Ухвала

іменем україни

3 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 9 квітня 2014 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 16 липня 2014 року,

встановила:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Акцент-Банк» (далі - Банк)
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
договору від 21 лютого 2008 року,
укладеного між Банком та ОСОБА_3,
остання отримала кредит у сумі 4 000 грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Неналежне
виконання ОСОБА_3 умов укладеного
договору призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 20 лютого
2014 року склала 22 198,165 грн, та
добровільно сплачена не була.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 9 квітня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитом в розмірі 2 341,87 грн,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі

8 943,04 грн, заборгованість по комісії за
користуванням кредитом та штрафи
(фіксована частина та процентна
складова) в розмірі 2 341,87 грн, та судові
витрати в розмірі 243,60 грн. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 16 липня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині обґрунтування підстав відмови
у стягненні комісії змінено; у частині
відмови у позові про стягнення штрафу
скасовано, у цій частині ухвалено нове
рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» штраф в сумі 1
064,25 грн.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині зміни обґрунтування підстав
відмови у стягненні комісії та
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні комісії та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

У іншій частині судові рішення не
оскаржуються, а тому не перевіряються
судом касаційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи Банку в стягненні з ОСОБА_3
боргу по комісії у сумі 9 380 грн,
апеляційний суд виходив із того, що не
встановлено будь-яких послуг, які б
давали позивачеві право стягнути з
відповідачки комісію у розмірі 3,50% (
більше ніж розмір процентів за
користування кредитними коштами).

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

За правилами частини першої ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг
повинен містити розмір фінансового
активу, зазначений у грошовому виразі,
строки його внесення та умови
взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що несправедливими є
положення договору про споживчий
кредит, які містять умови про зміни у
витратах, зокрема, щодо плати за
обслуговування кредиту та плати за
дострокове його погашення, і це є
підставою для визнання таких положень
недійсними.

З обставин справи, встановлених судом,
вбачається, що предметом спору між
сторонами було стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 21 лютого 2008 року, укладеного між
сторонами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено свободу
договору, а саме: відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, розумності
та справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України).

При цьому у порушення вимог ст. ст. 212-214,
316 ЦПК України апеляційний суд
відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення комісії за користування
кредитом на вказане уваги не звернув та
не перевірив указану суть умови, що
свідчить про неповне з'ясування
фактичних обставин справи, які мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Вищевикладене свідчить про те, що суд
апеляційної інстанції припустився
порушень норм процесуального права, що
згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухваленого
апеляційним судом рішення в частині
стягнення комісії за користування
кредитом з направленням справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 16 липня 2014 року в частині
стягнення комісії за користування
кредитом скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська