Справа №487/8918/14-ц 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження №22-ц/784/3156/14 Головуючий
першої інстанції Разумовська О.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого
Козаченка В.І.,

суддів:
Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2014 року за
позовом ТОВ «Колекторське Агентство
Фактор» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

9 вересня 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Колекторське Агентство Фактор» (далі
- Колекторське Агентство) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором № CL-401/053/2007 (далі - Договір №
CL-401/053/2007), укладеним 18 грудня 2007 року
між закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк», правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк» (далі - Банк), та ОСОБА_2,
за яким Банк надав позичальнику 21 881, 19
дол. США кредиту для покупки легкового
автомобіля Volkswagen Jetta 1,6, під відповідні
відсотки річних, строком до 15 грудня 2014
року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання за Договором № CL-401/053/2007 не
виконує, позивач, який набув права
вимоги за цим договором, просив суд
достроково стягнути з відповідача
кредитну заборгованість, що утворилась
станом на 18 серпня 2014 року, в розмірі 7214,
9 дол. США, що еквівалентно 57668,70 грн., з
яких залишок заборгованості за тілом
кредиту становить 5836, 28 дол. США, а по
відсоткам ? 1378, 62 дол. США.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2014 року
позов задоволено в повному обсязі. З
відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість за кредитним
договором у загальному розмірі
57668, 70 грн. та 576, 69 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи просив
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Вислухавши суддю - доповідача, оцінивши
надані докази та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так, згідно ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник - повернути кредит та
сплатити відсотки (ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК
України). До того ж, ч. 2 ст. 1050 цього ж
Кодексу та умовами кредитного договору
передбачено, що в разі порушення
позичальником строків виконання
зобов'язань банк має право вимагати
дострокового повернення всієї суми
кредиту та погашення позичальником
заборгованості за кредитом.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок, в
тому числі, передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до вимог ст. 1077 ЦК України,
за договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України
передбачено, що предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Згідно ч. 2 ст. 1083 ЦК України, якщо
договором факторингу допускається
наступне відступлення права грошової
вимоги, воно здійснюється відповідно
до положень глави 73 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 18
грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був
укладений Договір № CL-401/053/2007, за яким
Банк надав відповідачу 21 881, 19 дол. США
кредиту для покупки легкового
автомобіля, під 10,99 % відсотків річних,
строком до 15 грудня 2014 року.

В той же день, з метою забезпечення
виконання позичальником зобов'язань по
Договору № CL-401/053/2007, сторони уклали
договір застави, за яким відповідач
передав в заставу Банку придбаний ним
на вказані кредитні кошти легковий
автомобіль Volkswagen Jetta 1,6, реєстраційний
номер НОМЕР_1, 2007 року випуску (далі -
заставний автомобіль).

Додатковими угодами №№ 2 і 3 від 15
грудня 2009 року до Договору №
CL-401/053/2007 його сторони домовились, що у
випадку порушення позичальником своїх
обов'язків, процентна ставка може бути
збільшена на 4%. Зокрема, сторони
узгодили процентну ставку в період з 15
грудня 2009 року до 17 травня 2010 року в
розмірі 11%, а з 17 травня 2010 року і до
повного виконання позичальником
боргових зобов'язань за кредитним
договором - у розмірі 11,03%.

Укладаючи Договір № CL-401/053/2007 в
іноземній валюті, відповідач свідомо
брав на себе ризики можливості
подальшої зміни валютного курсу.
Будь-яких законних підстав вважати, що
така зміна не настане, в нього не було.

Проте, після підвищенням курсу долару
США в кінці 2008 року, ОСОБА_2 не зміг
своєчасно та в повному розмірі
погашати кредит, а тому в нього виникла
заборгованість, яку Банк став вимагати
погасити достроково ще у вересні 2009
року.

Станом на 1 листопада 2011 року
відповідач вже мав заборгованість
перед Банком у розмірі 16008, 16 доларів
США (тіло кредиту + несплачені
відсотки).

Саме тому, за згодою Банку, 22 листопада
2011 року боржник продав заставний
автомобіль за 10 000 дол. США, які були
направлені на погашення вказаної
кредитної заборгованості, чого
виявилось недостатнім для повного
повернення кредиту. А в подальшому
відповідач сплачувати кредит перестав.

Таким чином у відповідача залишилась
непогашена заборгованість перед
Банком в доларах США: 5835,28 - по тілу
кредиту (станом на 22 листопада 2011
року) та 669,15 - по відсотках (станом на 15
грудня 2011 року), що надало Банку
право вимагати від позичальника
дострокового погашення всієї
заборгованості за Договором №
CL-401/053/2007.

11 вересня 2013 року між Банком та ТОВ «ФК
Факторинг» були укладені договір
факторингу № 11/09/13/1 згідно якого,
останнє набуло право грошової вимоги
за кредитними договорами, в тому числі,
й до відповідача за Договором №
CL-401/053/2007, та додатковий договір № 3,
яким сторони обумовили право
відступлення вимоги третім особам.

Того ж дня між ТОВ «ФК Факторинг» та
Колекторським Агентством був
укладений договір відступлення права
вимоги № 11-09-13/1, за яким останнє набуло
право вимоги за кредитними договорами,
у тому числі і за Договором № CL-401/053/2007,
тобто до відповідача.

На момент укладання вказаних договорів
факторингу та відступлення прав
вимоги, ОСОБА_2 вже мав кредитну
заборгованість по Договору №
CL-401/053/2007 в загальному розмірі 7214,9
доларів США (57668,70 грн.).

Про укладення договорів факторингу та
відступлення права вимоги Банк
письмово повідомив боржника 11 вересня
2013 року, зазначивши розмір непогашеної
кредитної заборгованості.

Місцевим судом правильно встановлено,
що з грудня 2011 року відповідач перестав
погашати кредит, внаслідок чого у нього
утворилось кредитна заборгованість,
загальний розмір якої на момент
відступлення Банком прав вимоги третім
особам (11 вересня 2013 року) вже становив
57668 грн. 70 коп.

Додатковим договором № 3 від 11 вересня
2013 року Банк і ТОВ «ФК Факторинг»,
змінили зазначений договір факторингу
та доповнили його розділ 6 пунктом 6.7
наступного змісту: «Фактор може
відступити або передати всі або
будь-які права, вигоду та зобов'язання
за цим договором третім особам з
моменту набуття ним права вимоги», тому
твердження апелянта про те, що позивач
не має права вимагати повернення
кредитної заборгованості не
заслуговують на увагу, оскільки за
вищевказаним додатковим договором
право вимоги до боржника перейшло від
фактора до позивача.

За такого не викликає заперечень і
відповідає вимогам норм матеріального
права рішення суду першої інстанцій
про задоволення позову у повному
обсязі та стягнення з відповідача на
користь позивача кредитної
заборгованості у загальному розмірі
57668 грн. 70 коп.

Твердження апелянта про те, що він не
знав про існування кредитної
заборгованості, спростовуються
письмовим повідомленням Банку за вих.
№ 22-2/10012 від 11 вересня 2013 року, в
якому зазначено, в тому числі, про
відступлення права вимоги та про
необхідність ОСОБА_2 негайно сплатити
заборгованість по кредиту в сумі 7214, 9
дол. США на рахунок Колекторського
Агентства.

Указаний розмір кредитної
заборгованості підтверджено, як
копіями квитанцій боржника про сплату
кредиту лише до 22 листопада 2011 року, так
і наданим позивачем розрахунком
заборгованості, який відповідачем не
спростований.

Інші доводи апеляційної скарги, які
зводяться до переоцінки доказів та
його незгоди з договорами про
відступлення права вимоги, висновків
місцевого суду не спростовують, а тому
не можуть бути підставою для
скасування правильного по суті
судового рішення. В зв'язку з чим,
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: