АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Коваль О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у
справах дітей Святошинської районної у
Києві державної адміністрації ,
Територіальний підрозділ
Святошинського районного відділення у
м. Києві Державної міграційної служби
України про визначення місця
проживання малолітньої дитини та
встановлення способу участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Служба у
справах дітей Святошинської районної у
м. Києві державної адміністрації,
Територіальний підрозділ
Святошинського районного відділення у
м. Києві Державної міграційної служби
України про зобов'язання не чинити
перешкод у вихованні та спілкуванні з
дитиною, встановлення способу участі у
вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 рокупозивачі за первісним
позовом звернулися в суд із вимогами, в
яких просили встановити місце
проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1,
з матір'ю, встановити порядок
спілкування відповідача - ОСОБА_1 зі
своїм малолітнім сином - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності позивача -
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 у визначені
дні: кожної середи щомісячно з 16.00
години до 18.00 години та кожної суботи
щомісячно з 08.30 годин до 11.00 години у
зв'язку з відвідуванням дитиною
спортивної секції, встановити порядок
спілкування з дитиною відповідача у
вище зазначений час та дні в
присутності матері та педагога.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
ОСОБА_1 без їх на те відома та згоди
забирає дитину зі школи та не повертає
додому, де вона проживає разом з матір'ю
та її батьками. Неналежно здійснює за
нею догляд та взагалі не повідомляє де
дитина знаходиться, як себе почуває, що
їсть, де ночує, тощо, постійно влаштовує
скандали щодо способу та днів
спілкувань з дитиною, що негативно
впливає на саму дитину, яка з цього
приводу сильно хвилюється та
переживає.

В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду
із зустрічним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просив
зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
чинити йому перешкод у вихованні та
спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 та
встановити порядок його участі у
вихованні сина, запропонований ним у
заяві.

В мотивування вимог посилався на те, що
він, як батько, любить свого сина, а тому
бажає більше часу проводити з ним,
піклуватися про нього, займатися його
вихованням та розвитком, гратися з ним,
робити з ним шкільні домашні завдання,
тощо, для чого потрібно значно більше
часу, аніж фактично він має можливість,
у зв'язку з певною поведінкою його
колишньої дружини та її батьків та
визначено розпорядженням № 249 від
25.04.2014 року Святошинської районної у м.
Києві державної адміністрації, з яким
також не погоджується.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 23 липня 2014 року -
позови задоволено частково.

Визначено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
з його матір'ю - ОСОБА_2, за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
чинити перешкод ОСОБА_1 у вихованні та
спілкуванні з дитиною ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено такі способи участі ОСОБА_1 у
вихованні та спілкуванні з малолітнім
сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- щосереди кожного місяця з
13-00 год. до 19-00 год. в тому числі за
місцем проживання батька ОСОБА_1, за
адресою: АДРЕСА_3;

- у перший та третій тиждень
кожного місяця з 12:00 год. суботи до 19:00
год. неділі в тому числі за місцем
проживання батька ОСОБА_1, за адресою:
АДРЕСА_3, проте з ночівлею тільки за
місцем проживання батька ОСОБА_1, за
адресою: АДРЕСА_3;

- спільний відпочинок
дитини та батька під час літніх
шкільних канікул дитини ОСОБА_5 та
відпустки батька ОСОБА_1, але не більше
24 календарних днів;

- половина зимових шкільних
канікул дитини ОСОБА_5 в період
відпустки батька ОСОБА_1;

- ОСОБА_1 має право
відвідувати дитину під час її хвороби
за місцем її знаходження;

- ОСОБА_1 має право у
визначений день побачень з дитиною
забирати сина з дому, школи, тощо
особисто;

- ОСОБА_1 має право на
спільне з ОСОБА_2 святкування дня
народження дитини ОСОБА_5;

- ОСОБА_1 має право на
святкування з дитиною свого дня
народження 02 жовтня кожного року, якщо
він припадає на вихідний день, або на
наступний вихідний день, якщо цей день
припадає на робочий день, або на день
навчання дитини за місцем проживання
ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_3 до 19-00 год.

- у святкові та неробочі дні,
визначені ст. 73 КЗпП України, ОСОБА_1 має
право проводити з дитиною не менше 4
(чотирьох) годин у день свята, але не
пізніше ніж до 19-00 год;

У задоволенні інших частин позовних
вимог, як первісних так і зустрічних -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення зустрічного позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
дійсні обставини спору.

Вказує на те, що судом не встановлено
наявність жодних обставин, котрі б
перешкоджали батькові частіше
бачитись з сином, а саме: проводити з
ним половину всього часу.

Крім того, визначення у рішенні суду
права батька проводити з диною не менше
4 годин, наразі, призведе до
непорозумінь між батьками, оскільки
мама через свої особисті переконання
та відношення до батька буде
наполягати на 4 годинному спілкування
батька та дитини, а батько, у свою чергу
буде прагнути збільшити кількість часу
на спілкування з сином, що знову ж таки
призведе до виникнення конфліктів.

Зазначив, що запропонований у скарзі
варіант порядку спілкування з сином, є
більш чітким та повним, дозволить
уникнути конфліктних ситуацій між
сторонами та дозволить спільно
виховувати дитину в її інтересах.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Вирішуючи спір між сторонами, суд
виходив з найкращих інтересів дитини
та рівноцінних прав батьків щодо
участі у її вихованні.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Судом встановлено, що сторони від
шлюбу мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає разом з матір'ю та
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
разом із батьками ОСОБА_2, зокрема
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які відповідно є
бабусею та дідусем малолітнього
ОСОБА_5.

Згідно довідки форми № 3 КП «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду Святошинського району м. Києва»
від 01.07.2014 року за №2360 ОСОБА_1
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_3, разом зі своїми батьками
ОСОБА_7 ОСОБА_8, в якій також
зареєстровані його сестра та брати:
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1

Розпорядженням Святошинської районної
у місті Києві державної адміністрації
№ 249 від 25.04.2014 року визначено спосіб
участі ОСОБА_1 у вихованні та
спілкуванні з малолітнім сином, ОСОБА_5,
таким чином: щосереди з 13 год. 00 хв. до 08
год. 30 хв. щочетверга; I, III тиждень
кожного місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19
год. 00 хв. неділі; один місяць літньої
відпустки батька; половина зимових
шкільних канікул.

Згідно Висновку Святошинської
районної у місті Києві державної
адміністрації № 1078- 3011/40 від 30.05.2014 року
було рекомендовано визначити місце
проживання малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_2

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами
дитини та рівними права батьків щодо
спілкування з дитиною, особлива увага
має бути приділена найважливішим
інтересам дитини, які за своєю природою
та важливістю мають переважати над
інтересами батьків (Рішення
Європейського суду з прав людини від
07.12.2006 р. року по справі «Хант проти
України»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Відповідно до положення ч.1 ст. 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може бути вирішено органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що у тому разі, коли батьки
дитини спільно не проживають, право
визначати місце проживання дитини
залишається за кожним з батьків.
Питання про визначення місця
проживання дитини має вирішуватись
тільки з урахуванням інтересів кожного
з батьків, а перш за все з урахуванням
прав та законних інтересів дитини - її
права на належне батьківське
виховання, яке повною мірою може бути
забезпечене тільки обома батьками;
права на безперешкодне спілкування з
кожним з батьків, здійснення обома
батьками якого є запорукою нормального
психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України мати,батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебувають вони у шлюбі між
собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли це право обмежене
законом. Дитина, яка розлучена з одним
із батьків чи обома батьками, має право
регулярно підтримувати особисті
стосунки й прямі контакти з обома
батьками, крім випадків, коли це
суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той з батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК
України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини обов'язковою є участь
органу опіки та піклування. Разом з тим
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

При вирішенні даного спору суд
врахував інтереси дитини, її вік та
наявність правових підстав для
визначення місця проживання
малолітньої дитини з матір'ю та
відсутність будь-яких виключних
обставин, які б викликали необхідність
розлучення дитини з нею.

Щодо визначеного судом способу та
порядку спілкування з дитиною, то
апеляційна інстанція також
погоджується з цим, оскільки такий
спосіб направлений на уникнення між
сторонами конфліктів, забезпечення
спокійного психологічного розвитку та
зростання дитини.

Крім того, такий спосіб є найбільш
доцільним та справедливим, в якому суд
першої інстанції повністю врахував всі
докази по справі, вимоги законодавства
та інтереси дитини.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді