ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ
І.К.

при секретарях - ТРОЯН С.П. ПАРХОМЕНКО
А.М., ЗЛЕНКО Ю.В., ЄФРЕМОВУ В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансово -
консультативний центр «Європа»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», третя особа: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання правочинів не дійсними -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів, де є третя особа,
посилаючись на те, що ним був укладений
договір кредиту та іпотеки з
банківською установою від імені якої
діяв ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», який
не мав повноважень на укладення
відповідних правочинів. Крім того,
правочини були укладені внаслідок
зловмисної домовленості
представників. Також, договір кредиту
був укладений без належної банківської
ліцензії для укладення договорів в
іноземній валюті, умови договору є
несправедливими по відношенню до
позивача, зміна кредитора не була
обумовлена умовами договорів і
укладення оспорюваних правочинів
призвели до порушення майнових прав
позивача, зокрема й тому що банком не
було перевірено належним чином
майновий стан позивача.

В судовому засіданні позивач та
представник останнього позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити та
пояснили, що у позивача та працівників
ТОВ «Фінансово - консультативний центр
«Європа» були усні домовленості щодо
укладення оспорюваних правочинів, в
подальшому склад працівників змінився
і домовленості втратили чинність, що
поставило позивача у невигідне
становище та позбавило того на, що він
розраховував. Також, позивач зазначив,
що банківська установа не іде на
зустріч щодо надання реструктуризації
боргу, нараховують відсотки та
посилаються на необхідність вирішення
спірних питань із ТОВ
«Фінансово - консультативний центр
«Європа», якої в свою чергу фактично не
існує і позивач не може її відшукати
для врегулювання питань у позасудовому
порядку.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» позовні вимоги не визнав, від
відповідача надішли письмові
пояснення проти позовних вимог.

Представник ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа» в
судове засідання не з'явився,
відповідач належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, не просив розглянути справу у
відсутність представника, отже суд за
згодою позивача та представника
останнього вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
представника ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа».

Третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3.в судове засідання не
з'явився, належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, проте його неявка не є
перешкодою для її розгляду.

17.05.2007 року між позивачем як
позичальником та ЗАТ «ОТП Банк»
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» як кредитором,
укладений договір кредиту для купівлі
квартири згідно договору купівлі -
продажу від 17.05.2007 року /а.с. 18 - 24/.

17.05.2007 року між вище вказаними
сторонами в забезпечення укладення
основного договору був укладений
договір іпотеки /а.с. 12-17/.

При укладенні оспорюваних правочинів,
а саме договору кредиту та іпотеки від
імені банку виступало ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», яке
діяло зокрема на підставі довіреності
від 20.12.2006 року /а.с. 50/ виданої на
підставі договору доручення від 07.11.2005
року /а.с. 51 - 55/. Проте, відповідно до
договору доручення довірителем є АКБ
«Райффайзенбанк Україна» а повіреним
ТОВ «Фінансово - консультативний центр
«Європа», а за довіреністю вже ЗАТ «ОТП
Банк» уповноважує ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа»
вчиняти дії від імені довірителя,
посилаючись на надання такого права
довіреністю на підставі договору
доручення, про який зазначено вище.

Отже, позивач та представник
останнього посилаються на відсутність
повноважень ЗАТ «ОТП Банк»
уповноважувати ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа» на
укладення правочинів, оскільки договір
доручення, на підставі якого видана
довіреність, укладений не з ЗАТ «ОТП
Банк» та ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», а з
АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ТОВ
«Фінансово - консультативний центр
«Європа» і відповідачі не надали суду
доказів на підтвердження того, що АКБ
«Райффайзенбанк Україна» було
перетворено у ЗАТ «ОТП Банк», який є
його правонаступником за усіма правами
та обов'язками.

Разом з тим, з такими доводами
погодитися не можна виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування.

Так, згідно відомостей із Інтернет
сайту
http://www.unian.ua/society/22006-rayffayzenbank-ukrajina-zminiv-nazvu-n
a-ugorsku.html, 1 червня 2006 року, було
підписано угоду про продаж 100% акцій
«Райффайзенбанк Україна» угорському OTP
BankPlc.

Дозвіл Антимонопольного комітету
України на вказану операцію був
отриманий 15 серпня 2006 року.

Дозвіл Комісії НБУ з питань нагляду і
регулювання діяльності банків на
придбання 100% статутного капіталу АКБ
«Райффайзенбанк Україна» одержано 2
жовтня 2006 року.

7 листопада 2006 року Національний банк
України в Державному реєстрі банків
здійснив запис про реєстрацію нової
редакції статуту ЗАТ «ОТП Банк» у
зв`язку зі зміною назви банку з АКБ
«Райффайзенбанк Україна» на ЗАТ «ОТП
Банк.

Враховуючи наведене, суд вважає
вказані обставини загально відомими і
такими, що не потребують доказуванню
окремо.

З урахуванням наведеного вбачається,
що у даному випадку мало місце злиття
юридичної особи, шляхом перетворення, у
зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 108 ЦК
України до ЗАТ «ОТП Банк»перейшли усі
майно, права та обов'язки АКБ
«Райффайзенбанк Україна».

Отже, доводи позивача та представника
останнього, що ЗАТ «ОТП Банк» на
підставі діючого згідно п. 6.3 договору
доручення між АКБ «Райффайзенбанк
Україна» та ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», не
мала підстав для уповноваження
останньої згідно довіреності наданої
ЗАТ «ОТП Банк»наТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки за договором
доручення усі права та обов'язки за ним
перейшли до ЗАТ «ОТП Банк».

Таким чином, довіреність видана ЗАТ
«ОТП Банк» на ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа» на
вчинення в інтересах довірителя дій,
зокрема і укладення договорів,
правомірно.

Також, суд вважає, що доводи
представника позивача щодо
відсутності прямо визначених
повноважень у директора ТОВ «Фінансово
- консультативний центр «Європа» на
укладення оспорюваних правочинів, що
свідчить про те, що договори укладені
неправомочною особою є неспроможними.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 145 ЦК
України,у товаристві з обмеженою
відповідальністю створюється
виконавчий орган (колегіальний або
одноособовий), який здійснює поточне
керівництво його діяльністю і є
підзвітним загальним зборам його
учасників. Виконавчий орган товариства
може бути обраний також і не зі складу
учасників товариства.

Компетенція виконавчого органу
товариства з обмеженою
відповідальністю, порядок ухвалення
ним рішень і порядок вчинення дій від
імені товариства встановлюються цим
Кодексом, іншим законом і статутом
товариства.

Позивач та представник останнього не
надали суду доказів, зокрема не просили
про витребування останніх тощо, які б
свідчили про те, що директор ТОВ
«Фінансово - консультативний центр
«Європа» не мав повноважень діяти від
імені товариства, зокрема укладати
оспорювані правочини.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що вимоги про визнання
правочинів не дійсними з підстав ст. ст.
203, 215 ЦК України не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Також, вимоги позивача про визнання
правочинів не дійсними з підстави
передбаченої ст. 232 ЦК України, не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин,
який вчинено внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, визнається
судом недійсним.

Відповідно до п. 22 ППВСУ «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», для
визнання правочину недійсним на
підставі статті 232 ЦК необхідним є
встановлення умислу в діях
представника: представник усвідомлює,
що вчиняє правочин всупереч інтересам
довірителя та бажає (або свідомо
допускає) їх настання, а також
наявність домовленості представника
однієї сторони з іншою стороною і
виникнення через це несприятливих
наслідків для довірителя. При цьому не
має значення, чи одержав учасник такої
домовленості яку-небудь вигоду від
здійснення правочину, чи правочин був
вчинений з метою завдання шкоди
довірителю.

Зважаючи на вище наведене, вбачається,
що підстава на яку посилається позивач
не може бути застосована до спірних
правовідносин щодо вимог позивача,
оскільки останній, як сторона
правочинів діяв без представника, а ЗАТ
«ОТП Банк» не вважає, що права
останнього порушені ТОВ «Фінансово -
консультативний центр «Європа», яке
діяло в інтересах банку під час
укладення оспорюваних правочинів і в
цьому разі саме банк мав би право
вимоги, а не позивач.

Крім того, що стосується інших підстав
визнання правочинів не дійсними,
зокрема відсутність банківської
ліцензії на здійснення валютних
операцій у кредитора, несправедливість
умов договорів, неповідомлення про
можливу зміну кредитора, то
невідповідність доводів позивача в цій
частині вимогам закону, вже було
предметом розгляду у судах першої та
апеляційної інстанції, де
неспроможність вказаних підстав
встановлено судовими рішеннями, що
набрали законної сили /а.с. 41-49/.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільні справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Крім того, доводи позивача та
представника останнього про те, що
банком не було належним чином
перевірено майновий стан позивача не
можуть вплинути на думку суду щодо
неспроможності вимог позивача,
оскільки останній при укладенні
оспорюваних правочинів і беручи
зобов'язання виконувати, повинен був
розраховувати об'єктивні та
суб'єктивні умови, включаючи і свій
майновий стан та можливості в
подальшому виконувати взяті на себе
зобов'язання. Таким чином, суд вважає,
що права позивача під час укладення
оспорюваних правочинів кредитором не
були порушені.

Оцінюючи належність, допустимість
доказів окремо, а також достатність і
взаємозв'язок доказів у їх сукупності,
суд дійшов висновку про те, що вимоги
позивача не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, є
незаконними, необґрунтованими і такими
що не підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК України,
ст.ст. 145, 203, 215, 232, 237 ЦК України, п. 22
ППВСУ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»,суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: