АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №212/1801/13-ц
Провадження 22ц/774/1372/к/14
суддя Тимошенко
Категорія - 53 ( І )
Суддя-доповідач -
УХВАЛА

Іменем України

03 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді -
Остапенко В.О.,

суддів - Савіної Г.О.,
Чорнобука В.І.

при секретарі -
Чубіній А.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною
скаргою представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного
суду м.Кривого Рогу від 06 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Євраз Суха Балка" про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, стягнення
моральної шкоди.

Особи, що беруть участь у розгляді
справи:

представник Публічного акціонерного
товариства "Євраз Суха Балка" - Бехверха
Ірина Іванівна.

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» (надалі - ПАТ «Євраз
Суха Балка») про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні і моральної шкоди,
посилаючись на те, у період часу з
02.03.1989року по 08.08.2011 року позивач
працював на різних професіях і посадах
у відповідача що рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
22.08.2013 року залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12.11.2013 року з відповідача на
користь позивача стягнуто недоплачену
заробітну плату за час відпусток в сумі
5668, 75 грн.

З вини відповідача позивачу при
звільненні не були виплачені всі
належні йому до сплати суми, в зв'язку з
чим позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 150 928, 89 грн. та
моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Після уточнення позовних вимог,
представник позивача ОСОБА_3 просив суд
стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
у сумі 160 832, 80 грн. та моральну шкоду у
сумі 5 000 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 06 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку при
звільненні у сумі 5 000 грн. без
урахування утримання податку з доходів
фізичних осіб та у відшкодування
моральної шкоди - 1 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено .

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на
користь держави судовий збір в сумі 243,
60 грн.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення суду в
частині стягнення з ПАТ «Євраз Суха
Балка» середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
змінити, збільшивши його розмір до 160 832,
80 грн. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Судом не взято до уваги, що
рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 22.08.2013 року позовні
вимоги позивача про стягнення
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток задоволені в повному обсязі,
а тому з відповідача на користь
позивача повинно бути стягнуто 160 832, 80
грн., що передбачено ст. 117 КЗпП України.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник ПАТ «Євраз Суха
Балка» просить апеляційну скаргу
представника позивача відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
працював у період часу з 02.03.1989 року по
08.08.2011 року працював на підприємстві
відповідача на різних професіях і
посадах.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Кривого Рогу від 22 серпня 2013 року
з Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» на користь позивача
було стягнуто недоплачену заробітну
плату за час відпусток в сумі - 5668
гривень 75 коп.

13 лютого 2014 року позивач отримав кошти
у розмірі 5668 гривень 75 копійок згідно
вищезазначеного рішення суду, у якості
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток (а.с. 21).

Задовольняючи частково позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
того що з вини відповідача позивачу в
день звільнення не були виплачені всі
належні при звільненні суми.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне..

Згідно ст. 43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі несплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
визначені в ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явленим
звільнення працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дають підстави для
висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Отже, непроведения з вини власника
або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

Конституційний Суд України в Рішенні
від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі
за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за
статтею 47 Кодексу роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про наявність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 22 серпня 2013 року з
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» на користь позивача
було стягнуто недоплачену заробітну
плату за час відпусток в сумі - 5668
гривень 75 коп.

13 лютого 2014 року позивач отримав кошти
у розмірі 5668 гривень 75 копійок згідно
вищезазначеного рішення суду, у якості
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток.

Таким чином, між сторонами виник спір
щодо розміру належних до виплати при
звільненні сум.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
(далі - Порядок), середньомісячна
заробітна плата визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці, що передують події, якою
пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування
виплат у випадку збереження середньої
заробітної плати провадиться виходячи
з розміру середньоденної заробітної
плати.

В п. 8 зазначено, що нарахування виплат,
що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, у випадках,
передбачених чинним законодавством,
календарних днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число
календарних днів за цей період. У разі
коли середня місячна заробітна плата
визначена законодавством як
розрахункова величина для нарахування
виплат і допомоги, вона обчислюється
шляхом множення середньоденної
заробітної плати на середньомісячне
число робочих днів у розрахунковому
періоді (п. 8 Порядку).

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню середній
заробіток позивача за весь час
затримки з 23.08.2013 року по 13.02.2014 року (в
межах позовних вимог), який складає 160
832, 80 гривні (253, 28 гривень
(середньоденний заробіток ) х 635 дні
затримки розрахунку).

Однак, згідно п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
роз'яснено, що при визначенні розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку судам необхідно врахувати
розмір спірної суми, істотність цієї
частки порівняно із середнім
заробітком працівника, вини
роботодавця у порушенні строків її
виплати та інших конкретних обставин
справи.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що сума середнього заробітку
за час затримки розрахунку має бути
співмірною із сумою заборгованості по
заробітній платі, і тому стягнув з
відповідача на користь позивача ОСОБА_2
5 000,00 грн. на відшкодування середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 06 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)