Справа № 466/831/14
Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/5610/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 10 липня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства ««Кредобанк» до ОСОБА_2, ПП
«Львів-Металбуд» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2014 року Публічне
акціонерне товариство (далі ПАТ)
"Кредобанк" звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому просив суд
ухвалити рішення, яким стягнути
солідарно з ОСОБА_2 і ПП
«Львів-Металбуд» на користь ПАТ
«Кредобанк» заборгованість за
кредитним договором, яка, з урахуванням
змін та доповнень до позову, визначена
в розмірі 52046 грн. 65 коп..

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що 28 вересня 2006 року
між ПАТ "Кредобанк" та ОСОБА_2 було
укладено договір №072 про
відкриття карткового рахунку та
здійснення операцій із застосуванням
платіжної картки. 31.07.2009 р. між цими ж
сторонами було укладено Додатковий
договір до договору банківського
рахунку з встановленням кредитного
ліміту 30000 грн.

31.07.2009 р. між ПАТ "Кредобанк" та ПП
«Львів-Металбуд» було укладено
договір поруки, згідно з якими вказане
підприємство як поручитель,
зобов'язувалось відповідати перед
Кредитором за виконання Боржником
зобов'язань за договором про відкриття
карткового рахунку та Додатковим
договором до нього.

Оскільки свої зобов'язання по
кредитному договору ОСОБА_2 не
виконувала належним чином, станом на
15.15.2014 року у неї утворилася
заборгованість перед ПАТ «Кредобанк»
на загальну суму 52046 грн. 65 коп., які
підлягають стягненню з відповідачів
солідарно.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 10 липня 2014
року позов Публічного акціонерного
товариства ПАТ «Кредобанк» задоволено.

Судом постановлено стягнути
солідарно з ОСОБА_2 і ПП
«Львів-Металбуд» на користь ПАТ
"Кредобанк" 52046,65 грн. заборгованість за
додатковим договором від 31.07.2009 року.
Судом вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржив
відповідач ОСОБА_2, в апеляційній
скарзі посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом норм
процесуального права та на неправильне
застосування норм матеріального права,
постановлення рішення без повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Стверджує також, що в договорі
містяться несправедливі вимоги щодо
сплати неустойки, яка є явно завищеною,
судом не встановлено реальної
заборгованості по кредитному договорі
на час прийняття рішення, не досліджено
розрахунку заборгованості по
основному боргу та розрахунку штрафних
санкцій. Крім того зазначає, що судом
безпідставно стягнуто штрафні санкції,
які в сумі перевищують суму основного
боргу, що в свою чергу порушує його
конституційні права та не враховано
настання кризи світової фінансової
системи. Просить рішення суду змінити
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ПАТ «Кредобанк» в частині стягнення з
ОСОБА_2 і ПП «Львів-Металбуд» пені в
сумі 17 787,66 грн. та прострочених
відсотків в сумі 14 162,51 грн. (а.с. 89-92).

Належним чином повідомлена
ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи
повторно (після відкладення розгляду
справи апеляційним судом 07.10.2014 р.), в
тому числі за її клопотанням, не
з'явилась в судове засідання
апеляційного суду, подавши заяву про
відкладення розгляд справи у зв'язку з
бажанням укласти угоду з адвокатом про
надання їй правової допомоги.

Враховуючи, що з моменту
призначення справи до розгляду 15.09.2014 р.
у апелянта було достатньо часу для
реалізації свого права на правову
допомогу, в тому числі після
відкладення розгляду справи, яким
ОСОБА_2 вчасно не скористалась, судова
колегія, з врахуванням строків
розгляду справи апеляційним судом та
положень ст. 305 ЦПК України, не
знаходить причину неявки апелянта в
судове засідання поважною, та не вбачає
за можливе задовольнити її клопотання
про відкладення розгляду справи.

Оскільки сторони у справі в
судове засідання не з'явилися, хоча
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, колегія суддів
приходить до висновку про можливість
її розгляду у відсутності сторін та
відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - без
здійснення фіксації судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України,
встановлено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін і, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи
та безспірно встановлено судом першої
інстанції 28 вересня 2006 року між ПАТ
"Кредобанк" та ОСОБА_2 було укладено
договір №072 про відкриття
карткового рахунку та здійснення
операцій із застосуванням платіжної
картки. 31.07.2009 р. між цими ж сторонами
було укладено Додатковий договір до
договору банківського рахунку з
встановленням кредитного ліміту.

Відповідно до умов договорів,
Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти для
здійснення операцій з використанням
платіжних карток у розмірі та на
умовах, обумовлених договором, а
остання зобов'язалась повернути кредит
і сплатити проценти.

Кредитний ліміт відповідно до
п.2.1. Додаткового договору
встановлюється в розмірі 30 000 грн. на
весь строк дії платіжної картки, яка
видається на підставі Договору
банківського рахунку (карткові
рахунки) №072 від 28.09.2006 р, але не
довше строку перебування клієнта в
трудових (цивільно-правових)
відносинах з ПП «ЛЬВІВ-МЕТАЛБУД».

Згідно п.п.3.1., 3.3. Додаткового
договору, за користування кредитом
клієнт сплачує Банку процентну ставку,
визначену тарифами банку, а саме
щомісяця при поступленні коштів на
рахунок, але не пізніше останнього
робочого дня місяця, за який
нараховуються проценти.

Відповідно до п.п.3.4., 3.5. цього ж
договору, у випадку дострокового
погашення кредиту клієнт зобов'язаний
одночасно повністю сплатити проценти,
нараховані за останній місяць. У
випадку прострочення сплати клієнтом
платежів, передбачених договором, на
вимогу банку останній сплачує пеню.

Умовами пункту 5.1. Додаткового
договору передбачено, що клієнт, крім
відшкодування збитків, сплачує Банку
пеню за кожен день прострочки в розмірі
подвійної процентної ставки, вказаної
в п.3.1. цього Додаткового договору.

Згідно п.5.3. сторони домовились, що
строк позовної давності до стягнення
неустойки (штрафу,пені), за цим
Договором, прирівнюється до строку
позовної давності, встановленої
законом для основної вимоги за цим
Договором.

Факт отримання ОСОБА_2 від ПАТ
"Кредобанк" кредитного ліміту за
Додатковим договором від 31.07.2009 р. в
розмірі 30000 грн., а отже виконання
Банком своїх договірних зобов'язань,
відповідачем не заперечується

Таким чином, між сторонами
виниклі договірні правовідносини, що
регулюються положеннями глави 71 ЦК
України і, зокрема, ст.1054 ЦК України, яка
передбачає, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом безспірно встановлено
також і те, що 31.07.2009 р. між ПАТ
"Кредобанк" та ПП «Львів-Металбуд» було
укладено договір поруки, згідно з якими
останній зобов'язався відповідати
перед Кредитором за виконання
Боржником зобов'язань за договором про
відкриття карткового рахунку та
Додатковим договором до нього (а.с.37).

Відповідно до п.2.5. цього договору
Поручитель та Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Як встановлено судом, боржник
ОСОБА_2 не виконувала своїх зобов'язань,
передбачених договором, з вересня 2010
року фактично припинила погашати
отриману суму кредиту, а з січня 2012 року
припинила сплачувати нараховані
відсотки за користування кредитними
коштами, внаслідок чого допустила
заборгованість перед Банком, яка
станом на 14.05.2014 р. становить 52 046,6 грн., з
яких 20 096,48 грн. - неповернута сума
кредиту, 14 162,51 грн. - прострочені
відсотки, а також 17787,66 грн. - пеня по
простроченій заборгованості
позичальника за період з 15.05.2013 р. по
14.05.2014 р., тобто в межах річного строку
на час звернення до суду, що
підтверджується розрахунком
заборгованості в матеріалах справи
(а.с. 63-64).

Відповідачі в ході розгляду
справи хоча і заперечили здійснений
Банком розрахунок нарахованого боргу,
що підлягає стягненню, в той же час не
надали суду належних і допустимих
доказів на спростування цих
розрахунків і своїх розрахунків не
надали.

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050
ЦК України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Крім того, згідно п.4.9. додаткового
договору, банк, у випадках невиконання
клієнтом зобов'язань, передбачених
договором, вправі вимагати
дострокового повернення кредиту,
процентів та інших належних до сплати
платежів за додатковим договором, про
що письмово повідомляє Клієнта.

Встановлено, що 26.08.2011 року ОСОБА_2
та ПП «Львів-Металбуд» надіслано
претензію №27-9908/11-19 з вимогами
повернути несплачену суму
заборгованості за додатковим
договором від 31.07.2009 р, проте відповідач
ніяким чином не реагувала на
відповідні прохання позивача (а.с.11,13).

У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК
України, у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що відповідачі ОСОБА_2 та ПП
«Львів-Металбуд» повинні солідарно
сплатити заборговані суми та
неустойку.

Зокрема, виходячи із загальних
засад цивільного законодавства щодо
свободи договору та положень ч.2 ст.551 ЦК
України, законодавець передбачає
можливість сторін вільно, за взаємною
згодою, визначати неустойку у тій
формі, на яку погоджуються сторони.

Як вбачається з положень п.5.1.
Додаткового договору від 31.07.2009 р.,
сторони домовились, що за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань за цим
договором, клієнт, крім відшкодування
збитків, сплачує Банку пеню за кожен
день прострочки в розмірі подвійної
процентної ставки, вказаної в п.3.1.
цього Додаткового договору.

Підстав для визнання цих
погоджених умов несправедливими, з
огляду на положення ст.ст.6, 627 ЦК
України, колегія суддів не вбачає.
немає.

Враховуючи загальну суму боргу за
тілом кредиту та простроченими
відсотками, яка становить 34258,99 грн.,
колегія суддів не вбачає підстав для
зменшення визначеної судом неустойки,
яка становить 17787,66 грн., оскільки така
є меншою від основної суми боргу.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
дійсні обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків оскаржуваного
судового рішення, а тому підстав для
скасування рішення суду колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 10 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Бойко С.М.