Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Боднар О.В., Джуги С.Д.,

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Іршавського районного суду від
3 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом, в якому вказувала
на те, що перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 від якого у
них народилася донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є повнолітньою і
навчається на денному відділенні
стоматологічного факультету
Ужгородського національного
університету. Вказане навчання є
платним, загальна вартість якого
становить 65950 грн., де розмір оплати за
навчальний рік складає 13190 грн., у
зв'язку з чим їхня донька потребує
надання їй матеріальної допомоги на
навчання, а тому посилаючись на норми
ст.199 СК України просила стягнути з
ОСОБА_1 на її користь аліменти на
утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 в
розмірі 1200 грн. щомісячно до закінчення
нею навчання в ДВНЗ «Ужгородський
національний університет».

Рішенням Іршавського районного суду
від 03 вересня 2014 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 до сплати аліментів
в користь ОСОБА_2 на утримання
повнолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій
грошовій сумі в розмірі 600 грн.
щомісяця, починаючи з 06 серпня 2014 року і
до закінчення донькою навчання, тобто
до 30 червня 2016 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

Рішення про стягнення аліментів у
межах платежу за один місяць допущено
до негайного виконання.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить скасувати зазначене рішення,
як постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове рішення про відмову у
позові. Вказує на те, що він не має
можливості надавати доньці
матеріальної допомоги у зв'язку з її
навчанням і матеріали справи таких
доказів не містять.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримала.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали,
просили таку відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач має можливість надавати
матеріальну допомогу повнолітній
доньці у зв'язку з її навчанням в
університеті.

Проте, колегія суддів із висновком суду
погодитись не може за таких обставин.

Так, судом встановлено, що сторони
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
року, що стверджується свідоцтвом про
народження (а.с.9).

На даний час ОСОБА_3 є повнолітньою і
навчається на денному відділенні
стоматологічного факультету
Ужгородського національного
університету 1У рівня акредитації, що
стверджується довідкою університету
від 23.07.2014 року за №2196 (а.с.10), на
платному навчанні, загальна вартість
якого становить 65950 грн., де розмір
оплати за навчальний рік становить 13190
грн., що стверджується договором про
платне навчання (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

Тобто, для покладення обов'язку на
батьків утримувати повнолітню дитину
до досягнення нею двадцяти трьох років
у зв'язку з продовженням нею навчання,
необхідною є умова, що вони можуть
надавати таку матеріальну допомогу. За
відсутності цієї умови такий обов'язок
на батьків покладений бути не може.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачка ОСОБА_2 не довела на не
подала суду доказів на підтвердження
того, що відповідач ОСОБА_1 може
надавати своїй повнолітній доньці таку
матеріальну допомогу. В матеріалах
справи про це відсутні будь-які докази.
А тому суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про часткове
задоволення позову.

Посилання позивачки на те, що
відповідач роками працює за кордоном, а
тому має можливість надавати своїй
доньці матеріальну допомогу на її
навчання в університеті, не
заслуговують на увагу, оскільки не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню, як постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, з
ухваленням по справі нового рішення,
яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити, а
апеляційну скаргу відповідача
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від
3 вересня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання повнолітньої
дитини, яка продовжує навчання -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :