АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Козлов Р.Ю.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 05 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
Акціонерне товариство «Державний
Ощадний Банк», малолітній ОСОБА_9, в
інтересах якого діє його законний
представник ОСОБА_4, Печерська районна
в м. Києві державна адміністрація, як
орган опіки та піклування, про визнання
свідоцтв та договору купівлі-продажу
недійсними, визнання права власності
на спадкове майно та зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_6 про усунення від права на
спадкування за законом

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернулася в
суд із позовом до відповідачів про
визнання свідоцтв та договору
купівлі-продажу недійсними, визнання
права власності на спадкове майно.

В мотивування вимог посилалася на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка
ОСОБА_10, якій за життя на праві
власності належало 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 та грошові кошти в сумі 12173 грн.
70 коп., що перебувають на
компенсаційному рахунку НОМЕР_1 у
Шевченківському відділенні №5441/0337 АТ
«Державний Ощадний банк України».

Будучи спадкоємицею померлої другої
черги за законом, у липні 2012 року вона
звернулася до Другої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, в
зв'язку з чим 12 липня 2012 року органом
нотаріату заведено спадкову справу
№502/2012.

Разом з тим, постановою державного
нотаріуса Другої Київської державної
нотаріальної контори від 06 червня 2013
року їй відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину, оскільки вона не
надала оригінали правовстановлюючих
документів на предмет спадкування -
частину вищевказаної квартири.

Згодом їй стало відомо, що ОСОБА_2, яка
також є спадкоємицею померлої другої
черги за законом, звернулася до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
із заявою про прийняття спадщини, на
підставі якої нотаріусом було заведено
спадкову справу № 07/2012.

10 грудня 2012 року відповідачу ОСОБА_2, як
єдиному спадкоємцю померлої, було
видано свідоцтва про право на спадщину
на частину квартири та грошові кошти.

23 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_2, як
власниця 3/4 частин спірної квартири, та
ОСОБА_11, який був власником іншої 1/2
частини даного об'єкта нерухомого
майна, з однієї сторони, та ОСОБА_3,
ОСОБА_4 з другої сторони, уклали договір
купівлі-продажу спірної квартири.

Посилаючись на порушення її права на
спадщину, як спадкоємиці другої черги
за законом, просила суд визнати за нею
право власності на 3/8 частин спірної
квартири в порядку спадкування за
законом та на 1/2 частину грошових
коштів, які входять до спадкової маси;
визнати видані 10 грудня 2012 року
свідоцтва про право власності на
спадщину в цій частині недійсними;
визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу від 23 квітня 2013 року;
витребувати з чужого незаконного
володіння відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4
3/8 частин спірної квартири.

У лютому 2014 року відповідачі пред'явили
зустрічний позов до ОСОБА_6 про
усунення від права на спадкування за
законом.

Вимоги зустрічного позову
обґрунтовані тим, що за життя
спадкодавець ОСОБА_10 внаслідок
незадовільного стану здоров'я
перебувала у безпорадному стані, проте
ОСОБА_6 свідомо ухилялася від надання
допомоги своїй тітці.

Враховуючи зазначене та заяву про
збільшення позовних вимог просили
усунути від права на спадкування
ОСОБА_6 на майно спадкодавця ОСОБА_10 та
стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2,
ОСОБА_4 у рівних частках витрати
пов'язані з наданням правової допомоги
у розмірі 8 769,60 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року позов ОСОБА_6
задоволено частково.

Визнано частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом від 10
грудня 2012 року, видане ОСОБА_2 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 на ѕ
частки квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване в
реєстрі за №1913, в частині 3/8 частки
квартири.

Визнано частково недійсним Свідоцтво
про право на спадщину за законом від 10
грудня 2012 року, видане ОСОБА_2 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 на
грошовий вклад з належними відсотками
та компенсаціями у
Філії-Шевченківському відділенні
№5441/0337 АТ «Державний Ощадний банк
України» на компенсаційному рахунку
НОМЕР_1 з сумою 12173,70 грн. в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване в
реєстрі за №1915, в частині 1/2 частки
грошового вкладу.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 3/8
частин квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 27,10 кв.м., житловою площею - 16,20
кв.м. в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_10, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2
частину грошового вкладу з належними
відсотками та компенсаціями у
Філії-Шевченківському відділенні
№5441/0337 АТ «Державний Ощадний банк
України» на компенсаційному рахунку
НОМЕР_1 з сумою 12173,70 грн. в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позов залишено без
задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_6 по 458 грн. 67 коп. судового
збору з кожного.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідачів подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення зустрічного позову в
повному обсязі.

Зазначає, що всупереч ст.184 ЦПК України
судом не допитано в якості свідка
ОСОБА_11 Не взято до уваги показання
свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Не звернуто уваги на те, що оплата
комунальних послуг та поховання
спадкодавця провадилось за рахунок
ОСОБА_2

Вважає, що ними доведено факт того, що
спадкодавець потребувала допомоги, а
ОСОБА_6 мала можливість її надати, проте
цього не робила, що свідчить про її
бездіяльність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_10, якій за життя на праві
власності належало ѕ частини квартири
АДРЕСА_1 та грошові кошти в сумі 12173 грн.
70 коп., що перебувають на
компенсаційному рахунку № НОМЕР_1 у
Шевченківському відділенні №5441/0337 АТ
«Державний Ощадний банк України».

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 3 ст. 1266 цього Кодексу
племінники спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові (сестрі,
братові спадкодавця), якби вони були
живими на час відкриття спадщини.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_6 є
племінницею ОСОБА_10, а відповідач
ОСОБА_2 є рідною сестрою спадкодавця і
належать до кола спадкоємців померлої
за законом другої черги.

12 липня 2012 року позивач звернулася до
Другої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. В цей же день
органом нотаріату заведено спадкову
справу №502/2012. Разом з тим, звертаючись
до нотаріальної контори, позивач у
заяві помилково зазначила дату
народження померлої (ІНФОРМАЦІЯ_2
замість ІНФОРМАЦІЯ_3) та дату її смерті
(ІНФОРМАЦІЯ_4 замість ІНФОРМАЦІЯ_1).
Після виявлення вказаної помилки
позивач, в межах даної спадкової
справи, подала повторну заяву про
прийняття спадщини від 15 серпня 2012
року, в якій дати народження та смерті
спадкодавці вже були зазначені вірно.

Постановою державного нотаріуса
Другої Київської державної
нотаріальної контори від 06 червня 2013
року відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з тим, що
позивач не надала оригінали
правовстановлюючих документів на
предмет спадкування - частину спірної
квартири.

08 червня 2012 року відповідач ОСОБА_2, яка
є рідною сестрою ОСОБА_10 і також
належить до кола спадкоємців за
законом другої черги, звернулася до
приватного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою
про прийняття спадщини, зазначивши у
заяві, що інших спадкоємців померлої
крім неї немає. 18 липня 2012 року
приватним нотаріусом заведено
спадкову справу № 7/2012.

10 грудня 2012 року ОСОБА_2, як єдиному
спадкоємцю померлої, було видано
свідоцтва про право на спадщину -
зазначені вище частину квартири та
грошові кошти.

Звертаючись в суд з позовною вимогою
про визнання свідоцтв про право на
спадщину в частині 1/2 частини суми
вкладу та 3/8 частин спірної квартири
недійсними ОСОБА_6 посилалася на те, що
через відсутність у неї
правовстановлюючих документів на
квартиру, які на момент оформлення
спадщини були в розпорядженні
відповідача, вона була позбавлена
можливості реалізувати свої спадкові
права.

Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину визнається недійсним
за рішенням суду, якщо буде
встановлено, що особа, якій воно видане,
не мала права на спадкування, а також в
інших випадках, встановлених законом.

Задовольняючи зазначену вимогу, суд
виходив з того, що оскільки, внаслідок
допущеної помилки у заяві про
прийняття спадщини, органами нотаріату
було майже одночасно заведено дві
різні спадкові справи щодо майна
одного спадкодавця, а після
виправлення цієї помилки у серпні 2012
року, тобто в межах визначеного законом
строку для прийняття спадщини, даний
недолік усунуто не було, приватним
нотаріусом ОСОБА_7, з незалежних від неї
причин, видано ОСОБА_2 свідоцтва про
право на всю спадщину без урахування
спадкових прав ОСОБА_6

Також судом задоволено позовні вимоги
в частині визнання за ОСОБА_6 права
власності на вищевказану частину
спадкового майна.

В Апеляційній скарзі не міститься
посилань на незаконність рішення суду
в цій частині. Скарга містить лише
посилання на незаконність рішення суду
в частині відмови в задоволені
зустрічного позову про усунення ОСОБА_6
від права на спадкування за законом.

Звертаючись в суд з зустрічним позовом
відповідачі посилалися на те, що
спадкодавець ОСОБА_10 протягом 2012 року
внаслідок похилого віку та тяжкої
хвороби, на яку вона страждала,
перебувала у безпорадному стані, проте
ОСОБА_6, будучи обізнаною про ці
обставини, від надання будь-якої
допомоги своїй тітці свідомо
ухилялася.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, суд першої інстанції
підставно виходив з їх недоведеності з
огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Суд при вирішенні справи про усунення
особи від права на спадкування повинен
установити як факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги, так і
факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України
та з урахуванням роз'яснень, наданих у
п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» безпорадним слід
розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, факт ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця встановлюється
судом за заявою заінтересованої особи
(інших спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку. Лише умисне, свідоме
ненадання допомоги спадкодавцеві при
наявності можливості надавати таку
допомогу є підставою для усунення
особи від права на спадкування.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що для задоволення позовних
вимог у справах про усунення від права
на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224
ЦК України має значення сукупність
таких обставин: ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги при
можливості її надання; перебування
спадкодавця в безпорадному стані;
потреба спадкодавця в допомозі саме
цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному
настанні наведених обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути
усунений від спадкування.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

На підтвердження своїх доводів
позивачі за даним позовом посилалася
на покази свідків, які не підтвердили
того, що спадкодавця зверталася сама
або через когось до ОСОБА_6 за наданням
підтримки та допомоги, а остання
ухилилася від їх надання.

Суд першої інстанції в своєму рішенні
дав оцінку показам усіх свідків і в
колегії суддів відсутні правові
підстави для їх переоцінки.

Щодо допиту свідка ОСОБА_11, то таке
клопотання позивачі не заявляли в суді
першої інстанції.

На спростування показів свідків
ОСОБА_13 і ОСОБА_14, які стверджували, що
ОСОБА_2 в останні місяці проживала з
ОСОБА_10 в одній квартирі і надавала їй
допомогу, представник ОСОБА_6
посилається на записи у медичній
документації ОСОБА_10 від 13.04.2012 року де
зазначено, що ОСОБА_10 проживає в
квартирі одна, зі слів соціального
працівника- впала.

Аналогічний запис міститься і в
посмертному епікризі. Є запис про те, що
останні півроку стан хворої
погіршувався, жила одна, рекомендації
лікарів не виконувала, ніхто за нею не
доглядав.

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 показали, що
ОСОБА_6 проживає в місті Мелітополь.
Спілкувала з ОСОБА_10 лише по телефону.
Остання проживала в квартирі одна, сама
себе обслуговувала. Їй допомагали
сусіди та соціальні працівники. ОСОБА_10
не зверталася до ОСОБА_6 за допомогою.

Покази свідків не містять жодних
фактів на підтвердження умисного
ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги
ОСОБА_10

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

З наведеного вбачається, що суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
дав їм належну правову оцінку і дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні зустрічного позову

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову
відповідає вимогам закону, наданим
доказам, обставинам справи і підстав
для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалось та набрало законної
сили.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: