Ухвала іменем україни 05 листопада 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О. суддів:
Гримич М.К., Мазур Л.М., Попович О.В.,
Юровської Г.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка і
жінки без шлюбу та визнання майна
об'єктом спільної сумісної власності
та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення
Романівського районного суду
Житомирської області від 06 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 02 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в
якому зазначила, що впродовж останніх
17-ти років вона проживала разом з
батьком відповідачів -

ОСОБА_7, з яким вела спільне
господарство та спільний бюджет. За час
спільного проживання з ОСОБА_7 у 2005 році
вони придбали автомобіль марки Ford Transit,
1998 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_1, будівлю складу-піднавісу,
розташовану по АДРЕСА_1, а також значно
поліпшили будинок, в якому проживали,
розташований по АДРЕСА_2, провівши його
реконструкцію та здійснивши в ньому
капітальний ремонт, що призвело до
істотного збільшення його вартості.
Посилаючись на те, що після смерті
ОСОБА_7 спадкоємці останнього
заперечують факт її проживання з ним
однією сім'єю та її право на набуте за
час спільного проживання майно, ОСОБА_4
просила суд встановити факт її
проживання однією сім'єю без шлюбу з 01
січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а також визнати
спільним сумісним майном: житловий
будинок по АДРЕСА_2, автомобіль марки Ford
Transit, 1998 року випуску, білого кольору,
кузов № НОМЕР_2, державний номерний
знак НОМЕР_1, будівлю складу-піднавісу,
розташовану по АДРЕСА_1, а також
понесені нею судові витрати.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в
якому зазначив, що він як спадкоємець
за заповітом зі спливом шестимісячного
строку з дня відкриття спадщини, набув
право на спадкове майно, яке належало
його батькові - ОСОБА_7, у тому числі на
автомобіль марки Ford Transit, 1998 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1. Посилаючись на те, що вказаним
автомобілем незаконно заволоділа
ОСОБА_4, ОСОБА_5 просив суд зобов'язати
ОСОБА_4 передати йому спірний
автомобіль у технічно справному стані
разом зі свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу.

Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області

від 06 лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 02 квітня 2014
року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 01
січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_4

Визнано автомобіль марки Ford Transit, 1998
року випуску, білого кольору, кузов №
НОМЕР_2, державний номерний знак

НОМЕР_1, спільною сумісною власністю
ОСОБА_7, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4, відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити
повністю, зустрічний позов
задовольнити, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Рішення оскаржується в частині вимог
ОСОБА_4 що були задоволені судом першої
інстанції та в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
В іншій частині рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку не
переглядалось, тому відповідно до
положень п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України не
підлягає перегляду в касаційному
порядку.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив із
положень ст. 74 СК України та, дослідивши
зібрані у справі докази у їх
сукупності, дійшов висновку про
обґрунтованість позовної вимоги про
встановлення факту спільного
проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 в період часу з 01 січня 2004 року
по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також про те, що
спірний автомобіль є об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5, суд виходив із його
необґрунтованості.

З такими висновками суду першої
інстанції погодився і суд апеляційної
інстанції, залишивши його в
оскаржуваній частині без змін.

Такі висновки є обґрунтованим та
відповідають матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 з 15 жовтня 1996 року зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_2, який належав
ОСОБА_7 (а. с. 5).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3 від
27 вересня 2005 року власником автомобіля
марки Ford Transit, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, є
ОСОБА_7, який проживає за адресою:
АДРЕСА_2 (а. с. 43, т. 1).

30 листопада 2012 року ОСОБА_7 заповів усе
своє майно, що на день його смерті буде
йому належати, де б воно не знаходилось,
із чого б воно не складалось ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у рівних частках, крім
однокімнатної квартири АДРЕСА_3, та
належить останньому на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 28 вересня 2009 року, яку він
заповів ОСОБА_8 (а. с. 69).

Як вбачається з матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а. с. 11, т. 1).

Відповідно до ст. 74 СК України на
підставі якої заявлено позов і
вирішено спір судом, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 СК.

Отже, законодавець
передбачив можливість набуття права
спільної власності на майно осіб, які
не перебувають у шлюбі, в разі коли вони
проживають однією сім'єю, між ними
склалися стабільні відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 2 ст. 3
СК України сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Згідно зі ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до
роз'яснень, даних в п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Згідно з вимогами ч. ч.
1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Крім того, за змістом
наведених вище норм, правовими
наслідками встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без шлюбу є встановлення
належності їм майна на праві спільної
сумісної власності на підставі статті
74 СК України.

Таким чином, з урахуванням
встановлених в судовому засіданні
обставин, суд першої інстанції, з
висновком якого в цій частині
погодився і апеляційний суд,
встановивши факт спільного проживання
однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в період часу з
01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1,
обґрунтовано виходив з того, що в
судовому

засіданні зазначений факт знайшов своє
підтвердження.

З урахуванням викладеного, правильними
є висновки про те, що спірний
автомобіль, який було придбано ОСОБА_7
під час спільного проживання однією
сім'єю із позивачкою, є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_7 та
ОСОБА_4

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду першої
інстанції, з якими погодився й
апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення в оскаржуваній частині -
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Романівського
районного суду Житомирської області
від 06 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: М.К.
Гримич Л.М. Мазур О.В. Попович Г.В.
Юровська