Провадження №2/761/7833/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Беширові
О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
3-і особи: Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про визнання кредитного
договору недійсним, мотивуючи тим, що
між нею та ВАТ «Сведбанк» 13.03.2008 року
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого банк надав
позичальнику кошти в розмірі 67000
доларів США. 06.06.2012 року ПАТ «Сведбанк»
відступив ПАТ «Дельта Банк» права
вимоги за вказаним кредитним
договором, а 18.06.2012 року ПАТ «Дельта
Банк» відступив право вимоги за
оспорюваним кредитним договором ПАТ
«Альфа-банк».

Позивач вважає, що кредитний договір
не відповідає вимогам чинного
законодавства, має несправедливі та
дискримінаційні умови. Всупереч ст.. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» позивачу не було надано
інформацію про орієнтовану сукупну
вартість кредиту та вартість всіх
супутніх послуг. Даний договір також
суперечить вимогам ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», згідно
якої продавець (виконавець, виробник)
не повинен включати у договорі із
споживачем умови, які є
несправедливими. Крім того норми
договору не передбачають про
попередження споживача, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
кредитним договором несе споживач,
оскільки на день укладання кредитного
договору іноземний курс валюти за 1 дол
США складав 5,05 грн, то на день подачі
позову курс становить 12,95 грн. за 1 долар
США.

За таких обставин позивач просить
визнати недійсним кредитний договір №
0705/0308/46-007 від 13.03.2008 року, укладений між
ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третіх
осіб в судове засідання не з'явилися,
про час та місце слухання справи
повідомлялися належним чином, а тому
суд вважає за можливе розглядати
справу без їх участі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

13 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк»
та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір № 0705/0308/46-007, відповідно до
якого позивач отримала в кредит кошти в
розмірі 67000 доларів США з відсотковою
ставкою 13 % річних строком до 13 березня
2018 року для придбання нерухомого майна.

Також судом встановлено, що ПАТ
«Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банк» було здійснено відступлення
своїх прав вимог за вищевказаним
кредитним договором. В свою чергу ПАТ
«Дельта Банк» на користь ПАТ
«Альфа-Банк» здійснив відступлення
своїх прав вимоги за кредитними
договорами, зокрема, за оспорюваним
кредитним договором.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже, свобода договору означає право
громадян або юридичних осіб вступати
чи утримуватися від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначити умови
такого договору.

Таким чином, кредитний договір був
укладений з урахуванням волевиявлення
позивача, оскільки підпис на договорі
є доказом того, що сторони погодилися з
його умовами.

Згідно ч. 1 ст.. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.. 203
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Також даною статтею визначені права
та обов'язки сторін договору
споживчого кредиту.

Статтею 18 Закону, щодо визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача,
передбачено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є не
справедливими, якщо всупереч принципу
добросовісності його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ст. 19 Закону, на яку також
посилається позивач, нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає будь-яку діяльність,
що вводить споживача в оману.

Пунктом 1 ч.1 ст. 230 ЦК України
передбачено, що суд визнає угоду
недійсною у випадку, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього
Кодексу).

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між сторонами підписаний
повноваженими особами, він містить всі
суттєві умови передбачені законом для
договорів і які мають істотне значення,
а також які були узгодженні сторонами
шляхом звернення позивача з
пропозицією щодо укладання договору та
погодження відповідачем на укладання
такого договору.

Таким чином, у відповідності до вимог
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» спірний Кредитний договір
містить суму кредиту, розмір
відсоткової ставки, розмір щомісячного
платежу та строк повернення грошових
коштів.

Відповідно до ст.. 192 ЦК України
іноземна валютна може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Таким чином, договір, укладений
сторонами з дотриманням вимог,
необхідних для чинності правочину, має
обов'язкову силу для самих сторін.

Діючим законодавством не
передбачений стабільний курс долару
США до національної валюти-гривні.
Відповідно до ст.. 36 Закону України «Про
Національний Банк України» офіційний
курс гривні до іноземних валют
встановлюється НБУ. Згідно з ч.1 ст. 8
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», валютні курси
встановлюються Національним Банком
України за погодженням з Кабінетом
Міністрів України.

Поряд з цим, Положенням «Про
встановлення офіційного курсу гривні
до іноземних валют та курсу
банківських металів», затвердженого
Постановою Правління НБУ № 496 від 12.11.2003
року, визначається, що офіційний курс
гривні до іноземних валют, зокрема до
долару США установлюється щоденно. Для
розрахунку курсу гривні до іноземних
валют використовується інформація про
котирування іноземних валют станом на
останню дату. З наведеного можливо
зробити висновок, що стабільність
курсу гривні до іноземних валют
законодавчо не закріплена.

Таким чином, при укладанні кредитного
договору в іноземній валюті (доларах
США) та беручи на себе повні обов'язки
щодо погашення кредиту саме в доларах
США, ОСОБА_1 повинна була усвідомлювати,
що курс національної валюти України до
долару США не є незмінним та те, що
зміна цього курсу можливо настане, а
тому повинна була передбачити та
врахувати підвищення валютного ризику
за кредитним договором.

Позивач, згідно з ч.2 ст. 1056 ЦК України
мала право відмовитися від одержання
кредиту частково або в повному обсязі,
повідомивши про це кредитодавця до
встановленого договором строку його
надання, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Крім того, позивач, отримуючи дохід в
національній валюті - гривні,
усвідомлювала, що може здійснювати
виконання боргових зобов'язань у
національній валюті за курсом на день
платежу, відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті. Сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 203, 215, 216, 229, 230, 533, 627,
629, 638, 1054, 1056 ЦК України, Законом України
«Про захист прав споживачів», ст.ст.10,
59, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
3-і особи: Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк», Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя