У х в а л а

іменем україни

6 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про
визнання договору іпотеки припиненим,
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права наступного
іпотекодержателя;за касаційною
скаргою ОСОБА_7, подану в інтересах
ОСОБА_6, на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 28 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те 26 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 укладено договір позики на суму
20 400 доларів США, з повернення
зазначеного боргу частинами, але не
пізніше 26 листопада 2009 року. На
забезпечення виконання умов
зазначеного договору 26 листопада 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено
договір поруки. З метою додаткового
забезпечення виконання своїх
зобов'язань за договором позики у той
же день між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено
договір іпотеки, предметом якого
квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_6, як
поручитель, здійснила повне погашення
боргу перед позичальником. Рішенням
суду, що набрало законної сили,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
суму боргу, проценти, три відсотки
річних та штраф. Посилаючись на те, що
зобов'язання за договором позики
виконані, просила визнати припиненим
договір іпотеки квартири

У січні 2014 року ОСОБА_8 звернулася до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, 26 листопада 2008 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір
позики на суму 20 400 доларів США, з
повернення зазначеного боргу
частинами, але не пізніше 26 листопада
2009 року. Посилаючись на те, що
борг за договором позики був погашений
поручителем, позивач просила суд
визнати за нею право наступного, після
ОСОБА_5 іпотекодержателя на предмет
іпотеки з проведенням державної
реєстрації її права іпотекодержателя у
встановленому законом порядку.

ОСОБА_10 звернувся із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що він є
єдиним спадкоємцем першої черги, а
також те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не
перебували у зареєстрованому шлюбі та
не проживали однією сім'єю. Посилаючись
на зазначені обставини, позивач просив
усунути перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні 37/100
частини домоволодіння АДРЕСА_2, шляхом
виселення ОСОБА_8 з 37/100 частин
зазначеного домоволодіння.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеськоїх області
від 18 березня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_8 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_10 задоволено.

Виселено ОСОБА_8 з 37/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги, а у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10
відмовити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_8, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, обґрунтовано виходив
з того, що позивач не надала на
підтвердження своїх позовних вимоги
належних та допустимих доказів.

Задовольняючи позов ОСОБА_10, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, дійшов правильного
висновку, що ОСОБА_11 членом
сім'ї власника домоволодіння не
являється та зареєстрована за іншою
адресою.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні були
дотримані норми матеріального та
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що судом попередньої
інстанції правильно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судове рішення
ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова