АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/5919/13-ц
Головуючий 1 інст. - Грищенко І.О.
Провадження № 22ц/790/7209/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю
секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4,
ТДВ «Міжнародна страхова компанія» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, -

ВСТАНОВИЛА:

25 квітня 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом, в якому
просив стягнути на його користь з
відповідача суму матеріальної шкоди,
завданої в результаті ДТП в розмірі
12671,95 грн., у рахунок відшкодування
моральної шкоди суму в розмірі 11000 грн.
та судові витрати у вигляді судового
збору щодо вимог про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 229,40 грн. і
щодо вимог про відшкодування моральної
шкоди в розмірі 229,40 грн. Посилаючись на
те, що 29.03.2012 року біля 15:00 години він, в
районі перехрестя вул. Сумська та вул.
Скрипника в м. Харкові, припаркував
належний йому на праві власності
автомобіль марки «Nissan Qashqai», державний
номерний знак НОМЕР_1, яким керував. В
цей час, ОСОБА_1 керуючи автомобілем
марки «Nissan Aimera», державний номерний
знак НОМЕР_2, не вибрав безпечну
швидкість руху, в результаті чого скоїв
наїзд на його припаркований
автомобіль. Автомобіль марки «Nissan Aimera»,
державний номерний знак НОМЕР_2 на
праві власності належить ОСОБА_4.
Згідно даних протоколу про
адміністративне порушення № 337920 від 29
березня 2012 року, ДТП відбулася в
результаті недотримання ОСОБА_1
дорожнього руху України. Постановою
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 19.06.2012 року ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
гривень. В результаті ДТП автомобіль
марки «Nissan Qashqai», державний номерний
знак НОМЕР_1 отримав механічні
пошкодження. Згідно даних висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження, розмір матеріальної шкоди
завданої його автомобілю складає 29558,61
грн. Вартість висновку складає 707,04 грн.,
вартість телеграми, яку він направляв
відповідачу, складає 52,20 грн.
Автомобіль марки «Nissan Aimera», державний
номерний знак НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_4, було застраховано в Товаристві
з додатковою відповідальністю
«Міжнародна страхова компанія», у
зв'язку з цим, Товариством з додатковою
відповідальністю «Міжнародна страхова
компанія» вищезазначена
дорожньо-транспортна пригода була
визнана страховим випадком і було
визначено розмір страхового стягнення:
20011,17 грн. Розмір франшизи складає 1000,00
грн. Із визначеної страховою компанією
суми, йому була виплачена сума в
розмірі 19810 грн. Загальна вартість
ремонтно-відновлювальних робіт
автомобіля складає 30281,54 грн. Вартість
дефектовки складає 240,00 грн. Оскільки
частину витрат йому було відшкодовано
страховою компанією, то відповідач
повинен відшкодувати матеріальні
витрати в розмірі 12671,95 грн., з яких 10471,54
грн. - залишок за ремонт автомобіля; 240,00
грн. - дефектовки; 1000 грн. - розмір
франшизи; 201,17 грн. - комісія банку; 707,04
грн. вартість висновку; 52,20 грн. -
вартість телеграми. Крім того, в
наслідок ДТП йому було заподіяно
моральну шкоду, яка виразилась у втраті
душевного спокою, нервовому
потрясінні, безвідповідальності з боку
відповідача, який ніяких пропозицій
для вирішення питання мирним шляхом не
виявив. Він являється приватним
підприємцем і автомобіль потрібен для
роботи, не міг більш ніж 2 тижні на ньому
вільно пересуватися, так, як він
пошкоджений. Суму моральної шкоди він
оцінює в 11000 грн. У зв'язку з тим, що
відповідач не уживає ніяких дій,
пов'язаних з відшкодуванням
матеріального збитку та моральної
шкоди в добровільному порядку, він
вимушений звернутися з даним позовом
до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
підтримав позовні вимоги, просив позов
задовольнити. Не заперечував проти
ухвалення рішення при заочному
розгляді справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про причину неявки суду не
повідомив, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся
своєчасно та належним чином, що
підтверджується рекомендованою
кореспонденцією, яку долучено до
матеріалів справи. Доказів, що
підтверджують поважність причини
неявки, не надав, представника, який би
діяв від його імені, не направив, зави
про відкладення судового засідання або
про розгляд справи у його відсутність,
не представив.

Представник третьої особи ТДВ "МСК",
ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, про причину
неявки не повідомили, про день, час та
місце розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином, що
підтверджується рекомендованою
кореспонденцією, яку долучено до
матеріалів справи.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволені частково. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму
матеріальної шкоди, завданої в
результаті ДТП, в розмірі 12671,95 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
суму моральної шкоди в розмірі 3000
гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 сплачені позивачем при
зверненні з позовом до суду, що
документально підтверджені судові
витрати у вигляді судового збору за
звернення з вимогою про відшкодування
матеріальної шкоди, в розмірі 229,40 грн.,
за звернення з вимогою про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 229, 40 грн., а всього стягнуто 458,80
грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 31 липня 2014 року заява
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
від 05 листопада 2013 року залишена без
задоволення.

Не погодившись з судовим рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просить змінити заочне рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 05 листопада 2013 року,
зменшивши суму матеріальної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди до 5177
грн. 87 коп. та стягнутих судових витрат
пропорційно до задоволених вимог до
розміру 114 грн. 70 коп. В іншій частині
позову відмовити та стягнути з
позивача на його користь понесені
судові витрати. Посилаючись при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
оскільки районний суд не взяв до уваги,
що у разі, якщо цивільно-правова
відповідальність особи застрахована,
вона відповідає за заподіяну нею шкоду
тільки в розмірі, який перевищує ліміт
відповідальності страховика, а
відповідно до Полісу страхування ліміт
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну майну складає 50 000 грн., тобто
апелянт вважає, що оскільки загальна
вартість ремонтно-відновлюваних робіт
автомобіля складає 30281 грн. 54 коп., що є
меншим ліміту відповідальності
страховика за шкоду заподіяну майну,
він має відшкодовувати лише шкоду,
пов'язану зі втратою товарного вигляду
транспортного засобу та суму франшизи,
що складає 5177 грн. 87 коп. Стосовно
моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що її
повинна відшкодовувати Страхова
компанія у розмірі 2 500 грн., що з
урахуванням принципу розумності та
доцільності є достатнім.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного:

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільного
права та інтересу може бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди, а також
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1187 Цивільного
кодексу України, джерелом підвищеної
небезпеки належить визнавати
діяльність пов'язану з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів. Шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» передбачає, що
відповідно до статей 1666, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи , підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у особи, що її
завдавала за умови, що дії останнього
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України,
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу
України, збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Пункт 3 ч.2 ст.23 зазначеного
Кодексу передбачає, що моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала в зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

29 березня 2012 року близько 15:00 год.
ОСОБА_3, в районі перехрестя вул.
Сумської та вул. Скрипника в м. Харкові,
припаркував належний йому на праві
власності автомобіль марки «Nissan Qashqai»,
державний номерний знак НОМЕР_1, яким
він керував. В цей час, ОСОБА_1, керуючи
автомобілем марки «Nissan Aimera», державний
номерний знак НОМЕР_2, не вибрав
безпечну швидкість руху, в результаті
чого скоїв наїзд на перешкоду з
подальшим наїздом на припаркований
автомобіль позивача.

Автомобіль марки «Nissan Aimera», державний
номерний знак НОМЕР_2 на праві
власності належить ОСОБА_4.

Згідно даних протоколу про
адміністративне порушення № 337920 від 29
березня 2012 року, дорожньо-транспортна
пригода відбулася в результаті
порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього
руху України.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 19 червня 2012 року
(справа № 3/2011/2072/12) ОСОБА_1 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00
гривень на користь держави.

Вини ОСОБА_3, в порушенні правил
дорожнього руху не встановлено.

Постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно - правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
дії та чи вчинені вони цією особою (ст.
61.ч.4 ЦПК України).

Згідно даних довідки № 475951 Відділу
Державтоінспекції ХМУ ГУМВС України в
Харківській області, внаслідок ДТП
автомобіль«Nissan Qashqai», державний
номерний знак НОМЕР_1 отримав наступні
механічні пошкодження: переднього
лівого крила, передньої лівої фари,
переднього бамперу, передній колісний
диск, з лівої сторони, лівий передній
підкрилок.

Згідно даних висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 4162
від 06.06.2012 року, яке було проведено
ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса,
розмір матеріальної шкоди завданої
автомобілю позивача складає 29558,61 грн.
Вартість висновку складає 707,04 грн.,
вартість телеграми, яку позивач
направляв на адресу відповідача,
складає 52,20 грн.

Автомобіль марки «Nissan Aimera», державний
номерний знак НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_4, застраховано в ТДВ «Міжнародна
страхова компанія», що підтверджується
копією Полісу №АА/6740353.

У зв'язку з цим, ТДВ «Міжнародна
страхова компанія» вищезазначена
дорожньо-транспортна пригода була
визнана страховим випадком і було
визначено розмір страхового стягнення:
20011,17 грн., що підтверджується копією
листа ТДВ «МСК» № 73 від 16.01.2013 року, яка
долучена до матеріалів справи.

З даних листа № 302 ТДВ «МСК» від 28.02.2013
року вбачається, що згідно полісу
№АА/6740353 розмір франшизи складає 1000,00
грн.

Згідно даних наявного в матеріалах
справи витягу з рахунку від 01.02.2013 року,
із визначеної страховою компанією
суми, позивачу виплачено суму у рахунок
відшкодування шкоди у розмірі 19810 грн.

Як вбачається з Акту виконаних робіт
(наданих послуг) та прийому-передачі
автомобіля №Н4032209 від 05.04.2013 року, -
загальна вартість робіт по відновленню
автомобіля складає 30281,54 грн. Вартість
дефектовки складає 240,00 грн., що
підтверджується копіями акту,
рахунками, квитанціями про оплату, які
містяться в матеріалів справи.

Судом встановлено, що позивач отримав
суму страхового відшкодування в
розмірі 19810 грн., тому сума матеріальної
шкоди, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача
становить 12671,95 грн., з яких 10471,54 грн. -
залишок за ремонт автомобіля; 240,00 грн. -
дефектовки; 1000 грн. - розмір франшизи;
201,17 грн. - комісія банку; 707,04 грн.
вартість висновку; 52,20 грн. - вартість
телеграми.

Крім того, діями відповідача, як
власника джерела підвищеної небезпеки,
позивачу була завдано моральну шкоду,
яка полягала в тому, що з моменту ДТП та
до теперішнього часу відповідачем не
були прийняті заходи по відшкодуванню
матеріальних збитків у добровільному
порядку. Позивач знаходиться в
стресовому та депресивному стані, що
вплинуло на його взаємовідносини з
близькими, родичами, друзями і також
позначилося на його звичному життєвому
устрої. Більш ніж два тижня автомобіль
позивача знаходився у ремонті. Не маючи
особистого транспортного засобу, він,
як приватний підприємець, та його сім'я
були позбавлені можливості
експлуатувати автомобіль, у якому
відчували велику потребу. Позивач
змушений був входити у боргові
зобов'язання зі своїми знайомими для
того, щоб відремонтувати пошкоджений
транспортний засіб. Зазначені
обставини пагубне вплинули на ОСОБА_3, у
зв'язку з чим погіршився стан його
здоров'я. Відмови відповідача в
добровільному порядку відшкодувати
заподіяний їм збиток, поставило
позивача в принизливий і пригнічений
стан, почуття безвихідності, у нього
порушився нормальний життєвий устрій,
втратив на тривалий час необхідні
життєві блага. Автомобіль отримувався
позивачем за засоби, які, скопилися
шляхом найсуворішої економії,
відмовляючи собі у всьому, зробився
непридатним в той час, коли особливо
потребував його користування. Позивач
постійно випробовує дискомфорт і
душевні страждання через те, що
вимушений звертатись за судовим
захистом, відвідувати органи ДАІ, бюро
експертиз, що супроводжується певними
переживаннями і стресами. Фізична і
моральна втома, що накопичилась,
постійна нервова напруга підірвали
його здоров'я та порушило його душевний
спокій.

Суд вважав, що вимога позивача про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 11000 грн. підлягає частковому
задоволенню, оскільки факт заподіяння
позивачу моральної шкоди, внаслідок
ДТП, що відбулася через недотримання
відповідачем Правил Дорожнього Руху
України та ігнорування відповідачем
законних вимог позивача щодо
добровільного відшкодування
матеріальної шкоди, принесення
вибачень, тощо, є очевидний та не
викликає сумнівів, однак розмір
моральної шкоди в сумі 11000 грн. не
відповідає вимогам розумності та
справедливості, як це передбачено
діючим законодавством України,
оскільки моральна шкода оцінена
позивачем суб'єктивно, тому суд вважав
доцільним визначити суму завданої
моральної шкоди в розмірі 3000 грн., що є
достатньою сумою для компенсації
позивачу негативних наслідків,
завданих в результаті неправомірних
дій відповідача, пов'язаних з
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, що відбулася з вини
останнього.

Таким чином, судом встановлено, що
зібрані у справі докази та їх належна
оцінка вказують на наявність підстав
для стягнення з відповідача на користь
позивача матеріального збитку,
завданого в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,
моральної шкоди в розмірі 3000 грн. та
судових витрат.

Судові витрати, понесені позивачем при
зверненні з позовом до суду, що
підтверджені документально, суд
стягнув з відповідача в порядку,
передбаченому ч.1 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 05
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді колегії: