У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Київського районного
суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 12 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 06
січня 2009 року він передав ОСОБА_3 у
позику 30 тис. доларів США, а
відповідач зобов'язався повернути
зазначену суму до 06 січня 2010 року, що
підтверджено розпискою.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 27 листопада

2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 заборгованість за договором
позики у розмірі 239 790 грн, а також 3 %
річних - 26 547 грн. Рішення набрало
законної сили, проте до цього часу
рішення не виконано.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 126 797 грн.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Харкова

від 30 вересня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 12 листопада 2014
року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 %
річних за час прострочення виконання
грошового зобов'язання у розмірі 5 577
грн 52 коп. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано частково
задовольнили позов відповідно до вимог
ч. 2 ст. 625 ЦК України, стягнувши з
відповідача 3 % річних за період з дати
ухвалення рішення Київського районною
суду м. Харкова від 27 листопада 2013 року
по 05 вересня 2014 року, у резолютивній
частині якого розмір заборгованості
визначено у гривнях України, виходячи з
офіційного курсу НБУ на день ухвалення
рішення. З розрахунком заборгованості
ОСОБА_2 погодився, рішення суду набрало
законної сили. Суди правильно вказали,
що якщо відповідач добровільно не
виконує судове рішення, Законом
України «Про виконавче провадження»
передбачено заходи примусового його
виконання, а не стягнення курсової
різниці.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік