Справа № 750/9676/14
Провадження № 2/750/2946/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова в складі:

головуючого - судді Супруна О.П.,

при секретарях - Носенко М.Ю., Латенко
О.В.,

за участю представника позивача -
адвоката ОСОБА_1, представника
відповідача - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору
дарування удаваним, визнання права
власності,

в с т а н о в и в :

22 вересня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача, в якому
просить:

- визнати договір дарування квартири
АДРЕСА_1 від 12 травня 2011 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, удаваним та визнати його
договором купівлі-продажу;

- визнати за ОСОБА_6 право на 1/2 частку
квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що у 2011
році сторонами по справі за спільні
кошти була придбана однокімнатна
квартира АДРЕСА_1. У серпні 2014 року
ОСОБА_3 дізнався, що спірна квартира
була передана у власність ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 12.05.2011,
замість договору купівлі-продажу.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову.

Заслухавши поясненняпредставників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі від 20 серпня 1994 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

12 травня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4
був укладений договір дарування
квартири, відповідно до якого остання
прийняла у дар квартиру зі всіма
зручностями АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Згідно з п. 5 вказаного договору
дарування, на час його підписання,
сторони підтверджували, що їх
волевиявлення є вільним, усвідомленим
і відповідає їх внутрішній волі; умови
договору зрозумілі і відповідають
реальній домовленості сторін; договір
не приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені у ньому.

Відповідно до п. 6 договору дарування,
сторони свідчили, що у тексті цього
договору зафіксовано усі істотні
умови, що стосуються дарування будинку.
Будь-які попередні домовленості, які
мали місце до укладення цього договору
і не відображені у його тексті, не мають
правового значення.

Також сторонам було роз'яснено зміст
статей 229-235 та 717,721, 727, 728 Цивільного
кодексу України, статті 65 Сімейного
кодексу України на час підписання
цього договору (п. 11 договору).

Відповідно до змісту ст. 235 ЦК
України,удаваним є правочин, який
вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд вважає, що в даному випадку
відсутні підстави для застосування до
спірних правовідносин положень статті
235 Цивільного кодексу України, оскільки
при укладені зазначеного договору
дарування сторонам було роз'яснено
зміст статей 229-235, 717,721, 727, 728 Цивільного
кодексу України в редакції, чинній на
час підписання цього договору. Вимоги
законодавства про нотаріальне
посвідчення договору сторонами були
дотримані, їх волевиявлення на
укладення та підписання цього договору
були вільними та відповідали їх
внутрішній волі. Зміст та форма
вказаного договору дарування не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства
та моральним засадам суспільства.

Позивачем, всупереч приписам статті 60
ЦПК України, не представлені суду
належні та допустимі докази, які б
підтверджували, що вказаний договір
дарування на час його укладення
приховував інший правочин, а саме
договір купівлі-продажу квартири № 11,
що знаходиться в м. Чернігові по вул.
Космонавтів, 8.

Відповідно до ч. 1 статті 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ч. 1 статті 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За таких обставин, враховуючи
відсутність в матеріалах справи
доказів укладення ОСОБА_4 та ОСОБА_8
договору дарування з метою приховання
договору купівлі-продажу, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання правочину удаваним.

У зв'язку з цим, не підлягають
задоволенню і позовні вимоги про
визнання за ОСОБА_3 права власності на
1/2 частку спірної квартири, оскільки в
силу положень ст. 57 Сімейного кодексу
України, вона є особистою приватною
власністю ОСОБА_4

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 294
ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору дарування
удаваним, визнання права власності -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у розгляді справи, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.П. Супрун