Справа № 657/1239/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.12.2014 року Каланчацький районний суд
Херсонської області

в складі : головуючого судді
Живцової О.А.

за участю секретаря
Боровинської С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні смт. Каланчак цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
в сумі

222 780 грн.

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом в якому просить стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на її корить борг за
договором позики в сумі 222 780 грн.

Посилається на те, що 22 жовтня 2013
року між нею та відповідачем був
укладений договір позики коштів,
згідно умов якого нею було передано
відповідачу грошові кошти в сумі 14 000
доларів США, які відповідач
зобов'язувався повернути та щомісячно
сплачувати відсотки в сумі 800 доларів
США. Грошові кошти в сумі 14 000 доларів
США відповідач отримав в повному
обсязі, що підтверджується розпискою
від 22 жовтня 2013 року. Вказує, що вона
неодноразово зверталася до
відповідача про добровільну сплату
боргу, згідно розписки про повернення
коштів, але до даного часу відповідач
ухиляється від повернення суми боргу,
чим порушує взяті на себе
зобов'язання. Зазначає, що станом на 20
серпня 2014 року борг за договором
позики становить 222 780 грн., а саме: 14 000
доларів США основного боргу та 4 800
доларів США нарахованих відсотків.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та просила задовольнити їх з
підстав викладених у позові.

В судове засідання відповідач
ОСОБА_2 не з'явився, хоча був належним
чином повідомлений про місце, час і
дату розгляду справи в суді
повідомленням, про причини неявки
суду не повідомив, суд вважає можливим
провести заочний розгляд справи та
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов обгрунтований і
підлягає задоволенню.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, тощо.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відносно цих вимог закону,
судом встановлено, що 22 жоувтня 2010
року, між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір позики у виді боргової
розписки, згідно умов якого позивач
надала у користування відповідачу
позику в сумі 14 000 доларів США, зі
сплатою процентів за користування
позикою у розмірі 800 доларів США
щомісячно. Проте дане зобов'язання
виконано не було.

Згідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на
засіданні Судової палати у цивільних
справах 18 вересня 2013 року розглянув
справу № 6-63 цс 13, предметом якої був
спір про стягнення боргу за договором
позики. При розгляді цієї справи
Верховний Суд України зробив правовий
висновок про те, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Судом встановлено, що на
підтвердження укладення договору
позики позичальник надав
позикодавцеві розписку, відповідно до
якої отримав у позивача 14 000 доларів
США.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно цих вимог закону судом
встановлено, що позовні вимоги
позивача в частині повернення суми
боргу в розмірі14 000 доларів США
підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до умов договору позики
відповідач повинен був сплачувати
позивачу відсотки в розмірі 800 доларів
США щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
відсотки за користування коштами в
сумі 4 800 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики в
сумі 222 780 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір в сумі 3654 грн., оскільки позивача
законом звільнено від сплати судового
збору.

Керуючись ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 625, ст. 1046,
ст. 1047, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049 ЦК України, 10, 11,
60, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд-

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики в сумі 222 780
грн., задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованості за договором позики в
сумі 222 780 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 3654 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржено
відповідачем в загальному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
О.А. Живцова

Повний текст рішення виготовлено 09
грудня 2014 року.