Справа № 357/9839/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Рябченко Л. А. ,

при секретарі - Ширінова Л. Р.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі № 1 цивільну справу за
позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

Треті особи: ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

про виселення та зняття з
реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом, просить позбавити
відповідачів права користування
будинком АДРЕСА_1, шляхом примусового
їх виселення та зобов'язати
Білоцерківський РВ ДМС України в
Київській області зняти їх з
реєстраційного обліку.

Вимоги обґрунтувала тим, що вона є
власницею будинку, проте понад 2 роки не
проживає у спірному житлі, оскільки
дочка ОСОБА_3 та зять ОСОБА_4 вигнали її
з дому. Ведуть аморальний спосіб життя,
зловживають спиртним, приводять додому
підозрілих людей, з якими розпивають
алкоголь, постійно влаштовують сварки
та бійки, ображають її.

Відповідачі не підтримують будинок у
належному стані, руйнують його,
погіршують побутові умови, не ведуть
домашнього господарства. Позивач
просила їх залишити будинок, але в
добровільному порядку вони не
погоджуються. Натомість позивач
змушена жити на квартирах у знайомих.

Таким чином, відповідачі перешкоджають
їй у здійсненні права користування та
розпорядження власним житлом. За
неможливістю сумісного проживання
позивач просить виселити їх із
займаного житла, відповідно до ст.116 ЖК
України, ч.1 ст.391 ЦК України. З приводу
неправомірних дій відповідачів
позивач зверталася до
Білоцерківського РВВС.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
заявлені вимоги.

Відповідачі позов не визнали.
Заперечення обґрунтували тим, що
позивач сама залишила власний будинок.
Дійсно з нею постійно виникали
конфлікти та сварки, оскільки вона вела
аморальний спосіб життя, зловживала
спиртним, приводила додому подруг у
нетверезому стані, ніде не хотіла
працювати, то пропадала в лісі, то йшла
з дому на декілька днів. Відповідачі
ведуть домашнє господарство, тримають
худобу, підтримують будинок у
належному стані, сплачують комунальні
послуги та плату за землю, про що
свідчать наявні у них документи.
Претензій до них ні сусіди, ні сільрада
не мають. Ведуть звичний спосіб життя.
Не заперечують проти повернення
позивачки додому.

Треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, повідомлені
належним чином. До суду надійшла заява
ОСОБА_5, яка просить розглядати справу у
її відсутності, позовні вимоги
підтримує.

Заслухавши доводи сторін, пояснення
свідків, дослідивши матеріали справи,
матеріали перевірки Білоцерківського
РВ ГУМВС України в Київській області
ЖРЗПЗ № 4134 від 17.12.2010р., ЖРЗПз № 754 від
8.03.2011р., ЖРЗПЗ № 1805 від 22.04.2012р.,
Білоцерківського МВ ГУМВС України в
Київській області ЖЕО № 16983 від 7.08.2014р.,
суд прийшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власницею
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності від
10.03.1994р., виданого Матюшівською
сільською радою, що підтверджується
довідкою КП КОР «Південне бюро
технічної інвентаризації» № 2619 від
9.10.2014р.. Оригінал свідоцтва позивач
втратила.

У будинку АДРЕСА_1 зареєстровані:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 -
перебуває у місцях позбавлення волі,
ОСОБА_5 - не проживає; не зареєстрований,
але проживає ОСОБА_7, 2000 р.н., про що
свідчить довідка Матюшівської
сільської ради від 14.05.2014р. та 29.09.2014р..

Неповнолітній син відповідачів ОСОБА_7
навчається в КЗ КОР «Київський
обласний ліцей-інтернат фізичної
культури і спорту» у м.Білій Церкві, про
що свідчить довідка від 9.10.2014р.. З
пояснень відповідача ОСОБА_3, на
вихідні син приїздить додому у АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою-характеристикою,
виданою виконавчим комітетом
Матюшівської сільської ради
Білоцерківського району від 29.09.2014р.,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, тимчасово не
працює, користується повагою та
авторитетом серед друзів та жителів
села, одружена, має неповнолітнього
сина, за час проживання у селі
зарекомендувала себе з позитивної
сторони, до роботи відноситься з
відповідальністю, тримає господарство,
сплачує податок за землю, обробляє
земельну ділянку, житловий будинок
підтримує в задовільному стані, скарг
від сусідів та жителів села не
надходило.

Згідно з постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи від
20.12.2010р. за результатами перевірки
Білоцерківського РВ ГУМВС України в
Київській області ЖРЗПЗ № 4134 за заявою
ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_3 сімейної
сварки у п'яному вигляді, остання вину
свою визнала, матеріали направлені для
вирішення питання про притягнення її
до адміністративної відповідальності
за ст.173-2 КУпАП.

Згідно з постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи від
8.03.2011р. Білоцерківського РВ ГУМВС
України в Київській області ЖРЗПЗ № 754
за заявою ОСОБА_2 про вчинення ОСОБА_3
сімейної сварки, за результатами
перевірки факти, викладені заявником
не знайшли свого підтвердження, ОСОБА_2
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст.183 КУпАП.

Згідно з постановою про відмову у
порушенні кримінальної справи від
24.04.2012р. за результатами перевірки
Білоцерківського РВ ГУМВС України в
Київській області ЖРЗПЗ № 1805 за
повідомленням ОСОБА_3 на неправомірні
дії її чоловіка ОСОБА_4 факти, викладені
заявником не знайшли свого
підтвердження.

Згідно з висновком за результатами
розгляду звернення ОСОБА_2 від 11.08.2014р.
Білоцерківського МВ ГУМВС України в
Київській області ЖЕО № 16983 щодо
неправомірних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
вигнали її у вересні 2012р. з будинку,
заявниці рекомендовано для вирішення
спірного питання звернутися до суду в
порядку цивільного судочинства. При
перевірці, викладених заявником фактів
та опитуванні мешканців сусідніх
будинків, встановлено, що за час
сумісного проживання між подружжям
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно виникали
конфлікти з приводу спільного
проживання, той факт, що ОСОБА_2
насильно вигнали з її будинку сусіди
заперечують.

Покази, допитаних в судовому засіданні
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є знайомими
ОСОБА_2, щодо неправомірних дій
відповідачів, суд оцінює критично,
оскільки, викладені ними факти стали їм
відомі зі слів позивачки.

Відповідно до ст.150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати дарувати заповідати, здавати
в оренду, обмінювати, закладати,
укладати інші не заборонені законом
угоди.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України,

якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають

разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або

використовують його не за
призначенням, або систематичним

порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для

інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а

заходи запобігання і
громадського впливу виявились

безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших

заінтересованих осіб провадиться
без надання іншого жилого

приміщення.

Враховуючи обставини справи, суд не
вбачає підстав для виселення
відповідачів із займаного ними будинку
АДРЕСА_1. Як встановлено в судовому
засіданні, між сторонами дійсно
виникли неприязні стосунки та часто
виникали сварки і конфлікти, внаслідок
чого позивач залишила власне житло і
переїхала жити до знайомих, факт
насильницького позбавлення її житла,
права ним користуватися чи
розпоряджатися не знайшов свого
підтвердження, як і факти псування та
руйнування будинку відповідачами,
систематичного порушення правил
співжиття, що підтверджується
довідками Матюшівської сільради,
поясненями сусідів, матеріалами
перевірки органів внутрішніх справ.

Інших підстав для виселення чи
визнання відповідачів втратившими
право користування будинком позивач не
зазначав.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на

підставі:

судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення

права власності на житлове
приміщення або права користування

житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно

відсутньою або оголошення її померлою,
тощо.

Тому, питання про зняття з
реєстраційного обліку громадян є
похідним від вирішення питання про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, виселення, і не
може в даному випадку вирішуватися як
окрема позовна вимога.

У разі відмови у задоволенні позовних
вимог судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі ст.ст. 383, 386, 391 ЦК України,
ст.ст. 150, 155, 158, 169 ЖК України, ст.ст. 3, 7
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", керуючись ст.ст.
3-13, 79, 84, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя Л. А. Рябченко