Справа № 362/2942/14-ц Головуючий у І
інстанції Марчук О.Л.Провадження №
22-ц/780/6766/14 Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 58 09.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

9 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Токар Т. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» до ОСОБА_2 про
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ПАТ «Укртрансгаз»
звернулись до суду з вказаним позовом
до ОСОБА_2, та просили зобов'язати
відповідачку ОСОБА_2 усунути загрозу
газопроводу-відгалуженню до ГРС
«Васильків» шляхом вчинення дій щодо
знесення цегляної огорожі власної
земельної ділянки та будинку по
АДРЕСА_1, які знаходяться в охоронній
зоні магістрального
газопроводу-відгалуження до
газорозподільної станції «Васильків»,
обґрунтовуючи його тим, що в супереч
вимогам Закону України «Про правовий
режим земель охоронних зон об'єктів
магістрального трубопровідного
транспорту» відповідач у межах
охоронної зони газопроводу побудувала
цегляну огорожу та будинок, що
становить загрозу, як для будівель і
газопроводу, так і для життя та здоров'я
користувачів.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року позов задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати, шляхом
знесення, цегляну огорожу власної
земельної ділянки та будинок, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які
знаходиться в охоронній зоні
магістрального
газопроводу-відгалуження до
газорозподільної станції «Васильків».
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 3
листопада 2014 року відповідач, через
представника за довіреністю ОСОБА_3,
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник
відповідача посилається на те, що
покладаючи обов'язок на його
довірителя демонтувати цегляну
огорожу та будинок, суд першої
інстанції залишив поза увагою той факт,
що спірний будинок був побудований ще у
1971 році, тоді як у законодавстві,
чинному на час побудови житлового
будинку, не були визначені охоронні
зони газопроводу. Вважає, що дії ОСОБА_2
є правомірними і не порушують прав
позивача, так як вона має всі належно
оформлені документи на земельну
ділянку і житловий будинок. Крім того,
представник відповідача вказує на
відсутність належних доказів на
підтвердження створення реальної
загрози магістральному
газопроводу-відгалуженню ГРС
«Васильків» з боку його довірителя.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Статтею 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, тим самим
підставою для звернення до суду
повинно бути порушення, невизнання або
оспорювання прав позивача.

Зокрема представник позивача
зтверджуючи, що їх права порушені не
надав суду ніяких достовірних доказів
в підтвердження своїх позовних вимог,
та не довів суду про необхідність
зобов'язання відповідача усунути
загрозу магістральному
газопроводу-відгалуженню до ГРС
«Васильків», шляхом знесення цегляної
огорожі та будинку відповідача.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 57, ч.1
ст. 58, ч.2 ст. 59 та ч.4 ст 60 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Так судом першої інстанції було
встановлено, що по території
Васильківського району Київської
області проходить магістральний
газопровід-відгалуження до ГРС
«Васильків» (Ду250 мм, Ру5,5 Мпа), який
знаходиться на балансі Філії
«Управління магістральних
газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ
«Укртрансгаз». Охоронна зона даного
газопроводу, згідно із законодавством
України, має становити 100 метрів з обох
боків від осі газопроводу.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 25.04.2014
року №А 58/164 та схеми розміщення споруд,
який було складено в ході обстеження
охоронної зони вказаного газопроводу
виявлено, що в межах населеного пункту
за адресою: АДРЕСА_1, власником якого є
ОСОБА_2, побудовано цегляну огорожу на
відстані 26 м. та будинок на відстані 88 м.
від магістрального газопроводу (а.с.5,6).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що цегляна огорожа і будинок, що
належить відповідачу на праві
приватної власності, розташовані в
межах охоронної зони газопроводу, що
суперечить нормам законодавства і
порушує права позивача.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду зроблений невірно, без
належного дослідження в судовому
засіданні обставин справи і перевірки
їх доказами.

Суд фактично не повністю дослідив
матеріали справи, не провів їх аналіз
та не надав оцінки доказам по справі,
не визначився які права позивача
порушені і ким.

Поза увагою суду першої інстанції
залишились пояснення представника
відповідача та надані ним додатки до
заперечень, що знаходяться в
матеріалах даної справи (а.с.42-49).

Згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку від другого червня
2004 року ОСОБА_2 купила житловий будинок
з надвірними будівлями та спорудами
загальною площею 93,3 кв.м, житловою
площею 58,5 кв.м, що знаходиться в
АДРЕСА_1, та вказано перелік
господарських споруд, що знаходяться
за вказаною адресою. Право власності на
вказаний будинок було зареєстровано в
цей же день (а.с.42,43).

Рішенням виконавчого комітету
Здорівської сільської ради
Васильківського району №66 від 23 грудня
2009 року:

- надано дозвіл ОСОБА_2 на
реконструкцію, переобладнання,
перебудову власного житлового будинку
АДРЕСА_1 зі зміною житлової та
загальної площі;

- надано дозвіл на будівництво
гостьового будинку, альтанки та
господарських будівель та споруд на
приватизованій земельній ділянці по
АДРЕСА_1 ОСОБА_2;

- зобов'язано всю належну
документацію оформити згідно чинного
законодавства (а.с.44).

На підставі вказаного рішення
(дозволу) сільської ради громадянкою
ОСОБА_2 було проведено реконструкцію,
переобладнання, перебудову власного
житлового будинку АДРЕСА_1 зі зміною
житлової та загальної площі, та
здійснено будівництво гостьового
будинку, альтанки та господарських
будівель та споруд на приватизованій
земельній ділянці, та на підставі акта
готовності об'єкта до експлуатації від
25 жовтня 2010 р. №1270 отримано сертифікат
відповідності №00001270 від 26 жовтня 2010
року Інспекції ДАБК у Київській
області закінченого будівництвом
об'єкта. Де вказано, що реконструкція,
переобладнання, перебудова
індивідуального житлового будинку в
АДРЕСА_1, загальна площа - 120,0кв.м.,
житлова - 80,8 кв.м. відповідає проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил
та підтвердили готовність його до
експлуатації (а.с.45).

Отримано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно 27.10.2010 року
(а.с.46).

Вказані докази надані
представником ОСОБА_2 вказують на те, що
ні сільська рада, на території якої
побудований вказаний газопровід, ні
тим більше ОСОБА_2 не було відомо про
обмеження користування земельною
ділянкою, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, на підставі
Державного акту серія КВ №0908894
виданого 2 серпня 2004 року, кадастровий
номер НОМЕР_1 01 017 0001 (а.с.141), оскільки
будь-які обмеження щодо використання
земельної ділянки не вказані в жодному
із перерахованих документів.

Вказаний будинок №143 розміщений
на відстані 88 м. від належного позивачі
газопроводу, який проходить по землях
Здорівської сільської ради. За
твердженнями позивача така відстань
повинна бути не менше 100 метрів. Однак
судом встановлено, що ніякі заходи по
встановленню охоронної зони земель, по
яких проходить газопровід, а також
нанесення такої зони на карту
Здорівської сільської ради не
проводилось.

Згідно до ст. 11 Закону України
«Про трубопровідний транспорт» до
земель трубопровідного транспорту
належать земельні ділянки , на яких
збудовано наземні і надземні
трубопроводи та їх споруди, а також
наземні споруди підземних
трубопроводів. Уздовж трубопроводів
встановлюються охоронні зони. Земля в
межах охоронних зон не вилучається, а
використовується з обмеженнями
(обтяженнями) відповідно до закону або
договору. Порядок встановлення, розмір
та режим використання охоронної зони
об'єкта трубопровідного транспорту
визначаються законодавством України.

Відповідно до ст.73 ЗК України
уздовж наземних, надземних і підземних
трубопроводів встановлюються охоронні
зони.

На використання власником
земельної ділянки або її частини,
згідно ч.1 ст. 110 ЗК України, може бути
встановлено обмеження.

В ході розгляду справи суд
апеляційної інстанції відкладав
розгляд справи та пропонував
представнику позивача надати суду
докази на підтвердження існування його
права, яке порушує відповідач.

На пропозицію суду представник
позивача надав копію акту приймання в
експлуатацію газопроводу - відводу до
м. Васильків від 04.01.1963р. (на 4 аркушах),
де в розділі 2. «Склад будівель по
проекту», вказано діаметр труб 325х8,
загальною довжиною 9км 865 м. Але ж в
позовних вимогах позивач вказує про
магістральний газопровід-відгалуження
до ГРС «Васильків» (Ду250мм, Ру5,5Мпа).

Заслухавши пояснення сторін, та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач не проводив ніяких заходів по
встановленню охоронної зони
магістрального газопроводу. Зокрема
про які-небудь знаки щодо встановлення
охоронної зони, або приписи про
встановлення охоронної зони, не
вказано ні на схемі розміщення споруд
на земельній ділянці ОСОБА_2, що є
додатком до акту № А58/164 перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 25.04.2014 року (а.с.5,6), ні
в договорі купівлі-продажу житлового
будинку від 02.06.2004 року (а.с.42), ні тим
більше в рішенні № 66 виконавчого
комітету Здорівської сільської ради
від 23 грудня 2009 року про надання
дозволу ОСОБА_2 на реконструкцію,
перебудову житлового будинку АДРЕСА_1
(а.с.44), ні в Державному акті на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№090894 від 02 серпня 2004 року ОСОБА_2 не
зазначено ніяких обмежень щодо
використання земельної ділянки з
посиланнями на те, що вона частково
знаходиться в охоронній зоні.

Відповідно до ст. 9 Закону України
«Про трубопровідний транспорт»
місцеві органи державної виконавчої
влади, представницькі органи та органи
місцевого самоврядування у межах своїх
повноважень погоджують розміщення
споруд та інших об'єктів
трубопровідного транспорту на землях,
наданих у користування підприємствам
трубопровідного транспорту згідно із
Земельним кодексом України, а також
вживають заходів щодо безпеки
експлуатації підприємствами,
установами та організаціями об'єктів
трубопровідного транспорту.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання усунути загрозу
газопроводу-відгалуженню до ГРС
«Васильків», шляхом знесення цегляної
огорожі та будинку АДРЕСА_1 необхідно
відмовити, оскільки будинок та огорожа
не є самочинним будівництвом, зведені з
дозволу Здорівської сільської ради на
підставі рішення виконавчого комітету
№ 66, яке є чинним. Правову підставу
набуття земельної ділянки ОСОБА_2 не
оскаржено. Межі охоронної зони не
встановлені та не нанесені на
відповідні карти, не зареєстровано в
Управлінні Держкомзему.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд
належним чином не з'ясував характер та
зміст заявлених позовних вимог, не вжив
жодних заходів, передбачених законом,
для належного з'ясування обставин
справи, не попередив про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і не сприяв сторонам у здійсненні
ними своїх прав, чим порушив вимоги
ст.ст.10-11,57-60,212-215 ЦПК України.

Суд фактично не повністю дослідив
матеріали справи, не провів їх аналіз
та не надав оцінки доказам по справі,
не визначився які права позивача
порушені і ким, а тому рішення суду
першої інстанції необхідно скасувати,
та ухвалити нове рішення відповідно до
п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, оскільки
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 9, 11 Закону України «Про
трубопровідний транспорт», ст.ст. 73, 110
ЗК України, ст.ст. 3, 10-11,57-60, 212-215, 303, 304, 307,
309 п.1.ч.1, 313, 314, 316, 317, 319, 209, 218 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 жовтня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити публічному акціонерному
товариству «Укртрансгаз» в особі Філії
«Управління магістральних
газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ»
Публічного акціонерного товариства
«УКРТРАНСГАЗ» в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_2 про зобов'язання
вчинити дії.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: