У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, які також діють в інтересах
малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, треті
особи: орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, Головне
управління державної міграційної
служби у Солом'янському районі м. Києва,
Житлове управління дочірнього
підприємства по експлуатації та
ремонту житлового фонду та об'єктів
соціального-побутового призначення
«Екос», відділ державної виконавчої
служби Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві про
звернення стягнення шляхом визнання
права власності та виселення, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» на рішення
Апеляційного суду м. Києва від 06 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
банк «Новий» (далі - ПАТ «АКБ «Новий»)
звернулося до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 18 серпня 2006 року
між банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, на підставі якого
позичальник отримав 300 тис. доларів США
строком до 17 серпня 2009 року зі сплатою
14,5% річних. У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 18
серпня 2006 року з ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки, предметом якого була
квартира АДРЕСА_1, власником якої є
ОСОБА_3 У зв'язку із невиконанням
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором, 1 квітня 2009 року
приватним нотаріусом був вчинений
виконавчий напис про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Проте, 1
квітня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про повернення
виконавчого документу, так як орган
опіки та піклування Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації не надав згоду на
реалізацію предмета іпотеки через
реєстрацію у квартирі неповнолітніх
дітей.

Позивач стверджував,
що 25 травня 2013 року направив на адресу
відповідачів вимогу про добровільне
погашення заборгованості за кредитом у
сумі 416 455 доларів США 36 центів або
звільнення квартири з попередженням
про звернення до суду із позовом про
виселення з квартири, яке відповідачі
отримали 29 травня 2013 року, однак
заборгованість не погашена.

У зв'язку з цим позивач просив
суд визнати за ним право власності на
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 у
рахунок задоволення вимог у сумі 416 455
доларів США 36 центів, зобов'язати
Головне управління державної
міграційної служби у Солом'янському
районі м. Києва зняти відповідачів з
реєстрації у квартирі, виселити
відповідачів з квартири та стягнути з
них судовий збір.

Рішенням
Солом'янського районного суду м. Києва
від 16 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 06 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову з інших
підстав.

У касаційній скарзі ПАТ
«Акціонерний комерційний банк «Новий»,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
зі спливом строків позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (про звернення
стягнення на предмет іпотеки).
Виселення відповідачів та
неповнолітніх дітей з квартири АДРЕСА_1
є неможливим, оскільки на це відсутній
дозвіл органу опіки та піклування.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що позивач пропустив строк позовної
давності звернення до суду, оскільки
останній платіж відповідачем було
внесено 04 серпня 2008 року, а позивач
звернувся до суду з позовом лише 31
липня 2013 року. На момент укладення
договору іпотеки у спірній квартирі
неповнолітні діти відповідача
зареєстровані не були, тому згода
органу опіки та піклування на
укладення вказаного договору не
потрібна.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки вони не
відповідають вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Судами встановлено, що 18 серпня
2006 року між ПАТ «АКБ «Новий» та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір, на
підставі якого позичальник отримав 300
тис. доларів США строком до 17 серпня 2009
року зі сплатою 14,5% річних (а. с. 7).

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 18
серпня 2006 року між ПАТ «АКБ «Новий» та
ОСОБА_3 укладений договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.
с. 10-12).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Унаслідок неналежного виконання
зобов'язань за кредитним договором
станом на 24 травня 2013 року у ОСОБА_3
утворилася заборгованість у сумі 3 328 727
грн. 69 коп. (а. с. 8-9).

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

З наданих суду позивачем розрахунків
вбачається, що ОСОБА_3 припинив вносити
платежі на погашення кредитної
заборгованості з 05 серпня 2008
року.

Разом з тим, 01 квітня 2009 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу було вчинено
виконавчий напис № 2406 про звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_3, для задоволення вимог
іпотекодержателя ПАТ «АКБ «Новий» у
сумі 339 542 доларів США 25
центів (а. с. 13).

01 квітня 2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Солом'янського районного
управління юстиції постановою про
повернення виконавчого документу було
повернуто стягувачу - ПАТ «АКБ «Новий»
виконавчий напис № 2406 від 01
квітня 2009 року, оскільки Солом'янська
РДА не надала дозволу на реалізацію
квартири по причині реєстрації в ній
двох неповнолітніх дітей (а. с.
18).

Позивач звернувся до суду з позовом 31
липня 2013 року, тому висновок суду
апеляційної інстанції про те, що
позивачем пропущено строк,
встановлений ст. 257 ЦК України, не
відповідає вимогам закону.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
тому підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Новий» задовольнити
частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від
06 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко