Єдиний унікальний номер 205/3996/14-ц
Справа № 2/205/2967/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права власності на частку у
спільному майні, визнання права
власності на 2/9 частини квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року позивач звернулась до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 у
якому, уточнивши свої позовні вимоги
просила суд: припинити право власності
ОСОБА_2 на 2/9частки квартири АДРЕСА_1;
стягнути з неї на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості 2/9 частки
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 56 116,00 грн.
від загальної вартості кварти ри у
розмірі 252525.00 грн; визнати за нею право
власності на 2/9 частини квартири
АДРЕСА_1, яка складається з: житлових
кімнат - 15,5, кв.м., 11,8 кв.м., кухні - 7,5 кв.м.,
вбиральні - 1,2 кв.м., ванної кімнати - 2,7
кв.м.. коридору - 8,2 кв.м., комори - 0,2 кв.м,
лоджії - 1,4 кв.м., житловою площею 27,3
кв.м., загальною площею квартири
квартири - 48,5 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на
її користь судовий збір. В уточненій
позовній заяві позивач посилалася на
те, що на підставі рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від
28.03.2011р. та свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 18.08.2003р.
(серія та номер реєстру № 3-2056) вона є
власницею 7/9 частин квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 07.10.2013р. За відповідачем
визнано право власності на 2/9
вищевказаної квартири.

Позивач надала суду заяву в якій
просила розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримала
та просила задовольнити.

Представник відповідача надала суду
заяву в які просила розглядати справу
за її відсутності, уточнені позовні
вимоги визнала .

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом можуть
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши
надані і добуті докази, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.03.2011р.
та свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 18.08.2003р. (серія та номер
реєстру № 3-2056) ОСОБА_1 є власницею 7/9
частин квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
07.10.2013р. За відповідачем визнано право
власності на 2/9 вищевказаної квартири
(а.с.6-10).

Згідно з технічним паспортом спірна 2-х
кімнатна квартира розташована на 9
поверсі 9 поверхового будинку та
складається з житлових кімнат 15,5, кв.м.,
11,8 кв.м., кухні - 7,5 кв.м., вбиральні - 1,2
кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м.. коридору -
8,2 кв.м., комори - 0,2 кв.м, лоджії - 1,4 кв.м.,
житловою площею 27,3 кв.м., загальною
площею квартири- 48,5 кв.м. Належні
відповідачці 2/9 частини квартири в
житловій площі складають 6,07 кв.м., тому
не можуть бути виділені в натурі
(а.с.44-53).

Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму
Верховного суду України від 22.12.1995р. № 20
« Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» оскільки за чинним
законодавством суд вирішує спори
учасників спільної власності щодо
розпорядження чи користування майном,
то не слід розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової компенсації за
частку у спільній власності, якщо її
неможливо виділити або поділити майно
в натурі чи спільно користуватися.

Відповідно до висновку про ринкову
вартість квартири АДРЕСА_1,проведеного
11.08.2014 р. ринкова вартість квартири
складає - 327 204,00грн. (а.с.78-93).

Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

З огляду на те, що відповідачу належить
на праві власності 2/9 вищевказаної
квартири (тобто частка її є незначною і
не може бути виділена в натурі) та
спільне володіння і користування
квартирою сторонами по справі є
неможливим внаслідок того, що
відповідач ніяким чином не піклуються
про своє майно, не приймає участі в його
утриманні та ремонті, а також те, що
сторони дійшли згоди про вартість
частки ОСОБА_2 в спірній квартирі в
розмірі 56 116,00 грн., суд приходить до
висновку про наявність підстав для
задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.365 Цивільного кодексу України, п.7
постанови Пленуму Верховного суду
України від 22.12.1995р. № 20 « Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності», ст.
ст. 10-11, 59-61, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 218,
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення права власності на частку у
спільному майні, визнання права
власності на 2/9 частини квартири -
задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на
2/9частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості 2/9 частки
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 56 116,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/9
частини квартири АДРЕСА_1, яка
складається з: житлових кімнат - 15,5,
кв.м., 11,8 кв.м., кухні - 7,5 кв.м., вбиральні -
1,2 кв.м., ванної кімнати - 2,7 кв.м..
коридору - 8,2 кв.м., комори - 0,2 кв.м,
лоджії - 1,4 кв.м., житловою площею 27,3
кв.м., загальною площею квартири
квартири - 48,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 442,32 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя
Н.В. Залімська