Справа № 301/1881/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2014 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в складі головуючої Пітерських
М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Іршава справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та Фермерського
господарства «Лан» с. Кам'янське,
Іршавського району про вилучення
самовільно захопленої земельної
ділянки та стягнення збитків,

встановив:

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до
Іршавського районного суду з позовом
до ОСОБА_5 та Фермерського господарства
«Лан» про вилучення самовільно
захопленої земельної ділянки та
стягнення збитків.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.07.2004
року позивачі отримали у власність
земельні ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва у
с.Камянське Іршавського району у
контурі №427 в урочищі «Фок» та у с.
Богаревиця Іршавського району у
контурі №244 в урочищі «Коло дуба»,
розміром по 1,816 га. На момент видачі
державних актів, вказані земельні
ділянки вже були зайняті відповідачем,
який користується ними по даний час.
Однак, за користування земельними
ділянками ОСОБА_5 позивачам не платить,
на неодноразові вимоги звільнити
ділянки не реагує. Вважали, що
відповідачі самовільно захопили
земельні ділянки позивачів, тому
просили зобов'язати відповідачів
повернути земельні ділянки площею по
1,816 га. Крім того, вважали, що за 2011-2013
роки позивачі могли б отримати по 348223
центнерів кукурудзи вартістю 104469,90
грн., однак не отримали вигоду через
самовільне захоплення відповідачами
земельних ділянок. Просили стягнути з
відповідачів в користь позивачів по
104469,90 грн. збитків.

Ухвалою Іршавського районного суду від
04.08.2014 року провадження по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та
Фермерського господарства «Лан» про
вилучення самовільно захопленої
земельної ділянки та стягнення збитків
- закрито.

У судове засідання позивач ОСОБА_4
повторно не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи був належним
чином повідомлений, у тому числі
відповідно до ч.5 ст. 76 УЦПК України
через свого представника, причини
неявки суду не повідомив (а.с. 37, 57, 59).

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_5
обробляє земельну частку (пай) позивача
з 03.11.2003 року. За користування земельною
ділянкою ОСОБА_5 платив по 2 центнери
пшениці на рік, інколи давав ще і
солому, хоча мав платити по 3 центнери.
Вказана плата проведена до 2013 рік
включно. Договір оренди укладено не
було, користування землею та плата за
неї здійснювалися на підставі усної
домовленості. У березні 2013 року позивач
звернувся до ОСОБА_5 з вимогою
розірвати договір оренди та повернути
земельну ділянку, нащо ОСОБА_5
погодився, однак, земельну ділянку не
повернув. Він її засіяв і у 2014 році.
Вважав, що самовільне захоплення
земельних ділянок з боку відповідача
мало місце в період з березня 2013 року по
лютий 2014 року. На вимогу ОСОБА_5 позивач
звернувся до землевпорядної
організації про виділення ділянки в
натурі, однак, по даний час таке
виділення не відбулося. Однак вважав,
що ОСОБА_5 має знати, де розташовані
земельні ділянки позивача і повинен їх
звільнити. Крім того вважав, що
самовільним захопленням земельної
ділянки ОСОБА_5 позивачу заподіяно
збитки на суму 104469,90 грн., оскільки це
мінімальний прибуток, який міг би
отримати позивач у разі особистого
оброблення ним власної земельної
ділянки. Просив стягнути з відповідача
ОСОБА_5 вказану суму шкоди та
зобов'язати його повернути земельну
ділянку.

Відповідач ОСОБА_5, який є головою ФГ
«Лан», позов не визнав та пояснив, що
між ФГ «Лан» та ОСОБА_4 укладено договір
оренди земельної частки (паю), який
пройшов державну реєстрацію. Останній
договір оренди був укладений строком
до 2020 року. Відповідач справно вносив
орендну плату, а при можливості, навіть
платив більше, ніж передбачено
договором. Орендна плата по 2013 рік
включно ОСОБА_4 сплачена. 01.11.2013 року
ОСОБА_7 звернувся до відповідача з
заявою про дострокове розірвання
договору оренди у зв'язку з тим, що його
діти бажають особисто обробляти
земельну ділянку. Згідно договору
оренди у випадку дострокового
розірвання договору земельна ділянка
повертається після збору врожаю.
Оскільки земельні частки (паї) були
передані ОСОБА_5 в натурі єдиним
масивом, відповідач запропонував
ОСОБА_4 звернутися у землевпорядну
організацію для виділення земельної
ділянки в натурі до початку посіву.
Однак, позивач до початку посіву
питання виділення земельної ділянки в
натурі не вирішив. Не виділена земельна
ділянка в натурі по даний час. Вважав
позов безпідставним, оскільки між
сторонами існували договірні
відносини і земельної ділянки
відповідач не захоплював, орендну
плату платив своєчасно і у повному
обсязі. Крім того, при визначені
розміру шкоди позивач рахував тільки
кількість врожаю, який імовірно міг би
зібрати, і не врахував витрати,
пов'язані з обробкою землі, придбанням
насіння, палива, оплату робочої сили
тощо. Просив у позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3
вважала позов безпідставним і просила
відмовити в його задоволенні.
Відповідач обробляв земельну ділянку
позивача з 2003 року і справно платив
орендну плату. Між сторонами був
укладений договір оренди, тому ніякого
самовільного захоплення землі не було.
Наявні накладні та розписка, які
підтверджують сплату орендної плати
відповідачем до 2013 року включно і
відсутність яких-небудь претензій до
нього з боку позивача. Земельні ділянки
багатьох власників земельних часток
(паїв) відповідач отримав в оренду
єдиним масивом. Ділянка позивача по
даний час не виділена в натурі,
оскільки він не звернувся з
відповідною заявою до землевпорядних
організацій.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилалися, як на підставу своїх вимог
та заперечень, оцінивши докази на
ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає у задоволенні
позову відмовити, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 125 ЗК України та ст. ст. 6, 13, 14,
16, 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції
від 12.03.2011 року, що діяла на час
виникнення правовідносин), орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених законами України і
договором оренди землі; договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства; договір
оренди землі укладається у письмовій
формі; укладення договору оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності здійснюється за згодою
сторін; договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.п.2 та 3 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженим постановою КМУ від 25
грудня 1998 р. N2073 (діяв на момент
укладення договору оренди 25.05.2011 року),
державна реєстрація договорів оренди є
офіційним визнанням і підтвердженням
державою факту виникнення або
припинення права оренди земельних
ділянок; державна реєстрація договорів
оренди проводиться виконавчим
комітетом сільської ради за місцем
розташування земельної ділянки.

У судовому засіданні встановлено, що
між ОСОБА_4 та ФГ «Лан» 25.04.2011 року
укладено договір оренди земельної
частки (паю) площею 1,816 умовних
кадастрових гектарів, яка розміщена в
межах земельної ділянки, виділеної в
натурі єдиним масивом. Згідно
вказаного договору, земельна ділянка
належить ОСОБА_4 на праві власності на
підставі державного акту серії ЗК №037540
від 01.07.2004 року. Орендна плата становить
150 кг зерна на рік. Строк сплати від 01
жовтня до 31 грудня щороку. Термін дії
договору до грудня 2020 року ( а.с. 28).

Вказаний договір зареєстрований у
книзі записів реєстрації договорів
оренди земельних часток (паїв)
Кам'янської сільської ради №91 від
25.04.2011 року.

Враховуючи наведене, суд не приймає до
уваги твердження представника
позивача про відсутність між сторонами
договірних відносин, зокрема, не
укладення ними договору оренди
земельної ділянки.

З платіжних відомостей №2 за 2010 рік, №3
за 2011 рік, №3 за 2012 рік, накладної №12 від
12 вересня 2013 року вбачається, що в
рахунок орендної плати за землю, у тому
числі, ОСОБА_4 отримав зерно у розмірі
по 1,5 - 2 центнера ( а.с. 31-34).

З розписки ОСОБА_4 від 01.11.2013 року
вбачається, що він ніяких матеріальних
претензій до фермера ОСОБА_5 не має,
оскільки йому сплачено зерном плату за
оренду землі включно за 2013 рік ( а.с. 30).

Не заперечує факт проведення ОСОБА_5
натуроплати зерном пшениці у розмірі
по 2 центнера на рік за кожну земельну
частку (пай) і сам представник позивача.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4 01.11.2013 року звернувся до ФГ «Лан»
з заявою про розірвання договору
оренди землі ( а.с.29).

Вказана обставина підтверджена в
судовому засіданні і самим
відповідачем.

Згідно п.2.3 договору оренди у разі
виділення земельної ділянки на основі
земельної частки (паю) в натурі,
зобов'язання сторін припиняються
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Згідно п.3 Договору, у разі закінчення
дії договору до закінчення польових
робіт, термін оренди земельної частки
(паю) продовжується до повного
завершення збирання врожаю.

З листа голови Кам'янської сільради від
02.06.2014 року вбачається, що ОСОБА_4
звернувся в сільську раду з усною
заявою про виділення земельної частки
(паю) в натурі на початку травня 2014 року
та йому роз'яснено про необхідність
звернення до організації, яка має
ліцензію та відповідне обладнання для
проведення даних робіт ( а.с. 10).

З акту комісії з питань земельних
відносин Кам'янської сільради від
20.06.2014 року вбачається, що комісією
обстежено 2 земельні ділянки у контурі
№427 в урочищі «Фок» (с.Кам'янське) та у
контурі №244 в урочищі «Коло дуба» (с.
Богаревиця), які здані в оренду
пайовиками і використовуються ФГ «Лан»
єдиним масивом. Земельні частки (паї) не
винесені в натурі. На земельній ділянці
в контурі 244 весною 2014 року посаджено
кукурудзу, а земельна ділянка в контурі
427 осінню засіяна озиминою (а.с. 13).

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, кожна
сторона розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд і повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, сторони
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні прав і виконувати
процесуальні обов'язки (ст.ст. 10, 11, 27, 57-60
ЦПК України).

Доказів виділення земельної частки
(паю) в натурі позивач суду не надав.

Всупереч вимогам ст.ст. 2 ч.1, 4 ч.1 п.2 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», не
проведено і державної реєстрації
припинення речового права на
нерухомого майно - розірвання договору
оренди земельної ділянки.

Оскільки в судовому засіданні не
знайшло свого підтвердження
самовільне захоплення ФГ «Лан»
земельної ділянки, що належить
позивачеві, та використання
відповідачем ділянки без сплати
орендної плати, суд вважає
безпідставними як вимогу про
звільнення самовільно захопленої
земельної ділянки, так і вимогу про
відшкодування шкоди.

Враховуючи наведене суд вважає, що у
задоволенні позову ОСОБА_4 слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.15, 16, 629, 792 ЦК України, ЗУ
«Про оренду землі», Порядком державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженим постановою КМУвід 25
грудня 1998 р. N2073, ст.ст.11, 15, 57-60, 88 ч.1, 208, 209,
212-215, 218, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5
та Фермерського господарства «Лан» про
вилучення самовільно захопленої
земельної ділянки та стягнення збитків
- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Головуючий :
М. О.
Пітерських