Справа № 313/1515/13-ц
Провадження № 2/313/16/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2014 року

смт.Веселе

Веселівський районний суд Запорізької
області в складі :

головуючого судді : Кравцова С.О.

при секретарі : Василенко Л.В.

за участю сторін :

позивача ОСОБА_1, та його представника
ОСОБА_2, відповідача № 1 ОСОБА_3 ,
відповідача № 2 Веселівська селищна
рада Запорізької області

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Веселівського
районного суду Запорізької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Веселівської селищної ради
Запорізької області « Про визнання
недійсним рішення селищної ради. Про
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку «

ВСТАНОВИВ :

17.09.2013 року до Веселівського
районного суду звернувся позивач з
позовною заявою « Про визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку.

26.12.2013 року по справі позивачем
був заявлений відвід судді Калабуховій
О.А., який був задоволений суддею
Калабуховою О.А.

21.01.2014 року справа була передана в
провадження судді Кравцова С.О.

18.04.2014 року від позивача надійшла
уточнена позовна заява « Про визнання
недійсним рішення селищної ради. Про
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку у якій позивач
зазначає, що 30.06.1993 року державним
нотаріусом Веселівської нотаріальної
контори було посвідчено договір міни,
зареєстрований за № 742, за умовами
якого позивач та члени його родини
набули право власності на будинок за
АДРЕСА_1. Для обслуговування будинку за
ним була закріплена земельна ділянка
розміром 0,12 га.

Суміжним землекористувачем є
відповідач по справі, який мешкає в
будинку за АДРЕСА_2 і за яким було
встановлено певний порядок
користування земельними ділянками на
яких розташовані належні їм будинки та
погоджені відповідні межі.

В 2011 році частина земельної
ділянки, яка на протязі майже двадцяти
років знаходилася в його постійному
користуванні, почала оброблятися
відповідачем, якою він почав
самостійно без його дозволу
користуватися для власних потреб.

У зв'язку з відсутністю будь-яких
пояснень з боку відповідача він
звернувся за допомогою до селищної
ради. Згодом було з'ясовано, що
відповідач на підставі рішення
Веселівської селищної ради 43 сесії 5
скликання № 25 від 27.11.2009 року отримав
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 613975
розміром 0,1500 га, яка розміщується по
АДРЕСА_2, згідно якого межі земельної
ділянки, згідно вказаного Державного
акта заходять за межі земельної
ділянки, якою він постійно
користується, де знаходиться належний
йому в тому числі будинок, і на якій
побудовані належні йому господарські
споруди, тобто фактично відповідач
самовільно визначив межі земельної
ділянки, з урахуванням частини ділянки,
яка фактично перебувала і перебуває в
його з родиною користуванні без
погодження з ним, суміжним
землекористувачем, чим суттєво порушив
його права на думку позивача.

Враховуючи істотні порушення
його прав, як землекористувача він у
відповідності з ч.5 ст.158 Земельного
кодексу України звернувся до суду за
захистом своїх порушених прав 17.09.2013
року.

В ході судового провадження за
клопотанням позивача було витребувано
копії технічної документації щодо
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у
власність та видачі йому відповідного
державного акту на права власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 613975.

В результаті огляду наданих
документів позивач зазначив щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 ( відповідача ) було
виявлено, що в Акті визначення та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі для відповідача від
22.10.2009 року біля прізвища та ініціалів
його ОСОБА_1 позивача, як суміжного
землекористувача підпис взагалі не
стоїть.

Позивач вважає, що Акт визначення
та погодження зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі земельної ділянки
відповідача є недійсним, адже
насправді він не підписувався ним, як
суміжним землекористувачем.

Вважає, що Веселівська селищна
Рада та ОСОБА_3 порушили його права на
користування земельною ділянкою за
зазначеною адресою.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали свої
уточнені позовні вимоги та просять суд
їх задовольнити, судові витрати
покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує
проти позовних вимог позивача, про що
надав письмові заперечення, де в
основному зазначає, що розгляд такої
категорії справ підвідомчі
адміністративним судам, крім того
позивачем не надано доводів, які саме
права порушені позивача, як в позові
так і в уточненій позовній заяві не
вказано, які конкретні норми
земельного та іншого законодавства
України було порушено, зазначив лише
припущення та якусь незрозумілу
непослідовність у своїх діях, щодо
погодження меж.

Позивач не надав доказів права
власності та користування земельною
ділянкою, де знаходиться його саме 1/4
частини домоволодіння та здійснює
користування земельною ділянкою на
якій знаходиться житловий будинок та
господарські споруди без жодних на те
правових підстав, сам по собі факт
непогодження зовнішніх меж не є
підставою для визнання недійсним
Державного акту, оскільки така
підстава може існувати лише, якщо
внаслідок непогодження меж із суміжним
землекористувачем були порушені його
права на земельну ділянку.

Позивач не надав суду жодних
доказів відведення йому земельної
ділянки в натурі, її межі з відповідним
позначенням на плані, що повинен
міститись в правовстановлюючому
документі.

Відповідач 2 Веселівська селищна
Рада заперечує проти позовних вимог
позивача, надавши письмові заперечення
та просить відмовити у задоволенні
позовних вимог позивача зазначаючи, що
на той час видачі Державних актів була
спрощена процедура безоплатних
оформлень та видачі громадянам України
державних актів на право власності на
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель … визначених
ст.121 Земельного Кодексу України ( 2768-14 )
та постановою КМУ № 744 від 05.08.2009 року №
844.

Відповідач за весь період
проживання до селищної ради не
звертався, щодо оформлення у власність
чи оренди земельної ділянки за
зазначеною адресою.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
та свідчення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 судом встановлено наступне.

30.06.1993 року державним нотаріусом
Веселівською нотаріальною конторою
було посвідчено договір міни,
зареєстрований за № 742 за умовами якого
позивач ОСОБА_1 та члени його родини
набули право власності на будинок за
АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного
паспорту від 01.03.2007 року позивач ОСОБА_1
є власником 1/4 частки зазначеного
житлового будинку.

Відповідно до наданої не
завіреної ксерокопії довідки від 30.08.2011
року № 3640 виданої землевпорядником
Веселівської сільської ради ОСОБА_7
зазначається, що за ОСОБА_1 по
земельно-кадастровій книзі за ним
рахується земельна ділянка площею 0,12
га за адресою АДРЕСА_1.

В позові є уточнена позовна заява
в якій позивач зазначив, що суміжним
землекористувачем є відповідач по
справі, який мешкає за АДРЕСА_2 і з яким
було встановлено певний порядок
користування земельними ділянками на
яких розташовані належні ним будинки
та погоджені межі.

Рішення про встановлення
суміжних меж як позивач так і
відповідачі суду не надали.
Відповідачем ОСОБА_3 була надані копія
відповідей на скарги ОСОБА_3 датовані
08.04.2011 року № 01/37/781 та від 22.11.2012 № 01-17/1935
де зазначається « У Вашій присутності
було виділено межу меж подвір'ями та
рекомендовано встановити нову охорону
по ній, витрати поділити за
домовленістю. Комісія провела
роз'яснувальну бесіду з гр. ОСОБА_1 та
рекомендувала їм до 26.11.2012 року зробити
злив з власного сараю, де утримуються
свині на своє подвір'я, чим припинити
забруднення Вашої ( ОСОБА_3 )
присадибної ділянки «.

Будь-які б інші правовстановлюючі
документи щодо володіння, користування
земельною ділянкою позивача ОСОБА_1 по
справі відсутні. Ст.131 ЦПК України
передбачено, що сторони зобов'язані
надати свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі …

У сторін було досталь часу на
надання доказів. Усі клопотання сторін
щодо витребування документів суд
задовольнив в повному обсязі.

Відповідач 1 ОСОБА_3 надав докази,
що він дійсно, відповідно до державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯИ № 613975 йому було надано
на підставі рішення виконкому
Веселівської ради від 14 лютого 1997 року
№ 7 рішення Веселівської селищної ради
від 5 листопада 2009 року № 34, рішення
Веселівської селищної ради від 27
листопада 2009 року № 25 право власності
на земельну ділянку площею 0, 1500 га, яка
розташована за адресою : АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд ( присадибна ділянка
). Даний акт зареєстровано в Книзі
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею за №
35 від 02 грудня 2009 року.

Крім того надав копію рішення № 25
від 27.11.2009 року та технічну
документацію із землеустрою з
обмеженням та обтяженням прав
користування земельною ділянкою з
еплікацією земельної ділянки з
зазначенням меж земельної ділянки. Всі
документи складені на прізвище
відповідача ОСОБА_3

Як встановлено у судовому
засіданні відповідач ОСОБА_3 набув
право власності житлового будинку за
зазначеною адресою за договором
купівлі - продажу від 02.10.1992 року за № 1372
з зазначеними будівлями на земельній
ділянці.

Сторони набули право власності за
договорами, які нотаріально посвідчені
на житлові будівлі.

При переході права власності на
будівлі та споруди за цивільно-
правовими угодами , укладеними до 1
січня 2002 року, згідно з положеннями
чинного до цієї дати ЗК ( ст.30 ) до
набувача від віджувача автоматично
переходило право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження з необхідністю подальшого
оформлення переходу прав власності та
отримання відповідних документів.

Відчуження об'єктів нерухомого
майна в період з 1 січня 2002 року по 20
червня 2007 р. ( під час дії ст.120 ЗК в
редакції від 25 жовтня 2001 р. ) не тягло
автоматичного переходу права
власності на земельну ділянку під
будівлями та спорудами. У таких
випадках право власності на земельну
ділянку або її частини могло
переходити відповідно до ст.120 ЗК 2001 р.
на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі
договору оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності
на будівлі та споруди до кількох осіб
право на земельну ділянку визначалось
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено в договорі останніх.

Як встановлено позивач володіє ?
частини житлового будинку та має право
і на ? частину земельної ділянки, якої
саме у позовних вимогах позивача не
зазначено, не зазначено і інших
володільців житлового будинку і
користувачів земельної ділянки.

Як з'ясувалося у судовому
засіданні позивач не має ніяких
документів на збудований ним сарай у 2005
році.

З матеріалів цивільної справи №
313/1515/13-ц вбачається те, що позивачем в
обґрунтування своїх позовних вимог
надано до позову технічний паспорт на
житловий будинок АДРЕСА_1, реєстровий
номер 1743 кн 1, який1 складено 01.03.2007 року.
В технічному паспорті на житловий
будинок по АДРЕСА_1 станом на 01.03.2007
року відсутні відомості щодо
господарської будівлі, а саме сараю,
відсутній схематичний план земельної
ділянки під сараєм, взагалі в
технічному паспорті містяться
відомості про сарай з 25.05.2011, які були
внесені лише 25 травня 2011 року, що
підтверджується кутовим штампом про
реєстрацію поточних змін внесених 25
травня 2011 за підписом інженера ОСОБА_8
Не зазначено рік побудови сарая, не має
відомостей щодо площі сарая.

Тому, посилання позивача на
вказаний вище технічний паспорт на
житловий будинок АДРЕСА_1, як
підтвердження факту власника
нерухомого майна - сарая, що
знаходиться на суміжній земельній
ділянці є безпідставними, оскільки на
момент приватизації відповідачем
наведеної вище земельної ділянки та
отримання ним державного акту нам
право власності на землю, сарай не
значився, відомості про сарай були
внесені лише 25 травня 2011 року.

У цій статті закріплюються
підстави та умови набуття права
власності на земельну ділянку під
розташованими на ній об'єктами
нерухомості, які правомірно придбані у
власність фізичними чи юридичними
особами або іншими суб'єктами. Дія цієї
норми поширюється на земельні ділянки,
що перебувають на праві власності чи
праві користування у осіб, які
відчужують житлові будинки, будівлі
або споруди, що розміщені на таких
ділянках. Нормативні приписи цієї
статті ЦКУ узгоджені із положеннями
ст..120 ЗК України щодо переходу прав на
земельні ділянки та визначення
правового режиму земельних ділянок під
будівлями та спорудами

У відповідності до ч.2 ст.377 ЦК
України, якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то у
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування
при цьому необхідно, щоб було зазначено
розмір та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
що істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти ( крім багатоквартирних
будинків ).

Проте, на момент відчуження
житлового будинку та господарських
споруд діяла інша спеціальна норма
акту земельного законодавства України,
а саме ст.120 ЗК України, яка передбачала,
що при переході права власності на
будівлю і споруду право власності на
земельну ділянку або її частину може
переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

Аналогічним чином підходить до
вирішення питання переходу права на
земельну ділянку при переході права
власності на будівлю і споруду судова
практика Верховного суду України, який
в п.п. «г» п.18 Постанови Пленуму « Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ « від 16 квітня 2004 року
за № 7 зазначено, що після 31 грудня 2001 р.
право власності на земельну ділянку
або її частину може переходити
відповідно до ст.120 ЗК на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди, укладеного відповідно
відчужувачем або набувачем.

Для того, щоб вимоги позивача в
частині поновлення порушеного права
власності чи права користування
земельною ділянкою, а також вимоги щодо
визнання недійсним Державного акту на
право власності на земельну ділянку з
підстав порушення прав позивача на
його земельну ділянку, підлягали
судовому захисту в один із способів
передбачений чинним законодавством,
зокрема ст. 152 ЗК України, останній
повинен мати необхідний обсяг прав та
обов'язків щодо володіння та
користування своєю землею, тобто
позивач повинен мати право власності
чи право користування земельною
ділянкою, яка знаходиться під житловим
будинком, будівлею або спорудою та на
частину земельної ділянки, яка
необхідна для їх обслуговування та на
ту частку, яка складає ? житла і йому
належить.

У відповідності до ст.125
Земельного кодексу України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає з моменту державної реєстрації
цих прав.

Документ, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою,
згідно ст.126 Земельного кодексу України
( який діяв на момент звернення
позивача до суду ) є державний акт, а
право оренди землі оформлюється
договором, який реєструється
відповідно до закону. Згідно до ст.4
Закону України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень « права та
обтяження, що підлягають державній
реєстрації : обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме :

1)право власності на нерухоме майно ;

2) право володіння ; право користування (
сервітут ); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб (
емфітевзис ); право забудови земельної
ділянки ( суперфіцій ) ; право
господарського відання ; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки ; право
користування ( найму, оренди )
будівлею або іншими капітальними
спорудами, їх окремими частинами ;
іпотека ; довірче управління майном ;

Статтею 77 ч.2 Закону України « Про
місцеве самоврядування « передбачає,
що спори про поновлення порушених прав
юридичних та фізичних осіб, що
виникають в результаті рішень, дій чи
бездіяльності органів або по садових
осіб місцевого самоврядування
вирішуються в судовому порядку.

Позивачем не було зазначено як в
позові так і в уточненій позовній
заяві, які конкретні норми актів
земельного та іншого законодавства
України було порушено або не дотримано
Веселівською селищною радою під час
прийняття оскаржуваних рішень та які,
при цьому, порушені права позивача, а
лише зазначив перелік документів щодо
скликання технічної документації зі
складання державного акта на право
приватної власності на земельну
ділянку.

Позивач не довів у судовому
засіданні у встановленому цивільним
процесуальним законом порядку вказані
вище обставини щодо погодження меж
земельної ділянки зі суміжними
землекористувачами, не надавши
відповідної правової норми, яка б
зобов'язувала позивача, Веселівське
селищну раду чи Веселівський районний
відділ земельних ресурсів або ж інший
орган чи особу в обов'язковому порядку
погодити межі, а також не обгрунтував
ту обставину, що не погодження
зовнішніх меж земельної ділянки є
підставою для відмови у видачі
Державного акту на землю або ж визнання
його недійсним. Також позивач не надав
докази того, що документ про погодження
зовнішніх меж земельної ділянки
входить до переліку технічної
документації із землеустрою, які є
підставою для складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.

На підставі рішення виконкому
Веселівської ради від 14 лютого 1997 року
№ 7, рішення Веселівської селищної ради
від 5 листопада 2009 року № 34, рішення
Веселівської селищної ради від 27
листопада 2009 року № 25 відповідачу була
надана земельна ділянка площею 0, 1500 га,
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, на підставі якого,
відповідачу був виданий Державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯИ № 613975 від 02 грудня 2009 року в
якому міститься план меж земельної
ділянки та кадастровий номер земельної
ділянки. Також, відповідачу були
встановлені межі земельної ділянки в
натурі у відповідності до плану меж
земельної ділянки, який зазначений на
зворотному боці Державного Акту на
право власності на земельну ділянку.

Відповідач, на момент звернення
позивача до суду з відповідними
вимогами здійснював володіння та
користування земельною ділянкою,
площею 0,1500 га, яка знаходиться по
АДРЕСА_2 та належить на праві приватної
власності відповідачу, на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Без визначення та встановлення
меж земельної ділянки в натурі не
можливо об'єктивно та достовірно
встановити наявність порушеного права
позивача на землю.

Тому позивач по справі не надав
суду жодних доказів відведення йому
земельної ділянки в натурі, її межі з
відповідним позначеннями нам плані, що
повинен міститись в
правовстановлюючому документі.

Стаття 121 Земельного кодексу
зазначає про право безкоштовної
передачі земельних ділянок громадянам
на обслуговування житлового будинку,
господарських споруд…

Відповідно до п.4 Пленуму
Верховного Суду від 16 квітня 2004 року № 7
« про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ ( із змінами та
доповненнями,внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2 )
вказано у відповідності ст.158 ЗК
України розглядати справи за позовами
щодо меж земельних ділянок, що
перебувають у власності або
користуванні громадян заявників
розглядаються у позовному провадженні.

Відповідно до цього спори, що
виникають із земельних відносин, у яких
хоча б однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта,
згідно зі статтею 15 ЦПК України
розглядаються в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню, тому суд відмовляє у
позовних вимогах позивача у повному
обсязі.

Як вбачається з позовних вимог
саме спір по справі виходить із-за межи
земельних ділянок домоволодінь сторін.

Керуючись ст.ст.10,11.209,212, 214-215,218 ЦПК
України, ст. 377, 378 ЦК, ст..120. 125, 126, 158 ЗК
України, Постанова Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 16.04.2004 року, Законом
України « Про землеустрій «, Законом
України « Про місцеве самоврядування «

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
Веселівської селищної ради

«Про визнання недійсним рішення
селищної ради № 3 сесії 5 скликання № 25
від 27.11.2009 року в частині відведення та
передання у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,1500 га.

«Про визнання недійсним та
скасування державного акту серії ЯІ
613975 на право власності на земельну
ділянку, виданий ОСОБА_3 та скасування
державної реєстрації державного акту
серії АІ № 61 3975 на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_3 -
залишити без задоволення в повному
обсязі .

Судові витрати залишити за
позивачем.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області шляхом подачі
в 10 денний термін апеляційної скарги
через суд першої інстанції.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області

С.О.Кравцов

17.07.2014