У х в а л а

01 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Амеліна В.І., Євтушенко О.І.,Євграфової
Є.П., Касьяна О.П.,розглянувши у судовому
засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
суми заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
26 січня 2006 року між ним та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого позичальник отримав кошти у
розмірі 3 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
річних. Оскільки позичальник свої
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконує, утворилась
заборгованість у розмірі 32 569 грн 36 коп.,
яка складається з наступного: 8 738 грн 59
коп. - заборгованість за кредитом, 21 803
грн 66 коп. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 500 грн штраф
(фіксована частина, 1 527 грн 11 коп. штраф
(процентна складова).

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути на його користь з відповідача
вказану суму заборгованості.

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 8 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 25 грудня 2013 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість в сумі 32 569 грн 37 коп. за
кредитним договором від 26 січня 2006
року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

26 березня 2014 року ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
відповідача відхилено, рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду залишено без змін.

26 червня 2014 року відповідач подав заяву
про перегляд цієї ухвали з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості, якою
рішення суду апеляційної інстанції
скасовано, а рішення суду першої
інстанції про задоволення позову
залишено в силі;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, якою рішення суду
апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні позову скасовано, а справу
направлено на новий розгляд;

- ухвалу колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 жовтня 2013 року у справі про
стягнення суми за договором, якою
судові рішення судів попередніх
інстанцій скасовані, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції;

- постанову Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 «Про судову практику
застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України»
постанова Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року, на яку посилається
заявник як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих норм
матеріального права, не входить до
переліку судових рішень, на які може
здійснюватись це посилання, оскільки
вона ухвалена Верховним Судом України
не як судом касаційної інстанції.

В обґрунтування заяви про перегляд
заявник посилається на ті обставини, що
судом касаційної інстанції при
вирішенні подібних спорів неоднаково
застосована ст. 261 ЦК України, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України потрібно відмовити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах потрібно розуміти
такі, де тотожними є предмет спору,
підстави позову, зміст позовних вимог
та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту ухвал суду касаційної
інстанції від 18 вересня 2013 року та
30 жовтня 2013 року, на які посилається
заявник, як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вбачається, що суд касаційної
інстанції, направляючи справи на новий
розгляд, виходив з того, що судами не
виконано вимоги процесуального права
та неповно з'ясовані всі обставини
справ.

При цьому суд не застосовував норми
матеріального права, зокрема і
ст. 261 ЦК України, тому неоднакове її
застосування в даному випадку
відсутнє.

Зі змісту судового рішення, про
перегляд якого подана заява,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про задоволення
позову, які встановивши обставини
справи та надавши їм відповідну оцінку,
виходили з того, що відповідач порушив
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає
стягненню.

При цьому вважали, що строк позовної
давності позивачем не пропущено та не
застосовували ст. 261 ЦК України.

Зі змісту судового рішення суду
касаційної інстанції від 11 вересня
2013 року, на яке посилається заявник як
на приклад неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, вбачається, що суд
касаційної інстанції погодився з
висновками суду першої інстанції, який
виходив з обґрунтованості вимог банку,
оскільки відповідач неналежно
виконував зобов'язання за кредитним
договором, що є підставою для стягнення
заборгованості та задоволення позову.

При цьому суд не застосовував строки
позовної давності, оскільки вважав, що
вони банком не пропущені, тому
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції ст. 261 ЦК України
при вирішенні цих спорів не відбулось.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що наведені
заявником доводи не містять ознаки, які
згідно з вимогами статті 355 ЦПК України
є підставою для перегляду судового
рішення касаційної інстанції, а тому у
допуску справи до провадження
Верховного Суду України потрібно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 березня 2014 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.І. Амелін

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

О.П. Касьян