УХВАЛА

іменем україни

5 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи:
Баранинська сільська рада
Ужгородського району Закарпатської
області, Ужгородська міжрайонна
прокуратура Закарпатської області,
філія «Ужгородська
дорожньо-експлуатаційна дільниця», про
визнання недійсними та скасування
рішень сільської ради, державних актів
на право приватної власності на
земельну ділянку, скасування державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку, усунення перешкод у
здійсненні права користування
земельною ділянкою за касаційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 12 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним позовом
до ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посилаючись на те,
що рішенням Ужгородської районної ради
народних депутатів Закарпатської
області (без дати)
шляхово-експлуатаційній дільниці № 859
для будівництва чотирьохквартирних
житлових будинків було відведено
земельну ділянку площею 0,77 га по
АДРЕСА_1. Рішенням Баранинської
сільської ради Ужгородського району
Закарпатської області від 19 травня 2000
року вказану земельну ділянку вилучено
з користування
шляхово-експлуатаційної дільниці № 859
та закріплено за мешканцями будинків
№ № 1а, 2а, 3а, 4а по АДРЕСА_1, в тому числі
за ними.

На вказаній земельній ділянці, якою
вони безперешкодно користувалися
більше 15 років, за погодженням із
сільською радою ними було побудовано
підсобні приміщення, обладнано
спортивний майданчик.

Рішеннями Баранинської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області від 7 вересня 2006 року та від 20
грудня 2006 року передано у приватну
власність відповідно: ОСОБА_8 земельну
ділянку площею 0,12 га за адресою:
АДРЕСА_3, та ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_4. На
підставі зазначених рішень сільської
ради ОСОБА_8, ОСОБА_6 отримали державні
акти на право власності на земельні
ділянки та здійснили державну
реєстрацію вказаних прав.

Позивачі зазначали, що вказані рішення
сільської ради та державні акти на
право власності на земельні ділянки,
передані у приватну власність ОСОБА_8,
ОСОБА_6, є незаконними, оскільки такі
земельні ділянки входять до складу
земельної ділянки, яка була передана їм
у постійне користування, при цьому їх
право постійного користування спірною
земельною ділянкою у встановленому
законом порядку не припинялось,
земельна ділянка у них не вилучалась.
Приватизація земельних ділянок
відповідачами порушує їх право на
приватизацію належної їм земельної
ділянки та створює перешкоди у її
користуванні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20
червня 2014 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в частині вимог до ОСОБА_8
залишено без розгляду на підставі
відповідної заяви позивачів.

З урахуванням викладеного, вважаючи
свої права порушеними, позивачі,
уточнивши позовні вимоги, просили суд
визнати недійсними та скасувати:
рішення Баранинської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області від 20 грудня 2006 року про
передачу у приватну власність
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування житлових будинків та
для ведення особистого селянського
господарства, державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
28 травня 2008 року ОСОБА_6; скасувати
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку ОСОБА_6; зобов'язати
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні ними спірною земельною
ділянкою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20
червня 2014 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано
недійсним та скасовано рішення
Баранинської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області від 20 грудня 2006 року про
передачу у приватну власність
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування житлових будинків та
для ведення особистого селянського
господарства в частині надання ОСОБА_6
у приватну власність земельної ділянки
площею 0,15 га, розташованої за адресою:
квартира АДРЕСА_1. Визнано недійсним та
скасовано державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку,
виданий 28 травня 2008 року ОСОБА_6 У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 12 серпня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині визнання частково недійсним та
скасування рішення Баранинської
сільської ради від 20 грудня 2006 року,
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 28 травня
2008 року ОСОБА_6, скасовано. У
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у цій частині
відмовлено. У решті рішення суду
залишено без змін. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
частина спірної земельної ділянки
перед передачею її у приватну
власність ОСОБА_6 в установленому
законом порядку у позивачів, які є
законними користувачами усієї
земельної ділянки, що була надана їм
раніше як мешканцям житлових будинків
для їх обслуговування, не вилучалась, а
тому рішення сільської ради в частині
надання ОСОБА_6 у приватну власність
спірної земельної ділянки та виданий
на його підставі державний акт на право
власності на земельну ділянку є
недійсними та підлягають скасуванню.

Скасовуючи частково рішення районного
суду та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що районним судом при вирішенні
позовних вимог про визнання недійсним
та скасування рішення органу місцевого
самоврядування про передачу у приватну
власність земельної ділянки не
залучено до участі у справі як
належного відповідача Баранинську
сільську раду Ужгородського району
Закарпатської області, яка була
залучена лише як третя особа без
самостійних вимог, при цьому
апеляційний суд не наділений
повноваженнями по заміні неналежного
відповідача або залученню до участі
співвідповідачів у цивільному процесі;
не підлягає визнанню недійсним та
скасуванню державний акт на право
власності на земельну ділянку, якщо не
визнано недійсним та не скасовано
рішення, на підставі якого він виданий.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом встановлено, що рішенням
Ужгородської районної ради народних
депутатів Закарпатської області
шляхово-експлуатаційній дільниці № 859
для будівництва чотирьохквартирних
житлових будинків було відведено
земельну ділянку площею 0,77 га по
АДРЕСА_1.

Рішенням Баранинської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області від 19 травня 2000 року вказану
земельну ділянку вилучено з
користування шляхово-експлуатаційної
дільниці № 859 та закріплено за
власниками квартир у розташованих на
ній будинках № № 1а, 2а, 3а, 4а по АДРЕСА_1,
в тому числі за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Баранинської сільської ради
Ужгородського району Закарпатської
області від 20 грудня 2006 року земельну
ділянку площею 0,15 га за адресою:
АДРЕСА_4 передано у приватну власність
ОСОБА_6, яка 28 травня 2008 року отримала
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку.

З наявного в матеріалах справи плану
виносу в натуру земельної ділянки
площею 0,77 га вбачаться, що вона
частково охоплюється переданою у
приватну власність ОСОБА_6 земельною
ділянкою (т. 1, а. с. 11-12).

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України
земельні ділянки, які перебувають у
власності чи користуванні громадян або
юридичних осіб, передаються у
власність чи користування за рішенням
органів виконавчої влади чи органів
місцевого самоврядування лише після
припинення права власності чи
користування ними в порядку,
визначеному законом.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності,
виданого ОСОБА_6, пославшись на правову
позицію, викладену у постанові
Верховного Суду України від 23 жовтня 2013
року у справі № 6-93цс13, апеляційний суд
неправильно її витлумачив та прийшов
до помилкового висновку про те, що не
підлягає визнанню недійсним та
скасуванню державний акт на право
власності на земельну ділянку, якщо не
визнано недійсним та не скасовано
рішення, на підставі якого він виданий.

Так, відповідно до ст. ст. 126 (у редакції,
чинній до 5 березня 2009 року), 152, 155 ЗК
України державні акти на право
власності на земельні ділянки є
документами, що посвідчують право
власності й видавалися на підставі
відповідних рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
та цивільно-правових угод. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватись як зазначені рішення,
угоди на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти на право власності на земельні
ділянки. Визнання недійсними тільки
державних актів на право власності
може мати місце у разі їх видання з
порушенням вимог закону, усупереч
рішень чи угод. У цьому разі таке
визнання є належним та самостійним
способом поновлення порушених прав у
судовому порядку.

Такий висновок відповідає правовій
позиції Верховного Суду України,
викладеній у постановах від 22 травня 2013
року у справі № 6-33цс13 та від 4
червня 2014 року № 6-46цс14, яка відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
апеляційний суд на зазначені вимоги
закону уваги не звернув та не перевірив
належним чином обставин видачі ОСОБА_6
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Не може залишатись в силі й рішення
районного суду, яке заявники просять
залишити без змін, оскільки судом
допущено порушення норм
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Так, районний суд у порушення вимог п. 2
ч. 6 ст. 130 ЦПК України не вирішив питання
про склад осіб, які мають брати участь у
справі та їх процесуальний статус,
зокрема, що Баранинська сільська рада
Ужгородського району Закарпатської
області має бути відповідачем у даній
справі, так як оскаржується її рішення,
яке судом визнано недійсним та
скасовано, а процесуальні права та
процесуальні обов'язки відповідача та
третьої особи є різними.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20
червня 2014 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 12
серпня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко