АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/9470/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2249/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів
Власенка О.В., Гринчука Р.С.,

при
секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю відповідачки
ОСОБА_1,

її представниці
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 2 жовтня
2014 року,

встановила:

У травні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з
уточненим у подальшому позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 7
березня 2006 року сторони уклали
кредитний договір, за умовами якого
позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі
4000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
під 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 не
виконала зобов'язання з повернення
кредитних коштів та сплати процентів,
внаслідок чого банк нарахував
неустойку та вправі стягнути з неї
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 31 березня 2014 року
складається з 2573 грн. 49 коп.
неповернутого кредиту, 11669 грн. 07 коп.
процентів, 500 грн. - штрафу (фіксована
частина), 712 грн. 12 коп. - штрафу
(процентна складова).

У зв'язку з цим, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь 15454 грн. 68 коп. заборгованості
за кредитним договором.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 2 жовтня
2014 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не
виконала грошового зобов'язання за
кредитним договором, однак позов не
підлягає задоволенню у зв'язку зі
спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення
про задоволення позову посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
відповідачка ОСОБА_1 зазначила, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, тому відсутні підстави
для його скасування.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який у
встановленому порядку оповіщений про
час і місце судового засідання, до суду
не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги та
заперечення сторін, неправильно
витлумачив закон (ст.ст. 261, 267, 526 ЦК
України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
та порушенням судом норм матеріального
права рішення суду підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення.

Встановлено, що 7 березня 2006 року
закрите акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», яке в
подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_1 уклали
кредитний договір, за умовами якого
банк надав останній кредит у вигляді
відновлювальної кредитної лінії із
лімітом 4000 грн. під 3 % на місяць, які
нараховуються на залишок
непростроченої заборгованості
виходячи з розрахунку 360 днів у році, на
строк дії платіжної картки НОМЕР_1 (до
лютого 2013 року), перерахувавши грошові
кошти на картковий рахунок
позичальника.

При цьому сторони визначили право ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» змінювати розмір
кредитного ліміту.

ОСОБА_1 зобов'язалася повернути
позивачеві кредит і сплатити банку
проценти щомісячними платежами в
розмірі 7 % від залишку заборгованості
на кінець звітного місяця до 25-го числа
місяця, що слідує за звітним.

На прострочену заборгованість ОСОБА_1
мала сплатити банку проценти в розмірі
6 % на місяць.

31 грудня 2008 року банк збільшив ліміт за
кредитним договором до 4600 грн., а 10
січня 2009 року позивач зменшив цей ліміт
до 2580 грн.

До 2 жовтня 2006 року ОСОБА_1 одержала у
позивача 3439 грн. кредитних коштів. 19
квітня 2007 року вона внесла на рахунок у
банку єдиний платіж у розмірі 1489 грн. 11
коп. (862 грн. 87 коп. - кредиту, 626 грн. 24 коп.
- процентів). З того часу ОСОБА_1
перестала здійснювати платежі за
кредитним договором.

За судовим наказом Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 31 жовтня 2008 року стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
станом на 16 грудня 2007 року в розмірі 3345
грн. 29 коп., з яких 2576 грн. 13 коп. -
неповернутий кредит, 769 грн. 16 коп. -
проценти.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 16 травня
2011 року цей судовий наказ скасовано.

Станом на 31 березня 2014 року
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором становила 14242 грн. 56 коп., з
яких неповернутий кредит - 2573 грн. 49
коп., проценти - 11669 грн. 07 коп. Крім того,
банк нарахував штраф у сумі 1212 грн. 12
коп. (фіксована частина - 500 грн.,
процентна складова - 712 грн. 12 коп.).

Зазначені обставини визнані сторонами
та підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу
встановлено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Оцінивши в сукупності надані докази,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що ОСОБА_1 не виконала
грошового зобов'язання за кредитним
договором.

Твердження ОСОБА_3 про невиникнення між
сторонами договірних відносин і
неодержання нею кредитних коштів не
відповідають фактичним обставинам
справи та суперечать дослідженим
доказам.

Так, згідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому (ч. 1
ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України
визначено, що договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

У відповідності до ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2)
детальний опис загальної вартості
кредиту для споживача; 3) дата видачі
кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту; 4) право
дострокового повернення кредиту; 5)
річна відсоткова ставка за кредитом; 6)
інші вимоги визначені законодавством
(абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» від 12 травня 1991
року № 1023-ХІІ (далі - Закон № 1023-ХІІ; в
редакції на час виникнення спірних
відносин).

У відповідності до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 6
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12 липня 2001 року
№ 2664-ІІІ (далі - Закон № 2664-ІІІ; в
редакції на час виникнення спірних
відносин) фінансові послуги відповідно
до положень цього Закону надаються
суб'єктами підприємницької діяльності
на підставі договору. Договір, якщо
інше не передбачено законом, повинен
містити: 1) назву документа; 2) назву,
адресу та реквізити суб'єкта
підприємницької діяльності; 3)
прізвище, ім'я і по батькові фізичної
особи, яка отримує фінансові послуги,
та її адресу; 4) найменування,
місцезнаходження юридичної особи; 5)
найменування фінансової операції; 6)
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків; 7)
строк дії договору; 8) порядок зміни і
припинення дії договору; 9) права та
обов'язки сторін, відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання умов договору; 10) інші умови
за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Сторони визначили, що заява клієнта від
7 березня 2006 року (а.с. 9), Умови та
правила надання банківських послуг
(а.с. 114-118) і тарифи (а.с. 36) складають
укладений між ними кредитний договір.

Подавши позивачу заяву клієнта від 7
березня 2006 року, ОСОБА_1 приєдналася до
запропонованих банком умов
кредитування, які встановлені останнім
у стандартних формах - Умовах та
правилах надання банківських послуг
(далі - Умови) і тарифах. Сторони
підписали названі документи, які
містять усі істотні умови кредитного
договору, встановлені ст. 11 Закону №
1023-ХІІ і ст. 6 Закону № 2664-ІІІ. При цьому
відповідач своїм підписом підтвердив,
що він ознайомився та погоджується із
запропонованими банком умовами
кредитування.

На ім'я ОСОБА_1 позивач відкрив
картковий рахунок, через який
сторонами здійснювались фінансові
операції. Також банк видав
відповідачці платіжну картку, яка
використовувалась ОСОБА_1 для переказу
коштів і проведення розрахунків.

Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 у
письмовій формі досягли згоди з усіх
істотних умов кредитного договору,
тому у суду відсутні підстави вважати
цей договір неукладеним або нікчемним.

Разом із тим, відмовляючи в позові
банку в цілому за спливом позовної
давності, суд припустився помилки.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч. 4 ст. 267 ЦК
України вбачається, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі змістом заяви клієнта та
пунктом 2 розділу І Умов строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії карти, при цьому кредитом
(кредитною лінією, кредитним лімітом) є
розмір грошових коштів, наданих банком
клієнту на строк, визначений у
договорі, на умовах платності і
повернення. Порядок погашення
заборгованості встановлено
щомісячними платежами в розмірі 7% від
залишку заборгованості.

Договір діє до моменту належного
виконання сторонами зобов'язання (п. 9.12
розділу І Умов).

В силу п. 3.1.1 розділу ІІ Умов строк дії
карти вказано з її лицьового боку
(місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

За змістом п. 5.3 розділу ІІ Умов строки і
порядок погашення по кредиту
(кредитний ліміт, кредитна лінія) по
платіжним картам з установленим
мінімальним обов'язковим платежем
визначені в Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, та
частину заборгованості по кредиту.

Оскільки за умовами кредитного
договору ОСОБА_1 мала виконувати
зобов'язання частинами, то позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів і сплати
процентів за користування кредитом,
повернення яких визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, при цьому кредитним
договором установлено не тільки
щомісячні платежі погашення кредиту та
сплати процентів, а й кінцевий строк
повного погашення кредиту. Отже,
перебіг трирічного строку позовної
давності (ст. 257 ЦК України) стосовно
щомісячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту в повному обсязі -
не після закінчення строку дії
договору, а після закінчення кінцевого
строку повного погашення кредиту (ст. 261
ЦК України).

Зазначені висновки відповідають
правовим позиціям, висловленим
Верховним Судом України в постановах
від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13)
і від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14).

З 19 квітня 2007 року ОСОБА_1 припинила
сплату коштів із погашення кредиту, а в
лютому 2013 року строк дії карти
закінчився (а.с. 78), відповідачка нову
картку не отримувала.

29 жовтня 2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
подало до суду заяву про видачу
судового наказу щодо стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором станом на 16 грудня 2007 року.
Судовий наказ видано судом 31 жовтня 2008
року, а в подальшому його було
скасовано, внаслідок чого з 29 жовтня 2008
року позовна давність перервалася та
її перебіг почався заново (ч. 1 ст. 8, ч. 2
ст. 264 ЦК України).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду
з позовом про захист свого порушеного
права 13 травня 2014 року (згідно штемпеля
на конверті).

З урахуванням визначеного сторонами
розміру щомісячних платежів ОСОБА_1
мала повністю погасити кредит до 25
червня 2011 року (довідка-розрахунок - а.с.
104-105).

Отже, позовна давність щодо стягнення з
відповідачки на користь банку 49 грн. 01
коп. неповернутого кредиту та 5486 грн. 22
коп. процентів за період з травня 2011
року до березня 2014 року включно
(11669,07-6182,85) не сплила.

Суд першої інстанції не врахував
указаних обставин і помилково виходив
з того, що позов банку є безпідставним у
цілому.

Умови (в редакції на час укладення
сторонами) кредитного договору не
визначають обов'язок ОСОБА_1 щодо
сплати банку штрафу за невиконання
грошового зобов'язання - фіксованої
частини та процентної складової (5%) від
суми позову, а у справі відсутні
достатні та об'єктивні докази того, що
відповідно до п. 5.3 розділу І Умов
сторони вносили зміни до кредитного
договору.

Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
про стягнення з відповідачки штрафу не
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд
дійшов висновку, що з ОСОБА_1 на користь
банку слід стягнути 49 грн. 01 коп.
неповернутого кредиту та 5486 грн. 22 коп.
процентів, а всього - 5535 грн. 23 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 2 жовтня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 5535
грн. 23 коп. заборгованості за кредитним
договором.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Демінська А.А.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 27