Справа № 357/9003/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м.Біла Церква,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про тлумачення змісту
правочину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з названим
позовом, посилаючись на те, що 15.08.2007
року вона уклала кредитний договір про
надання кредитних коштів, а 20.12.2011 року
сторони за цим договором уклали
Додатковий договір до зазначеного
Кредитного договору про припинення
кредитного зобов'язання. Але позивач з
назви та змісту не може встановити
дійсну правову природу вчиненого
правочину. Позивач вважала, що
припиняючи кредитні зобов'язання, вона
підписала Договір відступного, але як
з'ясувалося пізніше, кредитор здійснив
прощення боргу і слід сплатити податок
з суми прощеного боргу . Позивач вважає,
що були припинені зобов'язання саме
переданням відступного, а тому просить
суд розтлумачити зміст правочину -
Додаткового договору до Кредитного
договору від 15.08.2007 року та вказати
правову підставу припинення
договірних зобов'язань за зазначеним
договором.

В судовому засіданні
представник позивача, підтримав позов.
Представник
відповідача, згідно довіреності в
справі, позов не визнала, подала
письмово викладені пояснення по
справі.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає до
задоволення.

Так, в судовому засіданні
встановлено, що 15 серпня 2007 року між
ОСОБА_1 та ЗAT «ОТП Банк»,
правонаступником якого з всіма
правами та обов'язками є ПAT «ОТП Банк»
був укладений Кредитний договір № CNL-
0ВВ/046/2007 (надалі - Кредитний договір). За
умовами цього Кредитного договору Банк
надав позичальнику кредит в розмірі 40
500,00 доларів СПІА. Договір мав діяти до
14.08.2022 року.

В судовому засіданні встановлено,
що 20 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПAT
«ОТП Банк» був укладений додатковий
договір №1 до кредитного договору №
CNL-0BB/046/2007 від 15 серпня 2007 року. Згідно п.
2.1.1. додаткового договору №1 сторони
домовились, що позичальник ОСОБА_1
зобов'язується погасити боргові
зобов'язання в розмірі 40881,12 доларів
США, що еквівалентно 326440,56 за курсом НБУ
на дату проплати та сплатити витрати
кредитора на ведення
претензійно-позовної роботи в розмірі
1820,00 гривень. Також сторони домовились,
що кредитор здійснює анулювання
(прощення) боргу в розмірі 10454,65 доларів
США, еквівалентному 83531,60 грн. за курсом
НБУ на дату підписання договору і
позичальник буде вважатись таким, що
погасив свої боргові зобов'язання
перед кредитором в повному обсязі та
скасувати всю суму пені, що була
нарахована до моменту укладання
додаткового договору №1 (п. 2.1.3
додаткового договору№1). Відповідно до
п. 3.4. додаткового договору №1
підписанням цього додаткового
договору позичальник підтверджує, що
банк повідомив його про необхідність
відображення суми прощеного боргу у
річний податковій декларації.

При цьому слід зазначити, що пунктом 1.8
Кредитного договору № CNL-0BB/046/2007 від 15
серпня 2007 року передбачено право
позичальника в буд-який час здійснити
повне чи частково дострокове виконання
боргових зобов'язань, за умови, що в
будь-якому випадку нараховані банком
проценти за користування кредитом і
всі інші суми, які повинні бути
сплачені на відповідну дату
дострокового погашення (пеня, комісія
тощо), будуть сплачені позичальником у
той же час.

Так, встановлено, що позичальник
прострочив виконання зобов'язання,
мало місце нарахування штрафних
санкцій. Сторони прийшли згоди, що при
поверненні кредитних коштів
достроково, позичальнику буде
анульовано (прощено) борг в розмірі 10454,
65 доларів США і позичальник буде
вважатися таким, що погасив свої
боргові зобов'язання перед кредитором
в повному обсязі.

Представник позивача суду
пояснив, що ОСОБА_1, як споживач
кредитних коштів заздалегідь
знаходилася у нерівних умовах з
банківською установою. Банк надає
кредит на своїх умовах, викладає ці
умови у договорах стандартної форми, а
споживач , не маючи знань для правової
оцінки умов договору, просто підписує
його та заганяє сам себе у пастку, адже
існують випадки, коли умови кредитних
договорів є несправедливими та не
відповідають чинному законодавству
України і саме таким виявився
підписаний позивачем Додатковий
договір. Майже всі пункти зазначеного
Додаткового договору нечіткі та
незрозумілі. А відповідно до ч.8 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів» нечіткі або двозначні
положення договорів із споживачами
тлумачаться на користь споживача.
Позивач , підписуючи Додатковий
договір 20.12.2011 року, вважала що підписує
Договір відступного.

Представник відповідача
суду пояснила, що своїм підписом,
ОСОБА_1 у додатковому договорі №1
засвідчила своє добровільне
волевиявлення та розуміла наслідки
вчинення такого правочину та обсяг
його зобов'язань, а також жодних
заперечень на момент укладення
договору не висловлювала. В даному
договорі (п.3.4.) позивач підтвердила, що
банк повідомив її про необхідність
відображення суми прощеного боргу у
річний податковій декларації. Є
безпідставним припущення, що позивача
ввели в оману чи створили ситуацію для
помилкового розуміння змісту
укладеного правочину. Оскільки,
позивач не передавала банку
відступного, а погасила свої боргові
зобов'язання щодо повернення 40881,12
доларів США, а кредитор здійснив
анулювання (прощення) виниклого на той
час боргу в розмірі 10454,65 доларів США.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог нього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином у відповідності до умов
договору.

Відповідно до ч. ч. 1,2, 3, 4 ст. 213 ЦК
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами). На
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину. При тлумаченні
змісту правочину беруться до уваги
однакове для всього змісту правочину
значення слів і понять, а також
загальноприйняте у відповідній сфері
відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьої цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Метою тлумачення правочину є
з»ясування того, що в ньому дійсно
виражено, а не того, що сторона мала на
увазі.

Таким чином, в додатковому
договорі чітко зазначено, що кредитні
зобов»язання між ОСОБА_1 та банком були
припинені внаслідок звільнення
(прощення боргу) кредитором боржника
від його обов»язків. У суду не має
підстав змінювати чи підмінювати
терміни і поняття («відступна» -
«прощення») . Додатковий договір №1 від
20.12.2011 року чітко визначає, що
відбувається саме прощення боргу. Отже,
кредитні зобов'язання між ОСОБА_1 і
банком були припинені внаслідок
дострокового погашення позичальником
боргових зобов'язань за кредитним
договором і процентах за користування
кредитом, та анулювання (прощення)
боргу та скасування суми пені, що була
нарахована до моменту укладення
додаткового договору, про що прямо
зазначено в додатковому договорі №1 (п.
2.1.3 додаткового договору №1).
Необхідність у прощенні боргу, як
правило, виникає, коли виконання
зобов'язання ускладнюється або коли
він прострочив виконання, тобто в
ситуаціях явної згоди боржника на
припинення зобов'язання шляхом
прощення боргу. Прощення боргу
допускається, якщо це не порушує прав
третіх осіб щодо майна кредитора (ст.605
ЦК України).

Отже, з огляду наведеного вище,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення, оскільки суд
не вбачає підстав тлумачити зміст
правочину, який містить зрозумілі
поняття та загальновідомі терміни, і
які дають змогу з'ясувати дійсний зміст
правочину. Відсутні підстави тлумачити
вказаний правочин, як припинення
зобов'язання переданням відступного,
оскільки договір чітко визначає
припинення зобов'язання прощенням
боргу, визначає суму прощеного боргу,
умови такого прощення, зміст договору
не містить жодного посилання на
передачу боржником кредиторові
відступного.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 213,627,600,605 ЦК України,
та ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК
України,суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» про тлумачення змісту
правочину - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя О. Я. Ярмола