Справа №487/6936/13-ц 02.12.2014 02.12.2014 02.12.2014
Провадження №22-ц/784/3298/14 Суддя по 1
інстанції - Андрощук В.В.
Доповідач апеляційного суду -
Ухвала

Іменем України

2 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі судового засідання -
Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника позивача - Банку -
Черняка Ю.В.,

- відповідача ОСОБА_3 та його
представника - ОСОБА_4,

- відповідачки ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 року у
справі за

позовом

публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
до ОСОБА_7, ОСОБА_5, діючих також в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_8, про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року публічне
акціонерне товариство «Перший
Український Міжнародний Банк» (далі -
Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_7
про звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення.

Позов обґрунтовано тим, що 28
березня 2008 року між Банком та ОСОБА_7
укладено кредитний договір № 6260512, за
умовами якого позивач надав останньому
кредит в сумі 42 000 доларів США строком
до 28 березня 2028 року під 13,49 % річних.

В забезпечення зобов'язань за цим
кредитним договором 28 березня 2008 року
між Банком та позичальником в
нотаріальній формі укладено договір
іпотеки, за яким відповідач передав в
іпотеку Банку належну йому
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 43,6 кв.м, житловою - 26,6
кв.м, заставною вартістю 214 700 грн.

Позивач зазначав, що у зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
свого зобов'язання станом на 21 липня 2013
року утворилася заборгованість в
розмірі 63 207,80 доларів США, в рахунок
погашення якої просив звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу предмета іпотеки на публічних
торгах за початковою ціною, визначеною
під час проведення виконавчих дій.

Крім того, просив виселити зі
зняттям з реєстрації усіх мешканців,
які проживають та зареєстровані в
квартирі.

Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 20 червня 2014 року
до участі у справі в якості
відповідачів залучені ОСОБА_5, діюча
також в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не заперечуючи проти наявності
заборгованості, відповідачі просили
відмовити у задоволенні позову Банку,
посилаючись на те, що їх
правовідносини поширюється дія
Закону України від 3 червня 2014 року «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову Банку.

В апеляційній скарзі Банк,
посилаючись на неповне з'ясування
судом усіх обставин спору та
необґрунтованість рішення суду, просив
його скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити їх позовні вимоги у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 572 ЦК України та ст. 33
Закону України «Про іпотеку» (далі -
Закон), у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється, зокрема,
й за рішенням суду.

Статтею 35 цього ж Закону передбачено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю письмову вимогу
про усунення порушень і попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо вимога іпотекодержателя
залишається без задоволення, він
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Разом з тим, у ч.2 ст. 35 цього ж Закону
зазначено, що відсутність письмової
вимоги або попередження не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутися у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

За змістом частин 2, 4, 5 ст. 590 ЦК,
заставодержатель набуває права
звернення на предмет застави, якщо
зобов'язання не буде виконано в
установлений строк (термін), якщо інше
не передбачено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, 28 березня
2008 року між Банком та ОСОБА_7 укладено
кредитний договір № 6260512, за умовами
якого позивач надав останньому кредит
в сумі 42 000 доларів США строком до 28
березня 2028 року під 13,49 % річних для
придбання житла.

В забезпечення зобов'язань за цим
кредитним договором 28 березня 2008 року
між Банком та позичальником ОСОБА_7
укладено договір іпотеки, за яким
відповідач передав в іпотеку Банку
належну йому двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 43,6 кв.м,
житловою - 26,6 кв.м, заставною вартістю 214
700 грн. Договір іпотеки посвідчений
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та накладена заборона на відчуження
предмета іпотеки.

Згідно із розрахунком
заборгованості станом на 21 липня 2013
року у позичальника утворилася
заборгованість в розмірі 63 207,80 доларів
США, із яких:

- 41 575,43 дол. США - заборгованість
за кредитом (тіло кредиту);

- 14 332,56 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 7 299,81 дол. США - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань.

Вказану заборгованість позивач
просив стягнути за рахунок звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що позивачем доведена наявність у
ОСОБА_7 невиконаних зобов'язань за
кредитним договором від 28 березня 2008
року, в зв'язку з чим в силу положень ст.
33 Закону України «Про іпотеку» та умов
договору іпотеки, у позивача виникло
право задовольнити свої вимоги за
рахунок предмета іпотеки.

Однак, суд виходив з того, що такі
вимоги є передчасними з урахуванням
вимог Закону України від 3 червня 2014
року «Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», який набрав чинності 7 червня
2014 року (далі - Закон), оскільки
іпотекодавець відноситься до
категорії суб'єктів на яких
розповсюджується дія цього Закону.

У статті 4 Закону встановлено, що
протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Цей Закон набирає чинності з дня
його опублікування та втрачає
чинність з дня набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та /або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та
штрафів, які нараховуються (були
нараховані) на таку основну суму
заборгованості (ст. 3 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 1 цього
Закону не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке
вважається предметом застави згідно
із ст. 4 Закону України «Про заставу»
та /або предметом іпотеки згідно із ст. 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме майно;

загальна площа такого
нерухомого майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто Закон України від 3 червня
2014 року «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» є спеціальним та тимчасовим,
який прийнято пізніше Закону України
«Про іпотеку» та ЦК України, тому він
має пріоритет щодо його застосування
на певний період. Саме цим законом
накладається мораторій на вчинення
відповідних дій щодо певного виду
іпотечного майна за наявності умов,
зазначених у цьому законі.

Із матеріалів справи вбачається,
зокрема із довідки ЖЕК № 3 про склад
сім'ї іпотекодавця, що в зазначеній
квартирі ОСОБА_7 проживає та
зареєстрований складом сім'ї із трьох
осіб: дружиною ОСОБА_5 та їх
неповнолітньою донькою ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 112).

Згідно інформаційних довідок з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно іпотекодавець іншого
житла на праві власності не має (а.с
148-154).

За ОСОБА_5 зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_2, яка
належить їй на підставі: свідоцтва про
право власності, виданого 16 листопада
1993 року в порядку приватизації
житлово-комунальним управлінням
Чорноморського суднобудівного заводу,
а також на підставі договору дарування,
посвідченого 2 листопада 2009 року
приватним нотаріусом Миколаївського
міського округу ОСОБА_12 За такого,
квартира зареєстрована за дружиною
ОСОБА_7 не є об'єктом права спільного
сумісного майна подружжя.

Разом з тим, рішенням
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 5 березня 2014 року
розірвано шлюб, зареєстрований 3
листопада 2006 року, між ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 Рішення суду набрало законної
сили 17 березня 2014 року і з цього часу
шлюб між ними вважається припиненим (
а.с. 156).

Отже, іпотекодавець, який
проживає і зареєстрований в спірній
квартирі, іншого житла, окрім
іпотечного, не має.

Позовна вимога Банку про
виселення відповідачів з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 109 ЖК
України, є похідною від вимог про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, тому відсутні й підстави для
виселення іпотекодавця та членів його
сім'ї або колишніх членів його сім'ї
із зазначених підстав.

За такого, доводи апеляційної
скарги про незаконність рішення є
безпідставними.

Колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк»
відхилити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 21
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: