У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
закритого акціонерного товариства
«ІРОКС», треті особи: ОСОБА_5, обласне
комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», про визнання права
власності на житлове приміщення, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 13 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 червня 2009 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на житлове
приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в
апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 19 липня 2010 року апеляційну
скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення
районного суду залишено без змін.

У повторній апеляційній скарзі ОСОБА_6
просив змінити рішення суду першої
інстанції та відмовити у задоволенні
позову.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 13 червня 2014 року відмовлено
у відкритті апеляційного провадження
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 25 червня 2009
року на підставі п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК
України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати зазначену судову ухвалу та
направити справу до апеляційного суду
для продовження розгляду, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.
335 ЦПК України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
апеляційного провадження у справі,
якщо є ухвала про відмову у задоволенні
апеляційної скарги цієї особи або про
відмову у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, апеляційний суд правильно
керувався п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, є ухвала апеляційного суду
Львівської області від 19
липня 2010 року, якою апеляційну скаргу
ОСОБА_6 відхилено, а рішення суду першої
інстанції залишено без змін (а.с. 151)

За таких обставин
колегія суддів дійшла висновку, що
судом правильно встановлено та належно
перевірено обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, судова ухвала постановлена із
додержанням процесуального права, а
тому підстав для її зміни чи скасування
немає.

Наведені в касаційній
скарзі доводи висновків суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 13 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко