Золотоніський міськрайонний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2923/14-ц

номер провадження 2/695/1071/14

05 вересня 2014 року
м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого судді
Таратіна В.О.

при секретарі
Курченко В.М.

з участю представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Золотоноша справу за
позовом ОСОБА_3 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Маяк» про витребування майна із чужого
незаконного володіння та зобов'язання
не вчиняти дії,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
СТОВ «Агрофірма Маяк» про
витребування майна із чужого
незаконного володіння та зобов'язання
не вчиняти дії.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
22.07.2005 року між ОСОБА_4 та СТОВ
«Агрофірма «Маяк» було укладено
Договір оренди землі. Згідно договору в
оренду СТОВ «Агрофірма «Маяк» було
передано земельний пай згідно
державного акту серія ЯА № 440399
розміром ріллі 2,27 терміном на 10 років.

26.01.2006 року між ОСОБА_4 та СТОВ
«Агрофірма «Маяк» було укладено
Договір оренди землі. Згідно договору в
оренду СТОВ «Агрофірма «маяк» було
передано земельний пай згідно
державного акту серія ЯБ № 425180
розміром ріллі 2,27 терміном на 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Позивачка
на підставі рішення суду від 02
листопада 2010 року переоформила в
порядку спадкування після ОСОБА_4 право
власності на земельні частки (паї) в
адміністративних межах Піщанської
сільської ради, отримала Державний акт
на право власності на земельну ділянку
Серія ЯМ № 424631 від.25.01.2012 р. та Державний
акт на право власності на земельну
ділянку Серія ЯМ № 424622 від.25.01.2012 р.

Після отримання мною державних актів
на земельні ділянки СТОВ «Агрофірма
«Маяк» було повідомлено, що вона має
намір самостійно обробляти свою землю
і продовжувати орендні відносини із
товариством не бажає. Від СТОВ
«Агрофірма «Маяк» жодної відповіді на
таку заяву отримано не було, що на її
переконання було мовчазною згодою на
використання нею своєї землі
самостійно. Землевпорядною
організацією було відновлено межі
земельних ділянок на місцевості і вона
приступила до самостійного
використання землі.

Протягом 2012-1013 років я самостійно
обробляла свої земельні ділянки. В
травні 2014 року вона мала намір
продовжувати самостійно обробляти
свої земельні ділянки і провела оранку
на них, але керівництво СТОВ «Агрофірма
«Маяк» перешкодило їй здійснити посів
насіння кукурудзи посилаючись на те, що
договори оренди землі, які були
укладені між ОСОБА_4 та їхнім
товариством для неї є обов'язковими, а
тому вони мають право використовувати
її землю.

На даний час позивачка переконана, що
СТОВ «Агрофірма «Маяк» незаконно
користується її земельними ділянками,
без належних правових підстав, а тому
змушена звернутися до суду для
витребування її майна із чужого
незаконного володіння, а також
заборони відповідачу вчиняти певні
дії.

Представник позивача в судовому
засіданні, наполягав на задоволенні
позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, мотивуючи
його тим, що 22.07.2005 року між ОСОБА_4 та
СТОВ «Агрофірма Маяк» було укладено
договір оренди землі на земельну
ділянку площею 2,27 га строком на 10 років.
26.01.2006 року між ОСОБА_4 та СТОВ
«Агрофірма Маяк» було укладено договір
оренди землі на земельну ділянку
площею 2,27 га строком на 10 років.
Передача у оренду вищевказаних
земельних ділянок в оренду було
здійснено за актом приймання-передачі
земельної ділянки, підписаного
сторонами. Аналіз укладених сторонами
договорів оренди свідчить, що сторони
при їх укладенні досягли згоди щодо
усіх істотних умов для договорів
даного виду, договори укладені у
письмовій формі, пройшли у
встановленому законодавством порядку
державну реєстрацію, сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності і їх волевиявлення було
спрямоване на укладення договору
оренди землі. Таким чином можна зробити
висновок про те, що вищезазначені
договори оренди землі укладені
відовдіно до вимог чинного
законодавства України, а отже СТОВ
«Агрофірма «Маяк» користується
вказаними земельними ділянками на
законних підставах. При цьому слід
звернути увагу на те, що у зв'язку з
переоформленням свого права власності
на вищевказані земельні ділянки ОСОБА_3
предмет договорів оренди землі не
змінився, про що свідчить той факт, що
кадастрові номери земельних ділянок у
зв'язку з оформленням спадкових прав
на землю не змінився. Оскільки
зобов'язання за договорами оренди
землі від 22.07.2005 року та від 26.01.2006 року є
чинними. Не визнаними недійсними або
припиненими за будь-яких підстав,
передбачених законодавством. Слід
зазначити, що орендар нараховує та
виплачує за вказаними договорами
оренди землі орендну плату. Як свідчить
довідка за № 220 від 05.08.2014 року у зв'язку
із смертю орендодавця орендну плату у
2012 році отримала спадкоємець ОСОБА_3
через касу орендаря, що свідчить про
визнання ОСОБА_3 договорів оренди
землі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши думку учасників судового
процесу, вважає що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 424631 виданого ОСОБА_3 вбачається, що їй
належить земельна ділянка площею 2,2716
га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№ 424622 виданого ОСОБА_3 вбачається, що їй
належить земельна ділянка площею 2,2716
га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Згідно умов Типового договору оренди
землі від 22.07.2005 р., ОСОБА_4 передала СТОВ
«Агрофірма Маяк» в оренду строком на 10
років земельну ділянку площею 2,27га.

Згідно умов Типового договору оренди
землі від 26.01.2006 р., ОСОБА_4 передала СТОВ
«Агрофірма Маяк» в оренду строком на 10
років земельну ділянку площею 2,27га.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України "Про
оренду землі" передбачено, що:
"Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону".

Згідно ч.1 ст.15 Закону України "Про
оренду землі" зазначено, що істотними
умовами договору є зокрема: об'єкт
оренди (кадастровий номер, місце
розташування та

розмір земельної ділянки), орендна
плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди усіх істотних умов
договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору,умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна
договору вчиняється у такій самій
формі, що й договір.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу
України договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України від
15.05.2012 року за № 6480/4-12 вбачається, якщо
в договорі оренди землі не вказано
умови збереження стану об'єкта оренди,
що є істотною умовою договору оренди
згідно з абзацом 6 ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», то з
урахуванням наведеного, а також
положень ст.. 203,215 ЦК України, такий
договір оренди землі підлягає визнанню
недійсним.

В той же час, відповідно до ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує в тому числі такі питання, як чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження.

Відповідно до п.11 Постанови ПВСУ № 14
від 18 грудня 2009 року «Про судове
рішення у цивільній справі»
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Відповідно до п.28 Постанови ПВСУ № 9 від
6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. ЦК встановлено
винятки з цього правила щодо окремих
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними (частини друга,
третя статті 261 ЦК). Відповідно до
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК до позовів про визнання
заперечуваного правочину недійсним і
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину,
право на пред'явлення якого виникло до 1
січня 2004 року, застосовується позовна
давність, встановлена для відповідних
позовів законодавством, що діяло
раніше.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу, що випливає із порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків встановлених законом. Згідно
до ч.2 ст.269 ЦК України особисті
немайнові права не мають економічного
змісту. Відповідно до ст.271 ЦК України
особисті немайнові права - це
можливість фізичної особи вільно, на
власний розсуд визначати свою
поведінку у сфері свого приватного
життя. Право на оспорювання
недійсності правочину не належить до
особистих немайнових прав, а тому на
нього поширюється загальна позовна
давність.

Позивачкою та її представником не
заперечується факт того, що про
відсутність у договорі певних умов
були їй відомі ще з моменту укладення,
але вона тоді не звернула на них увагу.

Отже в даному випадку, виходячи з
змісту ст. ст.257, 258 ЦК України, судом
застосовується позовна давність у три
роки, що підставою у відмові у позові.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Заходи забезпечення позову визначені
ухвалою суду від 07.08.2014 року - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Черкаської області
через Золотоніський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
В. О. Таратін