АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1575/К/14
інстанції - Чайкін І.Б.
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року
м. Кривий
Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Остапенко В.О., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Герасимчук Г.І.,

за участю: представника Виконавчого
комітету Жовтневої районної у місті
ради м. Кривого Рогу - Грабарчук Олени
Миколаївни,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
Виконавчого комітету Жовтневої
районної у місті ради м. Кривого Рогу та
ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 04
червня 2014 року по справі за позовом
Виконавчого комітету Жовтневої
районної у місті ради м. Кривого Рогу в
інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа - Криворізький міський центр
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді, про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О
В И Л А :

У листопаді 2013 року Виконавчий комітет
Жовтневої районної у місті ради м.
Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - Криворізький міський
центр соціальних служб для сім'ї, дітей
та молоді, про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 має
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на обліку в
службі у справах дітей, як такий, що
опинився в складних життєвих
обставинах. Відповідач вихованням сина
не займається, матеріально його не
утримує, тому позивач просив суд
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно неповнолітньої дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути з
відповідача аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку на
користь майбутнього законного
представника неповнолітньої дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 04 червня 2014 року
Виконавчому комітету Жовтневої
районної у місті ради м. Кривого Рогу
відмовлено у задоволенні його позовних
вимог.

В апеляційній скарзі Виконавчий
комітет Жовтневої районної у місті
ради м. Кривого Рогу ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, на його
думку, суд неправомірно відмовив у
задоволенні позовних вимог, не
врахував, що відповідач згодна з
позбавленням її батьківських прав, не
бажає займатись вихованням свого сина,
а також відмовляється забирати його з
КЗ «Центр соціально-психологічної
реабілітації дітей № 1», де дитина
перебуває більше року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог
Виконавчого комітету Жовтневої
районної у місті ради м. Кривого Рогу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд незаконно відмовив у
задоволенні позовних вимог та не
врахував її пояснення щодо
відсутності матеріальної можливості
утримувати та забезпечувати дитину.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є матір'ю малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батько дитини, ОСОБА_5 позбавлений
батьківських прав у відношенні ОСОБА_4
рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 18.10.2007 року.

07 травня 2013 року малолітній ОСОБА_4
близько 18-40 год. був знайдений на
бульварі Маршала Василевського у м.
Кривому Розі та влаштований до КЗ
«Притулок для дітей № 1».

Згідно листа Криворізького міського
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді при виконкомі
Криворізької міської ради від 06.11.2013
року, сім'я ОСОБА_3 не зверталась за
допомогою до КМЦСССДМ та на обліку
сімей, які опинились у складних
життєвих обставинах не перебуває.

Відповідно до висновку Виконавчого
комітету Жовтневої районної у місті
ради м. Кривого Рогу від 08.11.2013 року
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є
доцільним.

Згідно акту обстеження умов проживання
від 05.11.2013 року умови проживання
задовільні, у квартирі чисто, є
необхідний запас їжі, створено умови
для виховання та розвитку дитини:
виділено окреме ліжко, є куточок для
навчання.

ОСОБА_3 відвідує свого сина ОСОБА_4 в
притулку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
відсутності правових підстав для
позбавлення відповідача батьківських
прав, оскільки в матеріалах справи
відсутні дані, які б негативно
характеризували її як особистість та
члена суспільства, яка б була не в змозі
забезпечити належного виховання
дитини або могла б негативно впливати
на неї, і оскільки дії ОСОБА_3
засвідчують, що вона не втратила
інтересу до дитини, має бажання та
можливості утримувати та виховувати
сина, та враховуючи доведеність певних
намагань відповідача проявити турботу
про дитину, дійшов висновку про те, що
висновок Виконавчого комітету
Жовтневої районної у місті ради м.
Кривого Рогу про доцільність
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є
передчасним.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст. 150 Сімейного
Кодексу України батьки зобов'язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини; батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток; батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя; батьки
зобов'язані поважати дитину; передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї;
забороняються будь-які види
експлуатації батьками своєї дитини;
забороняються фізичні покарання
дитини батьками, а також застосування
ними інших видів покарань, які
принижують людську гідність дитини.

Положеннями вищевказаної статті
визначено основні положення з
виховання дітей. Для здійснення цього
завдання батьки наділяються
батьківськими правами, тобто правом на
особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і
обов'язками батьків з виховання дітей,
тому що батьки не тільки володіють
правом на виховання дитини, а й мають
обов'язок її виховувати. Нездійснення
ними своїх прав тягне за собою або
повну їх втрату, або тимчасове
позбавлення цих прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного
Кодексу України підставами для
позбавлення батьківських прав батьків
є: якщо мати, батько не забрали дитину з
пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування; ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводяться з дитиною; є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини; засуджені
за вчинення умисного злочину щодо
дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно її утримують, та ін.), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у
фізичному або психічному насильстві,
застосуванні недопустимих методів
виховання, приниженні людської
гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і
захворювання їх на наркоманію мають
бути підтверджені відповідними
медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати
залучення її до непосильної праці, до
заняття проституцією, злочинною
діяльністю або примушування до
жебракування.

Якщо позов про позбавлення
батьківських прав заявлений із
декількох підстав, суди повинні
перевіряти та обґрунтовувати в рішенні
кожну з них.

Одночасно з позбавленням батьківських
прав суд може на вимогу позивача або з
власної ініціативи вирішити питання
про стягнення аліментів на дитину.

Як убачається із матеріалів справи
неповнолітній ОСОБА_4 перебуває у КЗ
«Центр соціально-психологічної
реабілітації дітей № 1» понад один рік.
Відповідач забрати дитину із притулку
категорично відмовляється, що свідчить
про те, що вона своїх батьківських
обов'язків свідомо не виконує,
вихованням дитини не займається, не
піклується про фізичний стан і
духовний розвиток сина, не готує його
до самостійного життя, матеріально не
забезпечує.

Факт свідомого нехтування
відповідачем своїх обов'язків
підтверджено її апеляційною скаргою на
рішення суду першої інстанції та її
категоричним наполяганням у суді
апеляційної інстанції на позбавленні
її батьківських прав, оскільки вона не
бажає виконувати свої обов'язки по
вихованню, матеріальному утриманню
тощо свого сина.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 Сімейного
Кодексу України особа, позбавлена
батьківських прав: 1) втрачає особисті
немайнові права щодо дитини та
звільняється від обов'язків щодо її
виховання; 2) перестає бути законним
представником дитини; 3) втрачає права
на пільги та державну допомогу, що
надаються сім'ям з дітьми; 4) не може
бути усиновлювачем, опікуном та
піклувальником; 5) не може одержати в
майбутньому тих майнових прав,
пов'язаних із батьківством, які вона
могла б мати у разі своєї
непрацездатності (право на утримання
від дитини, право на пенсію та
відшкодування шкоди у разі втрати
годувальника, право на спадкування); 6)
втрачає інші права, засновані на
спорідненості з дитиною.

Разом з тим, особа, позбавлена
батьківських прав, не звільняється від
обов'язку щодо утримання дитини.
Одночасно з позбавленням батьківських
прав суд може на вимогу позивача або за
власною ініціативою вирішити питання
про стягнення аліментів на дитину (ч. 2
ст. 166 Сімейного Кодексу України).

Згідно статті 180 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 Сімейного Кодексу України
передбачено, що при визначенні розміру
аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу

Відповідач перебуває на обліку у
Пенсійному фонді Полтавської області
та отримує пенсію з її слів у розмірі 1700
грн., інших дітей не має, тому на думку
колегії суддів, взмозі сплачувати
щомісячно аліменти на утримання сина
ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку
(доходу), але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням, відповідно до
п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог Виконавчого комітету
Жовтневої районної у місті ради м.
Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_4,
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав
відносно неповнолітньої дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнення
з відповідача аліментів в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку на
користь майбутнього законного
представника неповнолітньої дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3
на користь держави підлягає стягненню
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Виконавчого
комітету Жовтневої районної у місті
ради м. Кривого Рогу та ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 04 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно неповнолітньої дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженки м. Кривого Рогу,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
мешкає за адресою: АДРЕСА_2,
пенсіонерки, на користь Комунального
закладу «Центр
соціально-психологічної реабілітації
дітей № 1» в м. Кривому Розі аліменти в
розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку
на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
28 листопада 2013 року до досягнення
дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України
рішення суду допустити до негайного
виконання в межах суми платежу за один
місяць.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту набрання ним законної
сили.

Головуючий :

Судді: