Справа № 466/5311/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Ковальчука О.І.

при секретарі -
Кривяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Департамент житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради про
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т
а н о в и в:

29 липня 2014 року позивач звернувся з
позовом до відповідача ОСОБА_2, третьої
особи Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради про
зобов'язання відповідача звернутися в
Львівську міську раду з заявою про
перепоховання ОСОБА_3 в склепі, що
належить позивачу відповідно до
свідоцтва №441 від 07.09.2013р.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 роки
помер син позивача - ОСОБА_3, який
похований на 30-а полі Голосіївського
кладовища, про що в Книзі рєєстрації
поховань зроблено запис за № 3190 від
06.10.2011р.

У зв'язку з похилим віком позивача
ОСОБА_1 організацію поховання
покійного сина ОСОБА_3 за його
дорученням здійснювала дружина
покійного - ОСОБА_2, яка всупереч його
волі та волі покійного сина здійснила
поховання в могилі на полі 30-а
Голосіївського кладовища шляхом
закопування в могилі труни з тілом
померлого, що суперечить вимогам
статті 6 Закону України «Про поховання
та похоронну справу», відповідно до
якої громадянин при побажанні має
право бути похованим у певному місці,
за певними звичаями, поруч з певними
раніше померлими. Поховання покійного
ОСОБА_3 мало бути здійснене в належному
позивачу склепі, побудованого за
власні кошти ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом N441 від
07.09.2012р., де на даний час похоронена
дружина позивача, а покійному матір,
ОСОБА_4, та де бажає бути похований
позивач ОСОБА_1, оскільки склеп
розрахований на 4 місця.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
поховання та похоронну справу» та п.2.12
Наказ Держжитлокомунгоспу України від
19.11.2003р. № 193 зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 08.09.2004р.
за № 1113/9712 «Порядок утримання кладовищ
та інших місць поховань перепоховань»
перепоховань останків померлого
допускається у виняткових випадках за
рішенням виконавчого органу міської
ради на підставі письмового звернення
особи, що здійснила поховання, висновку
органу санітарно-епідеміологічної
служби, лікарського свідоцтва про
смерть, дозволу виконавчого органу
відповідної міської ради про поховання
останків на іншому кладовищі.

Окрім цього зазначає, що причиною
перепоховання ОСОБА_3 є те, що його воля
була на поховання в родинному склепі,
крім того могила, де захоронений ОСОБА_3
знаходиться на схилі гори і за
відсутності належного догляду може
обсипатися.

Крім позивача за могилою ніхто не
доглядає, однак враховуючи його
похилий вік та з часом і позивач не
зможе доглядати могилу. Крім того,
позивачем ОСОБА_1 отримано відповідні
висновки про доцільність
перепоховання в тому числі і Курією
Львівської архиєпархії Української
Греко-католицької церкви, що
підтверджується листом від 01.11.2013р.за
№ЛВ 13/1500. На підставі вищевикладеного,
ОСОБА_1 звертався в Львівську міську
раду, однак йому було відмовлено в
перепохованні, оскільки повинна
звернутися особа, яка поховала. З
врахуванням наведеного, просить позов
задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позовні вимоги, давши
пояснення аналогічні тим, що викладені
в поданому до суду позові. Просить
позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечила та
пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_3, який являвся сином
позивача. Організацією поховання свого
чоловіка займалася відповідачка
ОСОБА_2 та похоронили померлого на
Голосіївському кладовищі, де і
залишила місце для себе. Зазначила, що
відвідує разом з дітьми могилу свого
чоловіка та з моральної сторони
заперечує щодо його перепоховання.
Просить у задоволенні позову
відмовити.

Представник Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради в судове
засідання не з"явився, хоча належним
чином повідомлявся про час та місце
слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін, свідка
ОСОБА_5, з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 - син позивача
ОСОБА_1, а чоловік відповідачки ОСОБА_2,
яка і займалася організацією поховання
покійного ОСОБА_3 та поховання
відбулося на полі 30-а Голосіївського
кладовища.

З пояснень відповідачки ОСОБА_2, даних в
судовому засіданні вбачається, що
остання разом з своїми дітьми постійно
відвідує могилу свого покійного
чоловіка, належним чином доглядає за
нею. Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що
залишила біля свого покійного чоловіка
місце на цьому ж полі 30-а
Голосіївського кладовища, де колись
бажає бути захоронена.

Дані обставини стверджуються також
показанням допитаної в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_5 -
доньки покійного ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 298 Цивільного
кодексу України, кожен зобовязаний
шанобливо ставитися до тіла людини, яка
померла та до місця поховання людини. У
разі глуму над тілом людини, яка
померла, або над місцем її поховання
члени її сімї, близькі родичі мають
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про
поховання та похоронну справу»,
поховання померлого це комплекс
заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини
до поміщення труни з тілом або урни з
прахом у могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству. Могила це місце на
кладовищі, у крематорії, колумбарії або
в іншій будівлі чи споруді, призначеній
для організації поховання померлих, де
похована труна з тілом померлого чи
урна з прахом. Місце поховання -
кладовище, крематорій, колумбарій або
інша будівля чи споруда, призначена для
організації поховання померлих.

У відповідності до Закону України "Про
поховання та похоронну справу", могила
- це місце на кладовищі, у крематорії,
колумбарії або в іншій будівлі чи
споруді, призначеній для організації
поховання померлих, де похована труна з
тілом померлого чи урна з прахом. Цей
закон визначає поняття наруги над
тілом (останками, прахом) померлого -
це вчинення непристойних умисних дій
над тілом (останками, прахом) померлого,
самовільне знімання одягу з тіла
(останків, праху) померлого,
переміщення в інше місце або
розчленування чи знищення тіла
(останків, праху) померлого, здійснення
акту некрофілії, використання частин
похованого тіла з ритуальними чи
іншими, не передбаченими чинним
законодавством цілями, або вчинення
інших дій, що мали на меті зневажити
родинну чи суспільну пам'ять про
померлого, продемонструвати негативне
ставлення до померлого, завдати
образи рідним та близьким померлого,
виявити зневагу до суспільних,
релігійних принципів та традицій в цій
сфері.

Відповідно до ч.7 ст. 23 Закону України
«Про поховання та похоронну справу»,
існуючі місця поховання не підлягають
знесенню і можуть бути перенесені
тільки за рішенням відповідного органу
місцевого самоврядування у випадку
постійного підтоплення, зсуву,
землетрусу або іншого стихійного лиха.
Однак позивачем суду не надано
підтвердження того, що могилі, де
заборонений ОСОБА_3 загрожує постійне
підтоплення, зсув, землетрус або інше
стихійне лихо.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 21 Закону
України «Про поховання та похоронну
справу» перепоховання останків
померлих допускається у виняткових
випадках за рішенням виконавчого
органу сільської, селищної, міської
ради на підставі письмового звернення
особи, яка здійснила поховання,
висновку органу
санітарно-епідеміологічної служби,
лікарського свідоцтва про смерть,
дозволу виконавчого органу
відповідної сільської, селищної,
міської ради на поховання останків на
іншому кладовищі. Перепоховання
останків померлих може здійснюватися в
інших випадках згідно із
законодавством України.

Оскільки заяви від відповідача ОСОБА_2,
яка здійснювала поховання свого
покійного чоловіка, про перепоховання
останків померлого не надходило, тому
здійснити перепоховання без
зазначених в законі підстав неможливо.

Таким чином, обраний позивачем спосіб
захисту свого права прямо суперечить
вимогам чинного законодавства, так як
завданням цивільного судочинства є
захист порушеного права, свободи та
інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України, тобто
можливий лише в межах чинного
законодавства та у спосіб, що не
суперечить ні нормам закону, ні
загальним засадам права.

Відтак, при похованні ОСОБА_3 були
дотримані вимоги ЗУ «Про поховання та
похорону справу», а фактичні обставини,
викладені позивачами в заяві, не
підтверджені і будь-яких доказів
неправомірності дій відповідачів
позивач не надав, а тому порушень прав,
свобод та інтересів, за захистом яких
він звернувся до суду зі сторони
відповідача не було.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи
зібрані по справі докази в їх
сукупності суд приходить до висновку,
що позов є безпідставним та у його
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214,
215, 218 ЦПК України, ст. 298 ЦК України,
Законом України «Про поховання та
похоронну справу», суд , -

в и р і ш
и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Департамент житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради про
зобов'язання до вчинення дій -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м.Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: О. І. Ковальчук