У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, товариства з обмеженою
відповідальністю «Медіус-Плюс» про
стягнення боргу за договором позики та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційними скаргами
товариства з обмеженою
відповідальністю «Медиус-плюс» та
ОСОБА_5 на рішення Березанського
районного суду Миколаївської області
від 25 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 4 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 7 травня 2010 року між ним та
ОСОБА_5 укладено договір позики та
додаткові угоди до нього від 8
травня та 21 червня 2010 року на суму 1 429 750
доларів США, що згідно офіційного курсу
НБУ становить 11 337 918 грн, строком до 1
жовтня 2012 року. На
забезпечення виконання умов договору
позики, у той же день між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Медиус-плюс» (далі -
ТОВ «Медиус-плюс») укладено договір
іпотеки нерухомого майна - комплексу,
бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначаючи, що позичальник повернула
борг не в повному обсязі, позивач
просив суд стягнути з ОСОБА_5 залишок
боргу за договором позики у сумі 8 279 582
грн, три проценти річних у сумі
248 387 грн 36 коп. та звернути стягнення на
предмет іпотеки шляхом його продажу з
прилюдних торгів.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 4 червня 2014 року, позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в рахунок сплати суми
боргу 8 527 968 грн, в тому числі основний
борг - 8 279 582 грн та три проценти річних у
сумі 248 387 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме: нерухоме майно - комплекс, базу
відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за
іпотечним договором від 7 травня 2010
року для погашення заборгованості
перед ОСОБА_4 в сумі 8 527 968 грн шляхом
продажу на прилюдних торгах, за
початковою ціною на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії
виконавчого провадження.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційних скаргах ТОВ «Медиус-плюс»
та ОСОБА_5 просять скасувати зазначені
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму коштів) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеними з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За своїми правовими ознаками договір
позики є реальною, односторонньою,
оплатною або безоплатною угодою, на
підтвердження якої може бути надана
розписка позичальника, яка є доказом не
лише укладення договору, а й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику.

Положеннями ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку, що у зв'язку з неналежним
виконанням позичальником зобов'язань
за договором позики, виникла
заборгованість, яка підлягає стягненню
з урахуванням трьох процентів річних
від простроченої суми. Крім того,
оскільки зобов'язання за договором
позики не виконані, майновий
поручитель несе відповідальність
перед кредитором в межах вартості
предмета іпотеку, тому в рахунок
погашення заборгованості підлягає
задоволенню позов в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Медиус-плюс» та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Березанського районного суду
Миколаївської області від 25 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 4 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко