Номер провадження: 22-ц/785/8188/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Публічного акціонерного
товариства «Банк «Кліринговий дім»»,
третя особа - Одеська міська рада, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, витребування майна та
усунення перешкод у користуванні
майном, та за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Кліринговий дім»» до
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права власності, за
апеляційною скаргою Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17. 10. 2013 р.,

в с т а н о в и л а:

25. 05. 2012 р. Департамент комунальної
власності Одеської міської ради, третя
особа Одеська міська рада, звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
витребування у неї нежитлового
приміщення площею 312,3 кв. м., що
розташоване в АДРЕСА_1 з передачею у
власність зазначеного приміщення
територіальній громаді м. Одеси в особі
Одеської міської ради в особі
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради і усунути
перешкоди в користуванні цим майном
шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного
приміщення та передати зазначене
приміщення Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради з тих
підстав, що дане приміщення є об'єктом
комунальної власності територіальної
громади м. Одеси відповідно до рішення
Одеської обласної ради народних
депутатів від 25. 11. 1991 р. № 266-XXI «Про
розмежування державного майна між
власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області», за яким у власність міст
обласного підпорядкування був
включений житловий і нежитловий фонд
місцевих рад народних депутатів.

В подальшьшому Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради, третя особа Одеська
міська рада, звернулася з позовною
заявою (уточненою) до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Акціонерного банку «Кліринговий дім»
(на теперішній час ПАТ «Банк
«Кліринговий дім») з проханням визнати
недійсним договір купівлі-продажу
нерухомого майна у вигляді нежилого
приміщення, загальною площею 312,3 кв. м.,
розташованого в АДРЕСА_1, від 17. 07. 2007 р.,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, та зареєстрованим в
реєстрі за № 3157; витребувати від
Акціонерного банку «Кліринговий дім»
нежитлове приміщення площею 312,3 кв. м.,
розташоване в АДРЕСА_1 та передати у
власність зазначене приміщення
територіальній громаді м. Одеси в особі
Одеської міської ради в особі
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради і усунути
перешкоди в користуванні цим майном
шляхом виселення Акціонерного банку
«Кліринговий дім» з вказаного
приміщення та передати зазначене
приміщення Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради з тих
підстав, що територіальною громадою м.
Одеси було у встановленому законом
порядку набуто право власності на
вищезазначене приміщення відповідно
до рішення Одеської обласної ради
народних депутатів від 25. 11. 1991 р. № 266-XXI
«Про розмежування державного майна між
власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області», за яким у власність міст
обласного підпорядкування був
включений житловий і нежитловий фонд
місцевих рад народних депутатів. Проте
це право оспорювалося з боку ОСОБА_2 і
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15. 06. 2007 р. у справі № 2-6295/07
було визнано дійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення площею 267,9 кв. м., що
розташовано в АДРЕСА_1 та визнано за
ОСОБА_2 право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 312,3 кв. м.
за цією адресою, але в подальшому у
зв'язку з нововиявленими обставинами
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 28. 10. 2008 р. це рішення суду було
скасовано, а потім ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси
від 20. 03. 2012 р. позов у цій справі був
залишений без розгляду. З огляду на це у
ОСОБА_2 не виникло права власності на
спірне приміщення, незважаючи на це
спірне приміщення було ОСОБА_2
відчужено за договором від 17. 12. 2007 р. на
користь ОСОБА_3, який в свою чергу за
договором від 27. 12. 2007 р. відчужив спірне
приміщення Акціонерному банку
«Кліринговий дім», в користуванні
якого це приміщення і знаходиться на
час спору.

Зазначено, що вищевказані угоди
укладені в порушення приписів діючого
законодавства України, а саме ст. 658 ЦК
України тому, що ОСОБА_2 не набула права
власності на спірне приміщення на
підставі рішення суду і тому не мала
права на його відчуження на користь
ОСОБА_3, який не набув права власності
на спірне приміщення, у зв'язку з чим не
мав права на відчуження цього
приміщення на користь Акціонерного
банку «Кліринговий дім». З урахуванням
цього, з посиланням на ст. ст. 203, 215, 216, 228,
319, 321 ЦК України вказується, що договір
купівлі-продажу від 17. 07. 2007 р. підлягає
визнанню недійсним, оскільки
суперечить нормам цивільного
законодавства, інтересам держави і
суспільства, а також зазначається, що
норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може
застосовуватися як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі і з
посиланням на ст. ст. 330, 338 ЦК України
зазначається, що власник має право
витребувати майно, якщо воно вибуло з
його власності поза його волею.
Вказується, що уповноважені органи
територіальної громади м. Одеси не
надавали згоди на вибуття з
комунальної власності спірного
нежитлового приміщення площею 312,3 кв. м.
(а. с. 47-51).

30. 05. 2013 р. Публічне акціонерне
товариство «Банк «Кліринговий дім»
(далі ПАТ «Банк «Кліринговий дім»)
звернулося до суду з зустрічним
позовом до Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права
власності на нежитлове приміщення,
площею 312,3 кв. м., по АДРЕСА_1 з тих
підстав, що 27. 12. 2007 р. між АБ
«Кліринговий дім» та ОСОБА_3 було
укладено відповідно до вимог
законодавства договір купівлі-продажу
цього нежитлового приміщення, що
зареєстровано в Державному реєстрі
правочинів 27. 12. 2007 р., номер правочину
2616228, право власності на це майно
зареєстровано 15. 01. 2008 р. в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості», а
також у позові зазначено, що до дати
укладення договору це приміщення
знаходилося в іпотеці у ВАТ
«Всеукраїнській Акціонерний Банк»
згідно іпотечного нотаріально
посвідченого договору від 25. 07. 2007 р. і
на момент укладення договору рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 15. 06. 2007 р. було чинним і ніким не
оскаржувалося, а ОСОБА_3 володів та
розпоряджався спірним приміщенням на
законних підставах, і відсутні докази,
що спірне приміщення коли-небудь
належало на праві власності
територіальній громаді м. Одеси (а. с.
138-140).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 17. 10. 2013 р. відмовлено у
задоволенні позову Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради і задоволено зустрічну
позовну заяву ПАТ «Банк «Кліринговий
дім» до Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради про
визнання права власності. Визнано за
ПАТ «Банк «Кліринговий дім» право
власності на нежитлове приміщення
площею 312,3 кв. м., що розташоване в
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради ставить питання про
скасування рішення суду як незаконного
та необґрунтованого з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
і відмовою у задоволенні зустрічного
позову з підстав зазначених у позовних
вимогах Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради з
посиланням також на те, що за
апеляційною скаргою ОСОБА_7 рішенням
апеляційного суду Одеської області від
28. 05. 2012 р. скасовано рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 14. 11. 2011 р., за яким ОСОБА_8, ОСОБА_2 та
АКБ «Кліринговий дім» визнали
недійсним договір купівлі-продажу
квартири першого поверху № 4 будинку
АДРЕСА_1. Вказується, що частина
вищевказаних приміщень загальною
площею 312 кв. м. у формі квартири першого
поверху № 4 належать на праві приватної
власності ОСОБА_7, що виключає
задоволення зустрічного позову про
визнання права власності.

Крім того, зазначається, що нежитлові
приміщення підвалу загальною площею 67,6
кв. м. та приміщення горища загальною
площею 66,6 кв. м. є об'єктом комунальної
власності територіальної громади на
підставі рішення Одеської обласної
ради народних депутатів від 25. 11. 1991 р. №
266-XXI «Про розмежування державного
майна між власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області».

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 25. 12. 2013 р. залишено без змін
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 17. 10. 2013 р.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 02. 04. 2014 р. закрито
апеляційне провадження за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17. 10. 2013 р. з
тих підстав, що заочним рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 16. 02. 2007 р. за ОСОБА_7 визнано право
власності на реконструйовану кв. 4 по
АДРЕСА_1, загальною площею 101,6 кв. м. і
ОСОБА_7 не оспорювала того факту, що на
даний час у Приморському районному
суді розглядається спір за її позовом
до ПАТ «Банк «Кліринговий дім» з тих
самих підстав, що вказані в апеляційній
скарзі, у зв'язку з чим колегія прийшла
до висновку, що рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 17. 10. 2013 р. не
порушено права ОСОБА_7

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09. 07. 2014 р. ухвала
апеляційного суду Одеської області від
25. 12. 2013 р. скасована, а справу передано
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В судовому засіданні Добров Р. М.,
представник Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради,
підтримав доводи апеляційної скарги, а
Воробйов В. В., представник ПАТ «Банк
Кліринговий дім», і адвокат ОСОБА_11,
представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3, вважають
рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради виходив з того, що є
безпідставним посилання Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради на те, що постанова
Кабінету Міністрів України № 311 від 05.
11. 1991 р. «Про розмежування державного
майна України між загальнодержавною
(республіканською) власністю і
власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю) та
рішення Одеської обласної ради
народних депутатів № 266 -ХХІ від 25. 11. 1991
р. «Про розмежування державного майна
між власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області є підставами набуття
територіальною громадою м. Одеси на
спірне приміщення і Департаментом
комунальної власності Одеської
міської ради не доведено, що спірне
майно є комунальною власністю
територіальної громади м. Одеси;
зазначив з посиланням на правову
позицію Верховного Суду України, що
права особи, яка вважає себе власником
спірного майна підлягають захисту
шляхом пред'явлення віндікаційного
позову на підставі ст. 388 ЦК України, а
також з того, що у справі не встановлено
наявності у позивача будь-якого
порушеного права чи інтересу з боку
відповідачів.

Задовольняючи зустрічний позов ПАТ
«Банк «Кліринговий дім» про визнання
права власності на спірне майно суд
першої інстанції виходив з того, що у
ПАТ «Банк «Кліринговий дім» з моменту
державної реєстрації 15. 01. 2008 р. виникло
право власності на спірне приміщення
на підставі договору купівлі-продажу
від 27. 12. 2007 р., який не визнаний
недійсним і нікчемність якого судом не
встановлено, але це право власності
оспорюється Департаментом комунальної
власності Одеської міської ради, що
підтверджується фактом звернення
цього Департаменту до суду з
відповідним позовом у даній справі.

Проте з такими висновками суду в
повному обсягу погодитися не можна з
таких підстав.

Згідно зі ст. 658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару.

Згідно з вимогами ЦК України особа, яка
вважає, що її речові права порушені, має
право звернутись до суду як з позовом
про визнання відповідної угоди
недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і
з позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння (ст. ст. 330,
388 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України.

Згідно зі ст. 216 ЦК України кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала право його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно,
зокрема, вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке
вибуло з володіння власника на
підставі рішення суду, ухваленого щодо
цього майна, але в подальшому
скасованого, вважається таким, що
вибуло з володіння власника поза його
волею, що закріплено як правова позиція
у постанові Верховного Суду України
від 16. 04. 2014 р. у справі № 6-146цс13, що
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Судом встановлено, що за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
квартири від 31. 03. 2006 р. ОСОБА_12 продала
ОСОБА_13 кв. № 4 по АДРЕСА_1, яка
складається з 4 житлових кімнат та
підсобних приміщень житловою площею 58,8
кв. м. і загальною площею 77,3 кв. м. (т. 1 а.
с. 92-93).

За нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 26. 05. 2006 р. ОСОБА_8
продав ОСОБА_7 квартиру № 4, по АДРЕСА_1
(т. 1 а. с. 86).

За нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 06. 12. 2006 р., ОСОБА_15 і
ОСОБА_16 продали ОСОБА_8 квартиру № 10 в
будинку АДРЕСА_1, що складається з 4
жилих кімнат, житловою площею 65,7 кв. м.,
загальною площею 112,4 кв. м. (т. 1 а. с. 81).

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 16. 02. 2007 р. у
справі за позовом ОСОБА_7 до Одеської
міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та
РОН» про визнання права власності на
квартиру визнано за ОСОБА_7 право
власності на реконструйовану квартиру
№ 4 по АДРЕСА_1, загальною житловою
площею 81,7 кв. м., загальною площею 101,6 кв.
м. з зобов'язанням КП «ОМБТІ та РОН»
зареєструвати рішення суду (т. 1 а. с. 88).

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 20. 03. 2007 р. у
справі за позовом ОСОБА_8 до Одеської
міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та
РОН», про визнання права власності за
ОСОБА_8 визнано право власності на
реконструйовану кв. № 10 по АДРЕСА_1, з
корисною площею квартири 73,3 кв. м.,
загальною площею 166,3 кв. м. з вказівкою,
що рішення суду підлягає обов'язковій
реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН» (т. 1 а. с.
90).

За договором купівлі-продажу від 27. 04.
2007 р., укладеним в простій письмовій
формі, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (надалі
Продавець) продали, а ОСОБА_2 (надалі
Покупець) купила власність у вигляді
нежитлового приміщення площею 267,9 кв.
м., розташованого в АДРЕСА_1 з вказівкою,
що об'єкт, що продається, належить
Продавцю на підставі «рішення суду №
2-3914/07 від 16. 02. 2007 р., рішення суду № 2-4409/07
від 20. 03. 2007 р., зареєстр. 14. 05. 2007 р. в кн..
630 пр-183, № 407». За умовами договору
об'єкт, що продається, оцінений в 52000
доларів США, розрахунки за об'єкт
проводяться при підписанні договору,
право власності на об'єкт переходить
Покупцю після отримання Продавцем
повної вартості приміщення, що
продається, після чого Продавець в
десятиденний термін зобов'язується
засвідчити цей договір нотаріально (т. 1
а. с. 18).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15. 06. 2007 р. визнано дійсним
договір купівлі-продажу від 27. 04. 2007 р.,
згідно якого ОСОБА_2 купила, а ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 продали нежитлове приміщення,
загальною площею 312,3 кв. м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 і визнано за ОСОБА_2
право власності на нежитлове
приміщення, загальною площею 312,3 кв. м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.
с. 15-16).

За договором купівлі-продажу
нерухомого майна від 17. 07. 2007 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 за
93677 грн. нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1, яке їй належить на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 15. 06. 2007 р., і складається з
нежитлового приміщення, загальною
площею 312,3 кв. м. (т. 1 а. с. 56-57).

Право власності за ОСОБА_3 на вказане
приміщення було на підставі цього
договору зареєстроване в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості» 19.
07. 2007 р., реєстраційний номер 19526562.

В подальшому вказане приміщення за
договором купівлі-продажу нерухомого
майна від 27. 12. 2007 р. ОСОБА_3 продав
Акціонерному банку «Кліринговий дім»
за 5065100 грн. За умовами договору він є
укладеним з моменту його підписання
представниками сторін, нотаріального
посвідчення та державної реєстрації та
діє до повного виконання сторонами
своїх обов'язків (т. 1 а. с. 59-63).

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно КП
«Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» від 15. 01. 2008 р. № 17363618
видно, що нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1 15. 01. 2008 р. зареєстроване за
Акціонерним банком «Кліринговий дім»
на підставі договору купівлі-продажу р
№ 10072/27. 12. 2007/ ОСОБА_17 приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу (т. 1 а. с. 58).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 28. 10. 2008 р. скасовано рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 15. 06. 2007 р. у зв'язку з нововиявленими
обставинами і ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси від 20. 03. 2012 р.
позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа без самостійних вимог щодо
предмету спору Публічне акціонерне
товариство «Банк «Клірінгів Дім», про
визнання договору купівлі-продажу
нежилого приміщення від 27. 04. 2007 р.
дійсним та визнання права власності на
нежиле приміщення залишено без
розгляду (т. 1 а. с. 17).

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи, в тому числі
встановлені змістом судових рішень,
сторони їх не оспорюють, і у справі
відсутні докази, які б спростовували
наведене.

Аналізуючи матеріали справи і
перевіряючи рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, при розгляді даної цивільної
справи апеляційний суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Суттю позовних вимог Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради

є те, що позивач вважає, що його права
порушені у зв'язку з тим, що рішенням
Одеської обласної ради народних
депутатів від 25. 11. 1991 р. № 266-XXI «Про
розмежування державного майна між
власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області» у власність міст обласного
підпорядкування був включений
житловий і нежитловий фонд місцевих
рад народних депутатів, але це право
оспорювалося з боку ОСОБА_2 і рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 15. 06. 2007 р. у справі № 2-6295/07 за
позовом ОСОБА_2 було визнано дійсним
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення площею 267,9 кв. м., що
розташовано в АДРЕСА_1, та визнано за
ОСОБА_2 право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 312,3 кв. м.
за цією адресою, але в подальшому у
зв'язку з нововиявленими обставинами
ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 28. 10. 2008 р. це рішення суду було
скасовано, а в подальшому ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси
від 20. 03. 2012 р. позов у цій справі був
залишений без розгляду. З огляду на це у
ОСОБА_2 не виникло права власності на
спірне приміщення, незважаючи на це
спірне приміщення було ОСОБА_2
відчужено за договором від 17. 12. 2007 р. на
користь ОСОБА_3, який в свою чергу за
договором від 27. 12. 2007 р. відчужив спірне
приміщення Акціонерному банку
«Кліринговий дім», в користуванні
якого це приміщення і знаходиться на
час спору.

Але, як видно з матеріалів справи, яка
розглядається судом лише в межах
заявленого позову, у позивача -
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради - відсутні
будь-які правовстановлюючі документи
на підставі рішення Одеської обласної
ради народних депутатів від 25. 11. 1991 р. №
266-XXI «Про розмежування державного
майна між власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області» (в якому не визначені
конкретні об'єкти житлового та
нежитлового фонду з вказівкою адрес)
щодо права власності Одеської міської
ради або підпорядкованих їй юридичних
осіб стосовно спірного нежитлового
приміщення площею 312,3 кв. м., що
розташовано в АДРЕСА_1, статус якого у
вигляді нежитлового приміщення площею
312,3 кв. м. було встановлено лише
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 15. 06. 2007 р.

Таким чином, Департамент комунальної
власності Одеської міської ради не міг
у встановленому законом порядку на
підставі рішення Одеської обласної
ради народних депутатів від 25. 11. 1991 р. №
266-XXI «Про розмежування державного
майна між власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області» набути рішення на спірне
нежитлове приміщення площею 312,3 кв. м.,
яке виникло вже після ухвалення цього
рішення Одеської обласної ради і
отримало цей статус лише у 2007 р.

У справі відсутні дані, що ОСОБА_2
оспорювала права територіальної
громади м. Одеси право власності на
вищезазначене приміщення відповідно
до рішення Одеської обласної ради
народних депутатів від 25. 11. 1991 р. № 266-XXI
«Про розмежування державного майна між
власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області», оскільки судовий спір мав
місце лише між нею та попередніми
власниками складових спірного
приміщення у вигляді 2 окремих квартир -
ОСОБА_7 і ОСОБА_8, оскільки спірне
нежитлове приміщення площею 312,3 кв. м.
до набуття цього статусу складалося з 2
окремих приміщень - квартир, які
належали 2 різним власникам-фізичним
особам, а не Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради тощо.

За таких обставин за вищенаведених
правових положень і правової позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 16. 04. 2014 р. у справі №
6-146цс13, майно, яке вибуло з володіння
власника на підставі рішення суду,
ухваленого щодо цього майна, але в
подальшому скасованого, вважається
таким, що вибуло з володіння власника
поза його волею і може бути витребувано
в порядку ст. 388 ЦК України, а отже не є
належним спосіб захисту обраний
позивачем у вигляді вимог про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
17. 07. 2007 р. спірного нежитлового
приміщення площею 312,3 кв. м., укладеного
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який мав місце на
підставі скасованого в подальшому
рішення суду, внаслідок чого відсутні
підстави для задоволення позову
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради щодо визнання
недійсним вказаного договору
купівлі-продажу від 17. 07. 2007 р.

Що стосується самої вимоги
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради про витребування
цього майна у ПАТ «Банк «Кліринговий
дім», то вона не підлягає задоволенню
як за відсутності правовстановлюючих
документів позивача про право
власності на спірне майно, так і за
відсутності самого цього майна тому, що
спірне майно отримало статус
нежитлового приміщення площею 312,3 кв. м.
як майно належне ОСОБА_2 лише на
підставі рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 15. 06. 2007 р. і
втратило статус нежитлового
приміщення площею 312,3 кв. м. зі
скасуванням цього рішення суду ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси
від 28. 10. 2008 р.

Оскільки за відсутності правового
статусу спірного нежитлового
приміщення площею 312,3 кв. м. вказане
приміщення в такому статусі не може
бути предметом судового розгляду і
витребувано від теперішнього
володільця, то відсутні підстави для
його витребування як цілком, так і
частково з підстав, вказаних у позові.

У зв'язку з наведеним, а також тому, що
вимоги щодо витребування частини
спірного приміщення не заявлялися у
позові, не мають правового значення
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що нежитлові приміщення підвалу
загальною площею 67,6 кв. м. та приміщення
горища загальною площею 66,6 кв. м. у
спірному нежитловому приміщенні
площею 312,3 кв. м. є об'єктом комунальної
власності територіальної громади на
підставі рішення Одеської обласної
ради народних депутатів від 25. 11. 1991 р. №
266-XXI «Про розмежування державного
майна між власністю обласної ради, міст
обласного підпорядкування та районів
області».

З аналогічних викладених вище підстав
не має значення і визначення
правомірності або неправомірності
відчуження ОСОБА_3 спірного
нежитлового приміщення площею 312,3 кв.
м. на користь Акціонерного банку
«Кліринговий дім».

За таких обставин, в межах заявленого
позову Департаментом комунальної
власності Одеської міської ради,
останній не довів свої позовні вимоги
щодо порушення його речових прав як
власника або заінтересованої особи, в
результаті чого суд не мав підстав
безпідставно визнати його власником
спірного приміщення або
заінтересованою особою, права якої
щодо спірного приміщення порушено
оспорюваним договором від 17. 07. 2007 р. та
витребувати спірне майно від
теперішнього володільця.

Внаслідок викладеного відсутні
підстави для задоволення зазначеного
позову Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради, що
вказує на обґрунтованість та
законність рішення суду першої
інстанції в цій частині, у зв'язку з чим
відсутні підстави для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції в
цій частині.

Що стосується зустрічних позовних
вимог ПАТ «Банк «Кліринговий дім» про
визнання за ним права власності на
спірне приміщення, то апеляційний суд
вважає, що для його задоволення у суду
першої інстанції були відсутні правові
підстави.

Так, за ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як видно з заявлених позовних вимог
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради, останнім
ставляться вимоги щодо спірного майна
у зв'язку зі скасування рішення суду на
підставі якого в подальшому воно було
продане, а не у зв'язку з оспоренням або
невизнанням чи у зв'язку з втратою
документів, що засвідчують право
власності.

За відсутності інших даних не
встановлення у справі обставин,
передбачених ст. 392 ЦК України, а також
відсутність правового статусу
спірного приміщення як нежитлового
площею 312,3 кв. м. (після скасування
рішення суду про встановлення статусу
спірного нежитлового приміщення
площею 312,3 кв. м.) виключає можливість
задоволення зустрічного позову ПАТ
«Банк «Кліринговий дім» про визнання
за ним права власності на неіснуюче на
час спору в правовому сенсі спірне
нежитлове приміщення площею 312,3 кв. м.

На підставі наведених обставин
апеляційний суд приходить до висновку,
що висновки суду за результатами
розгляду зустрічного позову не
відповідають обставинам справи; має
місце порушення і неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, що є підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні зустрічного
позову ПАТ «Банк «Кліринговий дім».

З урахуванням викладених обставин на
підставі вимог ст. ст. 11, 303 ЦПК України
щодо розгляду справи в межах заявлених
позивачем вимог та апеляційної скарги
і відповідно до вимог ст. ст. 303, 309 ЦПК
України апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції належить скасувати в частині
задоволення зустрічного позову ПАТ
«Банк «Кліринговий дім» до
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права власності на
нежитлове приміщення, площею 312,3 кв. м.,
по АДРЕСА_1 з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні цього зустрічного позову,
а в іншій частині рішення суду підлягає
залишенню без змін.

За наявності спірних питань щодо
нерухомості з ПАТ «Банк «Кліринговий
дім» вказане не позбавляє Департамент
комунальної власності Одеської
міської ради права на вирішення їх в
судовому порядку з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1, 309, 313, 314, 316,
317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 17. 10. 2013 р. скасувати в частині
задоволення зустрічного позову
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Кліринговий дім» до
Департаменту комунальної власності
Одеської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права власності.

Відмовити у задоволенні зустрічної
позовної заяви Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Кліринговий дім» до Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на нежитлове
приміщення, площею 312,3 кв. м., по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17. 10. 2013 р.
залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков