забезпечення здійснюється за рахунок
засобів республіканського і місцевих
бюджетів. Розпорядники бюджетних
коштів несуть відповідальність за
управління бюджетними коштами
асигнуваннями, контроль за дотриманням
бюджетного законодавства здійснює
Державне казначейство України.

Частиною 2 ст. 95 Конституції України
встановлено, що будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове їх спрямування
визначаються законом України про
Державний бюджет України на
відповідний рік.

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року
постановою слідчого по ОВС СВ з РОВС та
ЗЗОГ СУ УМВС України Заставського І.А.
позивача по справі було притягнуто в
якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК
України по кримінальній справі № 36061032.
Постановою цього ж слідчого від 08.12. 2006
року позивачу обрана міра запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд
по даній кримінальній справі. 18 грудня
2006 року постановою слідчого
Заставського I.A. було накладено арешт
на майно позивача.

У січні 2014 року на адресу позивача було
направлено постанову від 17.02.2007 року
про закриття кримінального
переслідування відносно позивача у
кримінальній справі №36061032. 12 лютого 2014
року постанова слідчого від 17.02.2007 року
скасована постановою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська і
направлена прокурору
Дніпропетровської області. 25 березня
2014 року ухвалою Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська зобов'язано
прокуратуру Дніпропетровської області
внести відомості до Єдиного реєстру
досудових розслідувань, які
встановлені відповідно до постанови
Індустріального районного суду від 12
лютого 2014 року по справі № 202/939/14-к. 26
березня 2014 року відомості були внесені
до ЄРДР за № 0000218 і розпочато
досудове розслідування.

04 липня 2014 року заступником прокурора
Дніпропетровської області була
скасована як незаконна постанова
слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС
України в Дніпропетровській області
Заставського І.A. від 12.12.2006 року про
притягнення позивача, як
обвинуваченого, по кримінальному
провадженні №0000218. 02 вересня 2014
року постановою заступника прокурора
Дніпропетровської області скасовано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд відносно позивача, а також
постановою вказаної посадової особи
від тієї ж дати скасовано арешт,
накладений на майно позивача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 грудня 2012 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Управління державної казначейської
служби України в Дніпропетровській
області про відшкодування
матеріальних збитків та моральної
шкоди, завданої незаконними діями,
встановлено факт перебування позивача
під карним переслідуванням з 06.12.2006
року по 17.02.2007 року, а з урахуванням його
обізнаності про постанову від 17 лютого
2007 року, до 28 липня 2010 року, з яких три
доби провів під вартою.

Таким чином, з огляду на вищевикладені
обставини, судом встановлено, що
позивач продовжував з 28.07.2010 року по
4.07.2014 року перебувати під карним
переслідуванням.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відповідно до
положень цього Закону підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 статті 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття кримінального
провадження за відсутністю події
кримінального правопорушення,
відсутністю у діянні складу
кримінального правопорушення або
невстановленням достатніх доказів для
доведення винуватості особи у суді і
вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами 4,5 ст.3 Закону встановлено, що
у наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються): суми,
сплачені громадянином у зв'язку з
поданням йому юридичної допомоги;
моральна шкода.

Згідно з вимогами ст.ст. 1, 4, ч.2., ч.3 ст.13
вказаного Закону, громадянинові
відшкодовується моральна шкода, розмір
якої визначається з урахуванням
обставин справи в межах, передбачених
цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться, виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.
Відшкодування шкоди проводиться за
рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у фізичних та моральних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливостей їх
реалізації. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.
Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду завдали
моральної страти громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Шкода, завдана фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під
вартою, відшкодовується державою у
повному обсязі незалежно від вини
посадових і службових осіб органу
дізнання, попереднього (досудового)
слідства, прокуратури і суду.

Надаючи оцінку усім зібраним по справі
доказам у сукупності, виходячи із засад
розумності та справедливості, зважаючи
на характер та обсяг страждань, яких
завдано позивачу внаслідок вимушених
змін у його житті та його виробничих
стосунках, необхідності витрати зусиль
та часу для відновлення попереднього
стану, заподіяними позивачу внаслідок
обмеження його свободи шляхом обрання
йому запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд та арешту майна,
суд вважає стягнути на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 10 000 гривень з
державного бюджету України шляхом
списання в безспірному порядку коштів
з рахунку Державної казначейської
служби України.

Згідно із ст.88 ЦПК України cудові
витрати розподілу не підлягають та
відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Дніпропетровській
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями посадової особи органу, що
здійснює досудове розслідування,-
задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
коштів з рахунку Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди 10000 (десять тисяч)
гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
держави.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Амур-Нижньодніпровський
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі у десятиденний строк з
дня його проголошення апеляційної
скарги, а особами, що не були присутніми
при проголошенні рішення,- у той же
строк з дня отримання його копії.

Суддя:
В.В. Руденко