Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Управління Держземагентства у
Ніжинському районі Чернігівської
області, Григоро-Іванівської сільської
ради Ніжинського району Чернігівської
області про визнання недійсним та
скасування державного акта на право
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 16 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 20 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просила визнати недійсним та
скасувати державний акт серії ЯГ № 874233
на право власності на земельну ділянку
площею 0,2045 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована на території
Григоро-Іванівської сільської ради
Ніжинського району по АДРЕСА_2 і
належить ОСОБА_4, як такий, що
перешкоджає їй (ОСОБА_3.) у реалізації
права на безоплатне отримання
(приватизацію) земельної ділянки по
АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України вона
має право на безоплатне отримання
земельної ділянки в розмірі 0,25 га.

24 жовтня 2011 року рішенням сільської
ради їй було надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо складання документів, що
посвідчують право на вищезазначену
земельну ділянку.

У вересні 2013 року під час підготовки
технічної документації виявилося, що
земельна ділянка № 99 по вул. Шевченка у
с. Кропивне Ніжинського району
накладається на приватизовану
земельну ділянку АДРЕСА_2.

Крім того, під час підготовки технічної
документації на земельну ділянку
АДРЕСА_2 було допущено помилку, яка
полягає у тому, що межа вищезазначених
земельних ділянок проходить по
середині її господарських будівель та
споруд. При цьому площа земельної
ділянки, що знаходиться у її
користуванні, становить 0,2045 га, а не 0,25
га, а накладка земельної ділянки
становить 0,0245 га.

Посилаючись на те, що зазначені
порушення перешкоджають їй у
здійсненні права на приватизацію
землі, просила задовольнити позов.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 16
грудня 2013 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 20 серпня 2014
року, задоволено частково позовні
вимоги ОСОБА_3

Визнано недійсним державний акт серії
ЯГ № 874233 на право власності на земельну
ділянку площею 0,2045 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована на території
Григоро-Іванівської сільської ради
Ніжинського району по АДРЕСА_2 і
належить ОСОБА_4, як такий, що
перешкоджає ОСОБА_3 у реалізації права
на безоплатне отримання (приватизацію)
земельної ділянки по АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в позові, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 30
липня 2009 року належить житловий
будинок по АДРЕСА_1.

На підставі рішення 7 сесії 5 скликання
Григоро-Іванівської сільської ради від
18 червня 2007 року ОСОБА_4 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,2045 га (колишній власник
ОСОБА_5.), а ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину від 27 серпня 2009
року належить земельна ділянка площею
0,25 га (колишній власник ОСОБА_6.).

Згідно з даними земельно-кадастрової
книги Григоро-Іванівської сільської
ради ОСОБА_7 користується земельною
ділянкою площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель по АДРЕСА_1.

Відповідно до технічної документації
із землеустрою 18 травня 2007 року
ОСОБА_4 передано у власність земельну
ділянку площею 0,2045 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку у
с. Кропивне Ніжинського району
Чернігівської області.

Згідно з актом погодження меж
суміжними власниками землі та
землекористувачами сторони погодили
межі земельної ділянки по
АДРЕСА_2 Ніжинського району
Чернігівської області.

06 грудня 2007 року ОСОБА_4 видано
державний акт серії ЯГ
№ 874233 на підставі рішення 7 сесії 5
скликання Григоро-Іванівської
сільської ради від 18 червня 2007 року.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що оспорюваний державний акт,
виданий ОСОБА_4, перешкоджає ОСОБА_3 у
реалізації права на безоплатне
отримання (приватизації) земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають право
власності на земельні ділянки на
підставі приватизації земельних
ділянок, що були раніше надані їм у
користування.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 118 цього Кодексу
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

У п. 3 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року
№ 15092 «Про приватизацію земельних
ділянок» (чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) зазначено, що
право приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані її для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
посвідчується відповідною Радою
народних депутатів, про що робиться
запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про
землеустрій» встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних та
картографічних матеріалів. Межі
земельної ділянки в натурі
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка, крім того, межові
знаки здаються за актом під нагляд на
збереження власникам землі та
землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету по земельних ресурсах від 04
травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція),
межі земельних ділянок, що передаються
або надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в
натуру (на місцевість) або відновлення
всіх поворотних точок меж земельної
ділянки здійснюється геодезичними
методами з прив'язкою не менше двох
характерних закріплених поворотних
точок до пунктів державної геодезичної
мережі та до твердих точок на
місцевості. Здійснюється кадастрова
зйомка земельної ділянки з наступним
вирахуванням координат поворотних
точок меж (у державній або
умовній системі координат) і площі
земельної ділянки. За результатами
виконаних робіт складається
кадастровий план земельної ділянки.

Тобто, саме погодження меж є виключно
допоміжною стадією у процедурі
приватизації земельної ділянки,
спрямованою на те, щоб уникнути
необов'язкових технічних помилок.
Погодження меж земельної ділянки є
складовою частиною кадастрового плану,
який, у свою чергу, є складовою частиною
технічної документації, необхідної для
передачі громадянам безоплатно
земельних ділянок на праві приватної
власності.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Григоро-Іванівської
сільської ради 7 сесії 6 скликання від 24
жовтня 2011 року ОСОБА_3 надано згоду на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель, площею 0,25 га, розташовану по
вул. Шевченка у с. Кропивне Ніжинського
району Чернігівської області.

Згідно з листом Головного управління
Держземагентства Чернігівській
області від 19 вересня 2013 року при
перевірці обмінного файлу та його
загрузки до автоматизованої бази даних
обмінних файлів виявилося, що земельна
ділянка по АДРЕСА_1 накладається на
земельну ділянку по АДРЕСА_2

У листі від 10 грудня 2013 року № 08-19/4903
Головне управління Держземагентства у
Чернігівській області повідомило, що
накладка земельних ділянок при
внесенні до Національної кадастрової
системи буде перешкодою для
безоплатного отримання ОСОБА_7 у
приватну власність земельної ділянки.

Експертне дослідження, проведене в
рамках даної цивільної справи
Чернігівською торгово-промисловою
палатою від 27 червня 2014 року
№ С-78, містить висновки щодо фактичного
землекористування між сторонами та
відсутності накладень між земельними
ділянками в системі геодезичних
координат.

Між тим, вирішуючи спір та оцінюючи
зазначений експертний висновок, суди
дійшли протилежних висновків щодо
наявності обставин, які мають значення
для вирішення даної справи, фактичних
обставин не встановили.

Зокрема, суд першої інстанції не
встановив наявність документальних
накладень земельних ділянок, а лише
фактичне зменшення ділянки
ОСОБА_3 зі сторони ділянки ОСОБА_4

Для визнання оспорюваного акта
недійсним суд мав встановити
накладання кутів повороту зовнішніх
меж земельних ділянок і позивача, і
відповідача.

Встановивши лише фактичне накладання
земельної ділянки, що в даному випадку
може бути підставою для усунення
перешкод у користуванні нею, суд не
визначився зі способом захисту
порушеного права, обраного позивачем.

У порушення вимог статей 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд на зазначене
уваги також не звернув, належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції
залишив без змін.

Наведені порушення процесуального
закону не можуть бути усунені у процесі
касаційного перегляду.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 16
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 20
серпня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко