УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 03 грудня 2014 року
м.
Київ Суддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Колодійчук В.М.,
розглянувши касаційні скарги
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 25 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Галицька районна адміністрації
Львівської міської ради, об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «СНІП», про відшкодування
завданої шкоди та спонукання до
вчинення дій, в с т а н о в и в : В січні
2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, треті особи:
Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради, об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «СНІП», про відшкодування
завданої шкоди та спонукання до
вчинення дій. В обґрунтування позову
посилався на те, що будинок АДРЕСА_1
відноситься до історичної забудови. У
вказаному будинку він з ОСОБА_4 є
власниками квартири № 9, відповідач є
власником квартири № 1, яка знаходить в
підвальному приміщенні. Вказував, що в
1998 році відповідач самовільно почав
здійснювати заміну дерев'яного
покриття на залізобетонне над
прибудовою до своє квартири. Через рік
після початку виконання будівельних
робіт, розпорядженням Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради від 02 грудня 1999 року № 1149
було затверджено висновок міжвідомчої
комісії Галицького району про технічну
можливість заміни дерев'яного
перекриття на залізобетонне над
квартирою № 1 у вищевказаному будинку
без влаштування гаража, згідно з
поданими проектними пропозиціями.
Вказаним розпорядженням ОСОБА_3 було
зобов'язано розробити через
спеціалізовану ліцензовану проектну
організацію проектно-кошторисну
документацію на виконання робіт,
погодити її у встановленому
законодавством порядку, звернутись в
інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю
для отримання дозволу на викання робіт.
Після завершення будівельних робіт
звернутись до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
для здачі в експлуатацію. Крім того, під
час проведення самовільної заміни
перекриття відбулося втручання в
несучу конструкцію стіни і фундамент
будинку, здійснювалися динамічні
навантаження, внаслідок чого було
пошкоджено приміщення його жилої
кімнати, а відтак порушено його права
як власника квартири № 9 та права як
співвласника конструктивних елементів
будинку № 16. Оскільки відповідач не
виконав покладені на нього
зобов'язання, самовільно здійснював
будівельні роботи, позивач просив
позов задовольнити, відшкодувати
завдану йому шкоду та зобов'язати
ОСОБА_3 привести пошкоджені внаслідок
самочинної заміни перекриття будинку в
первісний стан. Рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 23 липня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати
самочинно встановлене залізобетонне
перекриття над квартирою АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_3 привести пошкоджені
внаслідок самочинної заміни
перекриття, конструктивні елементи
будинку № 16 у первісний стан, який
існував до моменту проведення
самочинної заміни перекриття.
Вирішено питання про відшкодування
судових витрат. Відмовлено в
задоволенні решти позовних вимог.
Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 25 вересня 2014 року
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 23 липня 2013 року в
частині задоволених позовних вимог
скасовано, ухвалено в цій частині нове
рішення, яким відмовлено в задоволенні
позовних вимог. В решті рішення
Галицького районного суду м. Львова від
23 липня 2013 року залишено без змін. У
касаційній скарзі Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
просить скасувати оскаржуване судове
рішення суду апеляційної інстанції і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права. Відповідно до п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи. Суд
апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог і в
цій частині ухвалюючи нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
дійшов до обґрунтованих висновків про
те, що суд першої інстанції невірно
застосував ст. 376 ЦК України до спірних
правовідносин так як відповідно до п. 13
постанови № 6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» положенні
ст. 376 ЦК України до цих правовідносин
не застосовуються. Апеляційний суд
дійшов до вірного висновку, що позовні
вимоги щодо демонтажу залізобетонного
перекриття та монтажу дерев'яного
перекриття належить відхилити,
оскільки такий демонтаж (монтаж) може
призвести до непередбачуваних та
негативних наслідків, як для сторін у
справі так і для інших власників
квартир та мешканців будинку, що не
суперечить діючому законодавству.
Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом апеляційної
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення. На підставі наведеного та
керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, у х в
а л и в: Відмовити Галицькій районній
адміністрації Львівської міської ради
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи: Галицька районна
адміністрації Львівської міської ради,
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «СНІП», про
відшкодування завданої шкоди та
спонукання до вчинення дій. Суддя
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ В.М.
Колодійчук