Справа №583/2605/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Білера П. П.Номер
провадження 22-ц/788/1658/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 57
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. ,
Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на додаткове рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

про захист прав споживача,
відшкодування збитків та моральної
шкоди,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 06.03.2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Сумської області від
07.05.2014 року, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 відмовлено за
безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_3
судовий збір в дохід держави за вимоги
майнового характеру - 366 грн. та за
вимоги про відшкодування моральної
шкоди - 100 грн., а всього 466 грн.

28.05.2014 року ОСОБА_4 звернувся до
місцевого суду із заявою про ухвалення
додаткового рішення, яким просив
стягнути з позивача понесені судові
витрати за проведення комплексної
автотехнічної та товарознавчої
експертизи у сумі 1530 грн. та 2500 грн. за
надання правової допомоги. Заяву
обґрунтував тим, що в суді першої
інстанції питання про стягнення
зазначених витрат не ставив, проте у
зв'язку з безпідставними позовними
вимогами позивача до нього такі
витрати поніс.

Додатковим рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 30.07.2014 року заява задоволена
частково та стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 2043,26 грн. компенсації
витрат на правову допомогу та 1530 грн. за
проведення комплексної автотехнічної
автотоварознавчої експертизи, а всього
3573,26 грн.

З цим рішенням ОСОБА_3 не погодився та
оскаржив його до апеляційного суду,
обґрунтовуючи скаргу тим, що у суді
першої інстанції вимоги про
компенсацію судових витрат не
заявлялися, відповідні докази їх
понесення не надавалися і судом не
досліджувалися і їх стягнення в
порядку ухвалення додаткового рішення
є порушенням вимог процесуального
закону. Він просить скасувати
додаткове рішення та ухвалити нове про
відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, проте в
судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив із того,
що заявником дійсно були понесені під
час розгляду справи витрати на правову
допомогу і за проведення судової
експертизи на загальну суму 3573,26 грн.,
питання компенсації яких судом не
вирішено, що є підставою для ухвалення
додаткового рішення.

Проте, вказані висновки місцевого суду
не узгоджуються з нормами
процесуального права.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК
України суд, що ухвалив рішення, може за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
ухвалити додаткове рішення, якщо судом
не вирішено питання про судові витрати.

Розглянувши спір по суті у даній
справі, суд відповідно до вимог ст. 88
ЦПК України вирішив питання щодо
судових витрат в частині судового
збору, стягнувши в дохід держави
несплачений позивачем судовий збір за
вимогами майнового та немайнового
характеру на загальну суму 466 грн.

З системного аналізу вказаних вище
норм процесуального права вбачається,
що суд може ухвалити додаткове рішення
щодо понесених судових витрат лише в
тому разі, якщо: 1) докази таких витрат
були надані суду при розгляді справи до
ухвалення рішення; 2) ці докази були
предметом судового розгляду; 3) були
надані іншим особам, які беруть участь
у справі, для ознайомлення та 4) були
досліджені судом у судовому засіданні,
проте 5) стосовно них рішення не було
ухвалене.

Разом з тим відповідач під час
розгляду справи в суді першої
інстанції доказів понесених судових
витрат до ухвалення рішення суду не
надавав, заяви про розподіл судових
витрат не подавав і лише у травні 2014
року, після ухвалення рішення, надав
такі докази із заявою про ухвалення
додаткового рішення (т.2 а.с.1-22).

За таких обставин у суду першої
інстанції не було законних підстав для
ухвалення додаткового рішення,
оскільки докази судових витрат надані
суду відповідачем після ухвалення
рішення у справі, вони не
досліджувалися судом першої інстанції
та не були предметом судового розгляду
при ухваленні рішення по суті спору.

Проте, ці витрати, як зазначає ОСОБА_4 з
поданням відповідних документів, були
ним понесені, і це не позбавляє його
права звернутись до суду на загальних
підставах.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що додаткове
рішення суду першої інстанції на
підставі п.п.1,4 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення
додаткового рішення.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України за
рахунок ОСОБА_4 підлягає компенсації
сплачений ОСОБА_3 судовий збір у сумі
121,80 грн. за апеляційний перегляд
додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Додаткове рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення
додаткового рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 121,80
грн. на відшкодування судового збору за
розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -