Справа № 658/2750/14-ц
(провадження № 2/658/879/2014)
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 року Каховський
міськрайонний суд Херсонської області
в складі

головуючого судді Марків
Т.А.,

при секретарі Полтавській
І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, м. Каховка
Херсонської області, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної
виконавчої служби, третя особа
реєстраційна служба Каховського
міськрайонного управління юстиції
Херсонської області про скасування
постанови, зняття арешту з нерухомого
майна, виключення нерухомого майна з
Єдиного реєстру для реєстрації заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,

встановив:

Позивач звернувся з позовом до
відділу державної виконавчої служби
Каховського міськрайонного управління
юстиції у Херсонській області про
скасування постанови, зняття арешту з
нерухомого майна, виключення
нерухомого майна з Єдиного реєстру для
реєстрації заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Вимоги мотивовано тим, що
позивачу належать 1/2 частина квартири
АДРЕСА_1 однак позивач позбавлений
права розпоряджатися своїм майном,
оскільки постановою державного
виконавця від 21 квітня 2009 року серії АВ
№ 434174 на нього накладено арешт на
підставі виконавчого документа № 2-н-426
виданого 14 квітня 2009 року Каховським
міськрайонним судом Херсонської
області про стягнення з ОСОБА_1 боргу на
користь ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль». З метою
з'ясування питання про накладений
арешт у 2009 році, позивач
звернувся з відповідною заявою до
відповідача, який листом повідомив, що
станом на 05 червня 2014 року виконавчий
документ на підставі якого державним
виконавцем було накладено арешт на
нерухоме майно у відділі відсутній, у
зв'язку з тим, що завершені виконавчі
провадження зберігаються протягом
трьох років, при цьому повідомив, що
згідно з проведеною перевіркою
відсутня інформація про відкриття
виконавчого провадження боржником по
якому виступає позивач. Вказаний у
постанові про накладення арешту борг
перед банком позивачем було повністю
погашено про що свідчить довідка банку
про відсутність заборгованості, тому
вважає, що накладений арешт з цих
підстав підлягає зняттю. За вказаних
обставин позивач просив скасувати
постанову від 21 квітня 2009 року винесену
відділом ДВС про арешт рухомого і
нерухомого майна ОСОБА_1, зняти арешт та
заборону відчуження з нерухомого майна
- квартири АДРЕСА_1; виключити вказану
квартиру з Єдиного реєстру заборони
відчужень об'єктів нерухомого майна.

В судове засідання представник
позивача не з'явився - надав заяву про
розгляд справи за його відсутністю,
відповідно до змісту якої на
задоволенні вимог наполягає, з підстав
викладених в позові, проти заочного
розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача, третьої
особи в судове засідання не з'явилися
оповіщені належним чином про дату, час
та місце розгляду справи, про причини
неявки суд не повідомили. Письмових
заперечень проти позову, будь-яких заяв
та клопотань від них не находило.

Суд вважає можливим розглянути
справу за відсутності сторін.

Вимоги підлягають задоволенню
частково.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Каховського районного управління
юстиції від 21 квітня 2009 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, при примусовому
виконанні судового наказу № 2-н-426
виданого 14 квітня 2009 року Каховським
міськрайонним судом Херсонської
області про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль»
боргу в розмірі 20 393,38 грн., накладено
арешт на все майно, що належить ОСОБА_1,
а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З відповіді начальника ВДВС
Каховського МРУЮ Барзікова О.Г. від 05
червня 2014 року № 07-27-2956, слідує, що
станом на 05 червня 2014 року виконавчий
документ на підставі якого державним
виконавцем було накладено арешт на
майно ОСОБА_1 відсутній у
відділі ДВС Каховського МРУЮ
Херсонської області. Згідно з
проведеною перевіркою журналів обліку
виконавчих проваджень переданих
державним виконавцям та журналів
обліку вхідної кореспонденції про
відкриття виконавчих проваджень по
теперішній час, бази даних Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень, відсутня інформація про
відкриття виконавчого провадження,
боржником по якому є ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до виданої довідки
заступником начальника центрального
Каховського відділення (м. Каховка) АТ
«Райффайзен Банк Аваль» Сварцевич В.М.
від 11 червня 2014 року, заборгованість за
кредитним договором № 014/30-02/1160 від
12 березня 2007 року ОСОБА_1 погашена в
повному обсязі 22 січня 2013 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу».

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Так,
державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Як слідує з ч 1 ст. 6 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до Закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно зі ст. 37 Закону, в редакції
чинній на час винесення постанови про
арешт майна боржника від 21 квітня 2009
року, виконавче провадження підлягає
закінченню, зокрема, у випадку
фактичного повного виконання рішення
згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного відділу
Державної виконавчої служби. Копія
постанови у трьохденний строк
надсилається сторонам та суду або
іншому органу (посадовій особі), які
видали виконавчий документ.

Відповідно до ст. 38 Закону у разі
закінчення виконавчого провадження
згідно із ст. 37 цього Закону, крім
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого органу державної
виконавчої служби; повернення
виконавчого документа стягувачу
згідно із ст. 40 цього Закону; повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, згідно із ст. 40-1 цього
Закону припиняється чинність арешту
майна боржника, скасовуються інші
здійснені державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку з завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем був накладений
арешт на майно боржника, у постанові
про закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа стягувачу або повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, державний виконавець
зазначає про скасування арешту,
накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження його майна (ст. 317 ЦК
України),

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Таким чином, виходячи із
встановлених фактичних обставин
справи, приймаючи до уваги
вищенаведені норми права, суд
приходить до висновку про те, що
виконавче провадження в рамках якого
була винесена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 21 квітня 2009 року
було закінчено.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутись до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як слідує зі ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що підстави для накладення
арешту накладеного державним
виконавцем, відпали, а державним
виконавцем порушено вимоги ст. 38 Закону
під час винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки ним не було зазначено про
скасування арешту, накладеного на
майно позивача, що призвело до
порушення його права щодо
розпорядження своєю власністю, яке
підлягає захисту шляхом знаття
накладеного арешту з нерухомого майна.

Щодо вимог позивача про
скасування постанови від 21 квітня 2009
року суд зазначає, що постанова
державного виконавця є законною,
обгрунтовною та такою, що винесена з
дотриманням порядку передбаченого
чинним законодавством, а тому підстав
для її скасування не має, а вимоги в цій
частині не підлягають задоволенню за
необґрунтованістю.

З приводу позовних вимог щодо
виключення зазначеного нерухомого
майна з Єдиного реєстру для реєстрації
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна суд приходить до висновку про те,
що зазначені вище вимоги є похідними
від позовних вимог про зняття арешту з
квартири, окрім цього відповідно до
Положення про Єдиний реєстр для
реєстрації заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 травня 1997 року № 41/5, виключення
вказаного запису з реєстру не належить
до компетенції суду, тому вимоги про
виключення нерухомого майна з реєстру
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8, 21, 22, 24, 41, 55, 124
Конституції України,

ст.ст. 11, 16, 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України,

ст.ст. 3 - 11, 57- 61, 88, 212 - 215, 223 - 226 ЦПК
України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1,
накладений постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Каховського
районного управління юстиції від 21
квітня 2009 року.

В задоволені решти позову
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача протягом
десяти днів з дня отримання ним копії
рішення.

Апеляційна скарга на рішення
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Херсонської області через Каховський
міськрайонний суд Херсонської області.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.А. Марків