Провадження № 2/161/4312/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі головуючого судді - Присяжнюк
Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування жилим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2014 року ОСОБА_1
звернулася суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право на користування жилим
приміщенням. Свій позов мотивує тим, що
на праві власності їй належить
житловий будинок АДРЕСА_1. В даному
будинку зареєстровано четверо осіб: її
син, вона та колишня невістка з онуком -
відповідачі по справі. Дуже довгий
період відповідачі не проживають у
будинку, що стверджується актом
перевірки паспортного режиму. Змінивши
своє місце проживання, вони
добровільно не знімаються із
реєстрації, а тому просить визнати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право на користування жилим
приміщенням.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала з підстав викладених
у позовній заяві, просила позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила
відмовити в задоволенні позову на
підставі того, що вона не втрачає
зацікавленості до даного житла, проте
їй чиняться перешкоди у користуванні
будинком через неприязні відносини із
свекрухою.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду справи. В судовому засіданні,
яке відбувалося 13 жовтня 2014 року позов
заперечив, просив відмовити в його
задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, покази свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником житлового будинку АДРЕСА_2,
що стверджується копією рішення
Луцького міськрайонного суду від 22
листопада 2007 року та копією витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно та копією технічного паспорта
(а.с.5-9).

Згідно копії будинкової книги в
будинку АДРЕСА_1 зареєстровані з 27
липня 2010 року відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а.с.10-12).

Із пояснень сторін встановлено, що
ОСОБА_2 є невісткою ОСОБА_1, а ОСОБА_3 - її
онуком. Відповідачі фактично вселилися
в будинок з 2006 року та почали проживали
з позивачем однією сім?єю, а з 2010 року
вона дала згоду на їх реєстрацію. На
даний час відповідач ОСОБА_2 перебуває
у шлюбі із сином позивача ОСОБА_5

Таким чином відповідачі були вселені у
спірний житловий будинок як члени сім'ї
зі згоди власника житлового будинку.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

При цьому, якщо власник своїми діями
буде заважати праву проживання і особа
змушена буде залишити житлове
приміщення і переїхати, то таку
відсутність не можна визнати як
відсутність без поважних причин,
оскільки такі дії власника слід
визнати як поважну причину відсутності
суб'єкта права проживання і його право
припиненим не буде.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 слідує,
що вона разом із сином не може
проживати у спірному житловому
будинку, оскільки зі свекрухою
склалися неприязні стосунки, часто
виникають сварки та скандали, крім
того, чоловік ОСОБА_5 зловживав
спиртними напоями, внаслідок чого
постійно чинив як психологічне так і
фізичне насильство в сім'ї. Дані
обставини підтверджені наданими в
судове засідання постановами про
відмову в порушенні кримінальної
справи (а.с. 24-27), показами свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

При цьому, з представленого суду акту
перевірки паспортного режиму
вбачається, що він складений в один
день 15 серпня 2014 року і зі слів ОСОБА_1,
тобто вказаний доказ не підтверджує
відсутність без поважних причин ОСОБА_2
та ОСОБА_3 у згаданому будинку та
викладене у ньому не може слугувати
беззаперечним доказом не проживання та
втрату відповідачами інтересу до
спірного житла (а.с. 15).

Таким чином, оскільки як встановлено
судом відповідачі зареєстровані у
будинку та мешкали там як невістка та
онук власника будинку ОСОБА_1, а потім
тимчасово виїхали з будинку, у зв'язку з
тим, що у них не склалися відносини з
позивачем, інтересу до житла не
втратили, а свого власного житла не
мають, всі ці обставини свідчать про
поважність її не проживання у будинку.

Таким чином, проаналізувавши зібрані
та досліджені в судовому засіданні
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позивач всупереч ст. 60 ЦПК України не
представила суду належних, допустимих
і достатніх доказів відсутності
відповідачів у спірному будинку та
втрати до житла інтересу, а тому позов
до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 58, 60, 88, 209, 213-215
ЦПК України, ст.ст. 9, 156 ЖК України, ст. 405
ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання осіб такими, що втратили
право на користування жилим
приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Присяжнюк
Л.М.