Провадження № 2/522/690/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_2 та просить стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600, 00 євро
щомісяця, починаючи з 16 липня 2012 року до
досягнення дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим,
що з 2002 року по 2007 роки вони з
відповідачем знаходились у фактичних
шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
сторін народилась дитина - син ОСОБА_3.
Однак, у 2007 році внаслідок
непорозуміння та конфліктів позивачка
разом з сином була змушена переїхати до
м. Одеси, де вони досі проживають.

Також позивачка вказує, що з моменту
розірвання фактичних шлюбних відносин
відповідач не цікавиться дитиною, не
приймає участі в її вихованні. Також
відповідач не надає жодної
матеріальної допомоги на утримання
сина, що стало приводом для звернення
позивачки до суду про стягнення
аліментів у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_1 та її представник у судовому
засіданні підтримали уточнені позовні
вимоги у повному обсязі та просили їх
задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився.
Оскільки відповідач є громадянином
Італійсько Республіки та проживає за
адресою: АДРЕСА_1, 1-ий поверх, то про
розгляд справи він був сповіщений
згідно вимог Гаазької Конвенції про
вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах від 15 листопада 1965
року, шляхом звернення до
компетентного суду Італійської
Республіки з судовим дорученням. 05
серпня 2014 року від Генерального
Консульства України в Неаполі до суду
надійшло повідомлення про невручення
документів відповідачу ОСОБА_2. У
зв'язку з тривалим невиконанням
судового доручення, а також у зв'язку з
тим, що судом були вчинені всі
необхідні дії щодо вручення
відповідачу необхідних документів, у
відповідності до ст. 15 вищевказаної
Конвенції, відповідач вважається
сповіщеним про розгляд справи належним
чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Гаазької
Конвенції Кожна суддя може постановити
рішення, навіть якщо не надійшло
жодного підтвердження про вручення або
безпосередню доставку, у разі, якщо
виконані всі наступні умови: документ
було передано одним із способів,
передбачених цією Конвенцією; з дати
направлення документа сплинув термін,
який суддя визначив як достатній для
даної справи і який становить
щонайменше шість місяців; не було
отримано будь-якого підтвердження,
незважаючи на всі розумні зусилля для
отримання його через компетентні
органи запитуваної Держави.

Дослідивши матеріали цивільної справи
у їх сукупності, повно і всебічно
з'ясувавши обставини справи,
заслухавши пояснення позивачки та її
представника, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з близько десяти
років ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у
фактичних шлюбних відносинах та
проживали в Італійській Республіці.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина
- син ОСОБА_3, який є громадянином
Італійської Республіки.

22 лютого 2007 року внаслідок
непорозуміння та конфліктів між
сторонами, позивачка разом з сином
переїхала до м. Одеси, де вони досі
проживають.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 08 грудня 2009
року, що набрало законної сили, було
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, та визначено спосіб участі
батька у вихованні сина - ОСОБА_3, -
шляхом надання дозволу на відвідування
дитиною батька за місцем постійного
проживання останнього за адресою:
АДРЕСА_1, 1-ий поверх, щороку протягом
місяця з 01 по 30 серпня, а також
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди
у такому спілкуванні.

Однак, з моменту розірвання фактичних
шлюбних відносин між сторонами
відповідач не приймає участі у
вихованні дитини. Також ОСОБА_2 не надає
жодної матеріальної допомоги на
утримання сина, що ставить позивачку у
скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» іноземці та особи
без громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і громадяни України, за
винятками, встановленими Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 є
громадянином Італійської Республіки,
проте знаходиться на території України
більше семи років на законних
підставах.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про
міжнародне приватне право» суди можуть
приймати до свого провадження і
розглядати будь-які справи з іноземним
елементом у випадку, якщо у справі про
сплату аліментів або про встановлення
батьківства позивач має місце
проживання в Україні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини,
ратифікованої Постановою Верховної
Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N
789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки
зобов'язані утримувати дітей до їх
повноліття. Згідно до ст. 8 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Батьки або особи, які їх
замінюють, несуть відповідальність за
створення умов, необхідних для
всебічного розвитку дитини, відповідно
до законів України. Відповідно до ч. 1
ст. 141 СК України гарантовано, що мати та
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та
роз'яснень, що надані у п.17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів на інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

У судовому засіданні також
встановлено, що відповідач є
громадянином Італійсько Республіки та
проживає за адресою: АДРЕСА_1, 1-ий
поверх. Тому, 12 грудня 2012 року в порядку
ст. 415 ЦПК України суд звернувся до
компетентного суду Італійської
Республіки з судовим дорученням згідно
вимог Гаазької Конвенції про вручення
за кордоном судових та позасудових
документів у цивільних або комерційних
справах від 15 листопада 1965 року. У
даному дорученні суд доручив, в тому
числі, поставити відповідачу певний
перелік запитань щодо визнання ним
позовних вимог ОСОБА_1, щодо погодження
з сумою аліментів у зазначеному
позивачкою розмірі, тощо.

05 серпня 2014 року від Генерального
Консульства України в Неаполі до суду
надійшло повідомлення про невручення
документів відповідачу ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Гаазької
Конвенції Кожна суддя може постановити
рішення, навіть якщо не надійшло
жодного підтвердження про вручення або
безпосередню доставку, у разі, якщо
виконані всі наступні умови: документ
було передано одним із способів,
передбачених цією Конвенцією; з дати
направлення документа сплинув термін,
який суддя визначив як достатній для
даної справи і який становить
щонайменше шість місяців; не було
отримано будь-якого підтвердження,
незважаючи на всі розумні зусилля для
отримання його через компетентні
органи запитуваної Держави.

Тому, у зв'язку з тривалим невиконанням
судового доручення, а також у зв'язку з
тим, що судом були вчинені всі
необхідні дії щодо вручення
відповідачу необхідних документів, у
відповідності до ст. 15 вищевказаної
Конвенції, судове доручення про
вручення процесуальних документів та
виконання процесуальних дій
вважається виконаним належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо
його прав та обов'язків цивільного
характеру.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково, та
вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 (п'ятсот) євро
щомісяця, починаючи з 16 липня 2012 року до
досягнення дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2

Керуючись ст. 51 Конституції України,
Конвенцією про права дитини,
ратифікованої Постановою Верховної
Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р.
№ 789-XII, Гаазькою Конвенцією про
вручення за кордоном судових та
позасудових документів у цивільних або
комерційних справах від 15 листопада 1965
року, Постановою Пленуму Верховного
Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», Законом України
«Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», п. 4 ч. 1 ст. 76
Закону України «Про міжнародне
приватне право», ст. ст. 7, 84, 141, 180, 184 СК
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів, - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання неповнолітнього
сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500
(п'ятсот) євро щомісяця, починаючи з 16
липня 2012 року до досягнення дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Ю.Б. Свячена