Відділ у справах громадянства,
імміграції, реєстрації фізичних осіб
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України
Справа № 369/7703/14-ц
провадження 2/369/3210/14
РІШЕННЯ

Іменем України

27.08.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя
особа Києво-Святошинський районний
відділ Управління Державної
міграційної служби України в Київській
області про визнання особи такою, що
втратили право користування житловим
приміщенням, зобов'язання вчинити дію, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивач звернулись до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що йому на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1. У
червні 2013 році за його згоди в квартирі
були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_5.
Разом з тим, відповідачі жодного дня не
проживали, квартирою не цікавляться,
комунальні послуги не сплачують.
Оскільки відповідачі не проживають без
поважних причин тривалий час, причини
відсутності є не поважними, тому просив
суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2; зняти з реєстрації ОСОБА_3 та
ОСОБА_5.

У судове засідання представник
позивача не з'явилась. Про час та місце
розгляду справи повідомлена. Надала
суду заяву про розгляд справи у її
відсутність.

У судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_5 не
з'явилися. Про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Подали суду заяви про розгляд справи в
їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено,
що власником квартири, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_3, є ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно, виданого 27
вересня 2011 року виконавчим комітетом
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області та витягом
про реєстрацію права власності №31462914
від 28 вересня 2011 року.

З довідки форми 3 від 09 липня 2014 року ТОВ
«Екожитлосервіс» встановлено, що за
адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані:
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина), ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (син), ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4
(мати дружини), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5
(батько дружини), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64
Житлового кодексу України, до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать дружина, діти і батьки.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового
кодексу України припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.

При розгляді справи суду не подано
доказів родинних відносин між
позивачами та відповідачем.

За правилом ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

З пояснень позивача встановлено, що у
липні 2011 року його син та відповідачка
разом з дитиною виїхала з помешкання, а
у січні 2012 року відповідачка припинила
шлюбні стосунки та виїхала за кордон. З
того часу вона не намагалась вселитись
до спірного житла та не проживала у
спірному будинку.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України
гарантоване кожному право на житло,
ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як на підставі і в порядку,
передбаченому законом.

За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» визначає,
що у справах про визнання наймача або
членів його сім'ї такими, що втратила
право користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Факт не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5
також підтверджується актами депутата
Петропавлівсько-Борщагівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 20 травня
2014 року, 24 січня 2014 року, 19 грудня 2013
року. З поданого акту вбачається, що
факт не проживання відповідачів за
вказаною адресою підтвердили сусіди
ОСОБА_9, заступник директора ТОВ
«Екожитлосервіс».

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не проживають у
житловому приміщенні з моменту
реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, не мали
перешкод в користуванні спірним
житлом, своїх речей там не зберігають,
житловою площею не цікавляться,
витрати по його утриманню не несуть,
дій які б свідчили про намір та бажання
зберегти за собою право користування
жилим приміщенням, не вчинили, з
заявами про вселення на спірну житлову
площу не зверталась.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачі втратили
право користування спірним жилим
приміщенням, добровільно не проживаючи
в жилому приміщення і без поважних
причин в ньому не проживали понад один
рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405
ЦК України дає підстави суду визнати
відповідачів таким, що втратили право
користуватись житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а тому
позов в цій частині підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Таким чином, позовні вимоги про
зобов'язання зняти з реєстрації
відповідачів не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич