У х в а л а

іменем україни

8 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Дем'яносова М.В.,
Амеліна В.І., Ступак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, Відділу
Держземагентства у Києво-
Святошинському районі Київської
області, Реєстраційної служби Києво-
Святошинського районного управління
юстиції Київської області про визнання
рішень сільської ради, державних актів
на право власності на земельні ділянки
недійсними, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, скасування
державної реєстрації земельних
ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2 на рішення апеляційного
суду Київської області від 05 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є власником земельної
ділянки площею 0,3755 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
державного акту на право приватної
власності від 30 березня 2002 року.
Зазначала, що 14 лютого 2011 року вона
звернулась до ТОВ «Земля і право» із
заявою про встановлення (відновлення) в
натурі (на місцевості) межі земельних
ділянок для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та для
ведення особистого селянського
господарства. У ході виготовлення
технічної документації було виявлено,
що її земельна ділянка накладається на
сусідні земельні ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 та належать відповідно ОСОБА_2
та ОСОБА_3 Уточнивши позовні вимоги,
позивачка просила визнати недійсним та
скасувати державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,200 га, виданий на ім'я ОСОБА_2 22
січня 2008 року, визнати недійсним та
скасувати рішення
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області 8 сесії 24
скликання від 22 травня 2003 року № 5/15, на
підставі якого виданий вищевказаний
державний акт в частині, яка стосується
ОСОБА_2, визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487 га,
виданий на ім'я ОСОБА_6 22 січня 2008 року,
визнати недійсним та скасувати рішення
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області 5 сесії 5
скликання від 8 листопада 2006 року
№ 15/1, на підставі якого
ОСОБА_6 виданий зазначений державний
акт в частині, що стосується ОСОБА_6,
визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_3, 4 лютого 2009 року;
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_6, видане Першою Київською
обласною державною нотаріальною
контрою 20 серпня 2008 року, а саме: в
частині, яка стосується земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3; скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, що має кадастровий
№ :01:036:0060 та знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, а також скасувати
державну реєстрацію земельної ділянки,
що має кадастровий № :01:036:0061 та
знаходиться за вказаною адресою.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
грудня 2013 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 05 червня 2014 року,
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсними та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,2000га., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
виданий на ім'я ОСОБА_2 22 січня 2008 року.

Визнано недійсним та скасовано рішення
Петропавлівсько- Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області 8 сесії 24
скликання від 22 травня 2003 року №5/15, на
підставі якого виданий вищевказаний
державний акт в частині, яка стосується
ОСОБА_2

Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487га., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_6 22 січня 2008 року.

Визнано недійсним та скасовано рішення
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області 5 сесії 5
скликання від 23 листопада 2006 року №15/1,
на підставі якого ОСОБА_6 виданий
вищевказаний державний акт в частині,
що стосується ОСОБА_6

Визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487га., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
виданий на ім'я ОСОБА_3 04 лютого 2009 року.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом після
померлої ОСОБА_6, видане Першою
Київською обласною державною
нотаріальною конторою 20 серпня 2008 року,
а саме: в частині, яка стосується
земельної ділянки, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3. В іншій частині
позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2 просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд виходив з наявності
підстав для часткового задоволення
позову.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки загальною
площею 0,3775 га (0,2356 га - для ведення
особистого селянського господарства, а
1410 га - для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно державного акта на право
приватної власності на землю, виданого
30 березня 2002 року на підставі рішення
виконавчого комітету
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області, № 702 від 30
листопада 2001 року та зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 1792.

Відповідачем ОСОБА_2 та матір'ю
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - було за
спільною згодою розділено земельну
ділянку, що перебувала у їх спільному
користуванні, внаслідок чого за першою
було закріплено земельну ділянку
площею 0,2000 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3 за другою - земельну
ділянку площею 0,1487 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3, земельну ділянку
площею 0,0057 га було визначено як двір
загального користування ОСОБА_6 та
ОСОБА_2

22 січня 2008 року матері відповідача
ОСОБА_3- ОСОБА_6 - відповідно до
рішення 5 сесії 5 скликання
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 23
листопада 2006 року № 15/1 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487 га, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

ОСОБА_6 користувалась земельною
ділянкою у зазначених межах протягом
тривалого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
(чинного на дату прийняття спірного
рішення сільської ради від 23 листопада
2006 року) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
документа, що посвідчує право
власності та його державної
реєстрації.

З акту встановлення на місцевості,
погодження зовнішньої межі земельної
ділянки та перенесення в натуру,
передачу на зберігання межових знаків
власнику (користувачу) земельної
ділянки та акту відновлення в натурі та
передачу на зберігання межових знаків
зовнішньої межі земельної ділянки від 5
вересня 2007 року вбачається, що межі
земельної ділянки встановлені на
місцевості, погоджені з суміжними
землекористувачами: ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та встановлені в натурі.
З позивачкою межі земельної ділянки не
погоджувались, оскільки вона не була
суміжним землекористувачем ОСОБА_6 з
боку оспорюваної частини земельної
ділянки.

До смерті ОСОБА_6 у 2008 році, ОСОБА_1
жодних претензій на спірну частину
земельної ділянки не заявляла.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_6 померла. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 20 серпня 2008 року,
спадкоємцем земельною ділянки 0.1487 га
став її син, ОСОБА_3, який 11
червня 2010 року уклав договір
купівлі-продажу земельної ділянки з
ОСОБА_4 і ОСОБА_5

4 лютого 2009 року ОСОБА_3 було видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1487 га, цільове
призначення - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_3,
зареєстрований у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

ОСОБА_1 не оспорювала зазначений
державний акт про право власності на
земельну ділянку, виданий ОСОБА_6 22
січня 2008 року, та свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане після
смерті матері ОСОБА_3 20 серпня 2008 року.

9 березня 2011 року управління
Держкомзему в Києво-Святошинському
районі Київської області надало ТОВ
«Земля і право» відповідь № 2682, згідно
з якою при визначенні кадастрового
номера на земельну ділянку позивача
було виявлено технічну помилку, а саме:
земельна ділянка ОСОБА_1 накладається
на земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

19 січня 2012 року ОСОБА_1, представником
ТОВ «Земля і право», головою земельної
комісії та землевпорядником
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради було складено Акт
виїзду земельної комісії та про
встановлення в натурі (на місцевості)
меж земельних ділянок, відповідно до
якого суміжні землевласники: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не погоджували з позивачем межі
своїх ділянок під час процедури
приватизації, межі земельних ділянок
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 накладаються на межі
земельної ділянки позивача на площу
відповідно 0,0272 га та 0,0174га.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до статті 155 ЗК України, у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Вирішуючи справу та задовольняючи
позов, суд апеляційної інстанції
належним чином не врахував те, що
ОСОБА_1, приватизуючи належну їй
земельну ділянку та отримавши
державний акт на право власності на
неї, не встановила на місцевості меж
земельної ділянки, сільською радою
встановлення зовнішніх меж на
місцевості, погодження зовнішньої межі
та перенесення в натуру не проводилось,
відповідний акт не складався.

Крім цього, у порушення ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України суд апеляційної інстанції
належним чином не звернув уваги на те,
що позивачкою не було з достовірністю
належним чином доведено факт того, що
саме земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3
накладаються на її земельну ділянку,
враховуючи суперечливість наданих нею
доказів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
належним чином не перевірив, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
сторін, якими доказами вони
підтверджуються; не визначився з
нормами матеріального та
процесуального права, які підлягали
застосуванню, не встановив усіх
фактичних обставин справи, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, суд апеляційної інстанції
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, таке
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 05 червня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак