Справа № 165/1238/14-ц Провадження №
22-ц/773/1296/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ференс-Піжук О.Р. Категорія: 27
Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю: представника відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства (далі - ПАТ)
«Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою позивача на
рішення Нововолинського міського суду
від 09 липня 2014 року,

В С Т А Н О В
И Л А:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулось в суд з
даним позовом, який обґрунтований тим,
що 23.05.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк», та ОСОБА_3 уклали
кредитний договір №490071735. За умовами
кредитного договору позивач надав
ОСОБА_3 кредит в розмірі 12374,47 доларів
США зі сплатою 10,25 % річних з кінцевим
терміном повернення 23.05.2011 року на
придбання автомобіля марки Chery Kimo SQR,
шляхом перерахування кредитних коштів
на мультивалютний рахунок. Позичальник
взяв на себе зобов'язання сплачувати
позивачу нараховані проценти за
кредитом і повністю погасити
заборгованість за кредитом не пізніше
23.05.2011 року.

23.05.2008 року на забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки. Відповідно до
умов цього договору відповідач як
поручитель поручився за виконання
позичальником обов'язків, що виникли на
підставі основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому.

Зазначає, що у зв'язку з
недобросовісним виконанням ОСОБА_3
своїх обов'язків, а саме невчасним
погашенням заборгованості по
кредитному ліміту, відсотках, за
основним боржником станом на 17.04.2014
року рахується заборгованість по
кредиту в сумі 9301,72 доларів США, що
еквівалентно 104663,68 грн., за відсотками -
4126,75 доларів США, що еквівалентно 46434,51
грн. Розмір неустойки становить - пеня -
175505,68 доларів США, що еквівалентно
1974803,60 грн. За останні 12 місяців розмір
пені складає 48850,25 доларів США,
еквівалентно 549666,82 грн. Загальний
розмір кредитної заборгованості
становить 700765,01 грн., яку позивач просив
суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 та
3654,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Нововолинського міського
суду від 09 липня 2014 року в задоволенні
позову ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ
«Альфа-Банк», покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
рішення суду скасувати з ухваленням
нового рішення про відмову в позові з
іншої підстави, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції свої висновки
обґрунтовував тим, що позивачем
пропущено трирічний строк позовної
давності для звернення до суду із
позовом про стягнення кредитної
заборгованості з поручителя ОСОБА_2 у
зв'язку з чим прийшов до висновку про
безпідставність вимог банку.

Проте, колегія суддів з таким висновком
суду першої інстанції погодитись не
може, так як суд зробив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
23.05.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №490071735, відповідно
до умов якого останній отримав кредит
в розмірі 12374,47 доларів США зі сплатою
10,25% за користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 23.05.2011
року (а.с.5-7).

Банк умови договору виконав, надавши
ОСОБА_3 кредит в розмірі 12374,47 доларів
США

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

23.05.2008 року на забезпечення виконань
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки (а.с.9).

Згідно п. 2.1 договору поруки, поручитель
поручається за виконання боржником
обов'язків, що виникли на підставі
кредитного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому: а) обов'язок повертати
банку кредит рівними частинами, у
терміни, визначені основним договором
та додатком № 1 до основного договору,
але в будь-якому випадку не пізніше
23.05.2011 року; б) обов'язок щомісяця
сплачувати банку проценти за
користування кредитом у терміни,
визначені основним договором та
додатком № 1 до основного договору; в)
обов'язок у випадках, передбачених
основним договором або законодавством
України, у строк не пізніше 10 днів з
дати пред'явлення відповідної вимоги
достроково, повернути банку кредит,
сплатити проценти за користування ним
і виконати інші обв'язки, що виникають
із основного договору; г) обов'язок
сплатити банку неустойку (пеню, штраф)
та понад суму неустойки (пені, штрафів)
відшкодувати збитки, заподіяні банку
невиконанням або неналежним
виконанням боржником своїх зобов'язань
за основним договором.

На підставі п. 3.1 договору поруки,
боржник та поручитель відповідають
перед банком за порушення обов'язків,
перелічених у статті 2 цього договору,
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник.

Однак, ОСОБА_3 належним чином не виконав
взяті на себе зобов'язання по
кредитному договору. Згідно
представленого позивачем розрахунку,
станом на 17.04.2014 року загальна сума
заборгованості за кредитним договором
становить 700765,01 грн., з них: 104663,68 грн.
заборгованість за кредитом; 46434,51 грн.
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 549666,82 грн. пеня
(а.с.4-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
визначено, що у відповідності до ч. 4 ст.
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішені таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватись з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку з
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутись до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При визначенні строку дії договору
поруки слід виходити з того, що сама по
собі умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постановою Верховного Суду України від
23 травня 2012 року було переглянуто
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 вересня 2011
року, постановлену в цивільній справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до товариства
з обмеженою відповідальністю «TWM»,
ОСОБА_1, ОСОБА-2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
з мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, а саме ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

В даній постанові висловлена правова
позиція, згідно з якою умови договору
поруки про його дію до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
не свідчать про те, що договором
установлено строк припинення поруки в
розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до обставин вказаної справи
Верховний Суд України встановив, що
договорами поруки не визначено строк,
після закінчення якого порука
припиняється, так як відповідними
пунктами цих договорів установлено, що
вони діють до повного припинення всіх
зобов'язань боржника за основним
договором, та що кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, який
був змінений ним відповідно до умов
кредитного договору, не пред'явив
вимоги до поручителів, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодились апеляційні та касаційні
суди, дійшов обґрунтованого висновку
про те, що поруку припинено на підставі
ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Як слідує з умов договору поруки від
23.05.2008 року, укладеного між банком та
поручителем ОСОБА_2, цей договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання зобов'язань за кредитною
угодою.

Отже у вказаному договорі поруки не
визначено строк в розумінні ст. 252 ЦК
України, після закінчення якого порука
припиняється.

Як вбачається з матеріалів
справи, з вимогою про дострокове
повернення кредиту банк звернувся до
позичальника та поручителя лише 30.04.2014
року (а.с.16). Відповідно до умов
кредитного договору кінцевим терміном
повернення кредитних коштів є 23.05.2011
року. З цього вбачається, що перебіг
шестимісячного строку, протягом якого
банк вправі пред'явити вимоги до
поручителя ОСОБА_2, почався 24.05.2011 року
і закінчився 24.11.2011 року. Однак, з
відповідним позовом до суду банк
звернувся лише 20.05.2014 року, тобто з
пропуском встановленого законом 6
місячного строку, що є наслідком,
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
припинення поруки за укладеним між
банком та ОСОБА_2 договором поруки від
23.05.2008 року і є безпосередньою
підставою для відмови в позові банку до
поручителя.

Проте суд, відмовляючи в позові
прийшов до іншого висновку, а саме що
банком пропущено трирічний строк
позовної давності для звернення до
суду із відповідним позовом. Суд
вважав, що позовна давність
обчислюється з моменту настання строку
погашення чергового платежу, тобто з
23.04.2009 року, а з позовом до суду банк
звернувся лише 20.05.2014 року, тобто із
пропуском трирічного строку.

Такі висновки суд зробив з
порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - строк, у межах якого
особа може звернутись до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 цього Кодексу загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. У відповідності
до п. 1 ч. 2 ст. 258 цього Кодексу позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання починається зі спливом
строку виконання кредитного договору
(аб.1 п. 5 ст. 267 ЦК України).

Умовами кредитного договору
чітко визначено строк його виконання -
до 23.05.2011 року, тому починаючи з
наступного дня 24.05.2011 року, банк вправі
був до 24.05.2014 року звернутися до суду із
позовом про стягнення кредитної
заборгованості, що він і зробив,
подавши відповідну позовну заяву до
суду 20.05.2014 року, тобто у межах
зазначеного строку.

Отже, наведене свідчить, що банком
строк позовної давності пропущено не
було, в цій частині доводи апеляційної
скарги банку є підставними, а тому
колегія суддів вважає, що місцевий суд
прийшов до помилкового висновку,
відмовивши у позові банку з цієї
підстави.

Інші доводи апеляційної скарги банку
не знайшли свого підтвердження під час
перегляду в апеляційному порядку
оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, дане рішення суду першої
інстанції, у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права та невідповідністю висновків
суду обставинам справи, підлягає
відповідно до положень ст. 309 ЦПК
України скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову в позові банку з
іншої підстави.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду
від 09 липня 2014 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: