Номер провадження: 22-ц/785/6662/14
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Ступакова
О.А.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5,
представника прокуратури Одеської
області - Кірющенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участю
третьої особи Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
про позбавлення батьківських прав, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 20 травня 2014 року,-

встановила:

07.02.2014р. ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої
особи Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
про позбавлення батьківських прав у
відношенні неповнолітньої доньки
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачка, посилалася на те, що
відповідач ОСОБА_5 вихованням дитини
не займається, не цікавиться її станом
здоров'я, не спілкується з нею, сплачує
аліменти, розмір яких є недостатнім для
утримання доньки, додаткову
матеріальну допомогу не надає, що
вказує на його байдужість до дитини, а
тому є підстави для позбавлення його
батьківських прав.

У судовому засіданні позивач
позовну заяву підтримала, просила її
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти позовних
вимог заперечувала.

Представник третьої особи - Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був сповіщений належним чином,
причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20.05.2014р. у задоволенні
позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 20.05.2014р. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому,
посилається на те, відповідач ОСОБА_5
матеріальної допомоги на утримання
доньки не надає, не цікавиться та не
піклується про стан здоров'я дитини,
ніколи не відвідував доньку ні у
дитячому садку, ні в учбовому закладі.

Суд у порушення ст. 19 СК України та не
зважаючи на лист служби у справах дітей
у Київському районі Одеської міської
ради щодо неможливості надати
попередній висновок про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5
відносно малолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, постановив рішення про
відмову у позові.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2, її
представник ОСОБА_3, підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, посилаючись на те, що
відповідач з моменту народження дитини
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, не піклується
про дитину, не бере участі у її
вихованні та матеріальному
забезпеченні, не виявляє до неї
батьківської турботи та уваги, не
турбується про її фізичний і духовний
розвиток, не спілкується з нею.

Відповідач ОСОБА_5, який раніше
надавав пояснення, його представник
ОСОБА_4 посилалися на те, що позивачка
перешкоджає ОСОБА_5 зустрічатися з
дитиною, від виконання своїх
батьківських обов'язків він не
ухилявся, любить свою доньку,
матеріально утримує та заперечує
проти позбавлення його батьківських
прав.

Представник прокуратури Одеської
області - Кірющенко А.В. заперечувала
проти позбавлення батьківських прав
ОСОБА_5, посилаючись на виключні
обставини для цього та на відсутність
законних підстав щодо позбавлення
батьківських прав ОСОБА_5

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю-доповідача, мотиви і доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що ОСОБА_5 проявляє
бажання займатися вихованням дитини,
однак існують перешкоди зі сторони
позивача щодо зустрічей з дитиною. Суд
також врахував те, що відповідач
працює моряком, у зв'язку зі своєю
професійною діяльністю, відповідач
багато часу проводить у рейсі, що
позбавляє його спілкуватися з дитиною,
а тому суд прийшов до висновку, що
наявні у матеріалах цивільної справи
докази не є достатніми для
обґрунтованості висновку про ухилення
відповідача від виховання доньки,
оскільки зібрані докази не свідчать
про байдуже ставлення до дитини та
свідоме нехтування відповідачем
своїми батьківськими обов'язками
відповідно до вимог ст.164 СК України.

З'ясувавши в достатньо повному
обсязі права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевіривши доводи
та давши їм належну правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 вищевказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3, передбачено, що
позбавлення батьківських прав
(тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно
її утримують, та ін.), що надані
батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин
суду потрібно ретельно перевіряти
докази, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги, обов'язково здійснювати
необхідні дії для залучення
відповідача у справі та з'ясування його
позиції й обґрунтувань.

Крім того, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19
СК України передбачено, що при
розгляді судом спорів щодо позбавлення
чи поновлення батьківських прав орган
опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору.

Судом встановлено, що 21 березня
2007р. заочним рішенням Київського
районного суду міста Одеси по справі №
2-393/07 позов ОСОБА_9 було задоволено,
ОСОБА_5 визнано батьком ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач є батьком ОСОБА_7, що
також підтверджено свідоцтвом про
народження серії 1-ЖД від НОМЕР_1.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 06.12.2007р. позов ОСОБА_9
про стягнення аліментів задоволено,
стягнуто з ОСОБА_5 на її користь
аліменти у твердій грошовій сумі у
розмірі 235 грн., щомісячно, на утримання
доньки - ОСОБА_7 до досягнення нею
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно розрахунку заборгованості по
аліментам, наданої державним
виконавцем другого Приморського ВДВС
Одеського МУЮ, встановлено, що станом
на 10.04.2014р. у ОСОБА_5 заборгованості по
сплаті аліментів не існує .

Таким чином, суд першої інстанції
встановив, що відповідач матеріально
забезпечує дитину та на теперішній час
не має заборгованості по аліментам.

Відповідно до ст.164 СК України, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з
пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без
поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з
дитиною;

4) є хронічними алкоголіками
або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення
умисного злочину щодо дитини.

Згідно ч.І ст.141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Частини 1,2,3 ст.157 СК України
передбачають, що питання виховання
дитини вирішується батьками спільно.
Той із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 сплачує аліменти на користь
позивача, заборгованості по аліментам
не має, не знаходиться на обліку у
нарколога, психіатра, за місцем
проживання характеризується
позитивно, на теперішній час уже
працює моряком та знаходиться у рейсі з
21.11.2014р. по 21.03.2015р., що підтверджено
копією укладеного контракту, який
надано до апеляційного суду
представником відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи, на які
посилається позивачка, вимагаючи
позбавлення батьківських прав
відповідача, не є такими, що
заслуговують на застосування
крайнього заходу впливу, яким є
позбавлення батьківських прав на
дитину.

В матеріалах справи відсутні дані,
які б негативно характеризували
відповідача як особистість та члена
суспільства.

Також позивачка не довела суду, що
спілкування відповідача з дитиною в
подальшому може призвести до порушень
прав та інтересів дитини.

До суду не надано доказів винної
поведінки або свідомого нехтування
батьківськими обов'язками відповідача
відносно малолітньої дитини, не надано
доказів і вжиття відносно відповідача
заходів реагування з приводу
неналежного виконання ним
батьківських обов'язків.

Конфліктні відносини між
сторонами не є підставою для
позбавлення батьківських прав.

Тимчасова відсутність у
відповідача можливості
працевлаштування та мати постійну і
високооплачувану роботу, матеріальні
труднощі (невисокий заробіток), а також
те, що відповідач за фахом роботи є
моряком, може тривалий час знаходиться
в рейсі, в цей час не спілкується з
дитиною, не можуть бути визнані
підставою для позбавлення відповідача
батьківських прав.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що з урахуванням особи батька,
який позитивно характеризується,
любить дитину, приймає міри по її
матеріальному забезпеченню, що судом
не встановлена винна поведінка батька,
яку можна розцінити як свідоме
ухилення від виховання дитини та
враховуючи, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
рішення суду про відмову у
позбавленні батьківських прав є
законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта щодо позбавлення
батьківських прав є необґрунтованими,
оскільки позивачкою не надано належних
і допустимих доказів невиконання
відповідачем своїх батьківських
обов'язків без поважних причин, також
судом не встановлено винної поведінки
останнього щодо ухилення від виховання
дитини і свідомого нехтування ним
своїми обов'язками, тому підстави для
позбавлення відповідача батьківських
прав, встановлені пунктом 2 частини
першої статті 164 СК України, відсутні.

З урахуванням викладеного,
приймаючи до уваги, що за змістом ч. 1 п.
2 ст. 164 СК України і роз'яснень, які
містяться у п. п. 15, 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову позивачу у задоволенні
позову.

Відповідно до положень ч.6 ст.19 СК
України суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу
опіки та піклування Київської районної
адміністрації від 03 жовтня 2014р. ОСОБА_5
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків, не намагається забезпечити
достатній життєвий рівень дитині,
аліменти сплачує нерегулярно, з
02.03.2009р. не надсилав грошові перекази на
утримання дитини у розмірі більше, ніж
235 грн., не турбується про стан її
здоров'я, не спілкується з дитиною, а
тому доцільно позбавити ОСОБА_5
батьківських прав (а.с.163-166).

Колегія суддів не погоджується
з висновком органу опіки та піклування
щодо доцільності позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав, оскільки він є
недостатньо обґрунтованим та
суперечить інтересам малолітньої
дитини. Доводи, на які посилається
орган опіки та піклування, вимагаючи
позбавлення батьківських прав
відповідача, не є таким, що
заслуговують на застосування такого
крайнього заходу впливу, яким є
позбавлення батьківських прав на
дитину у відповідності до вимог ст.164
СК України.

Позбавлення батьківських
прав є виключною мірою, яка тягне за
собою серйозні правові наслідки як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК). Це означає, що позбавлення
батьківських прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів, розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

Інші доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому мають бути відхилені.
За таких обставин, апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209, 307 ч.1п.1, 308, 314,315,
317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 20 травня 2014 року -залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.М.Таварткіладзе

О.А.Ступаков