Справа № 344/4893/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1986/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючої Горейко М.Д.

Суддів: Вакарук В.М.,
Проскурніцького П.І.

Секретаря Драганчук У.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про визнання дій по нарахуванню оплати
з 15.10.2010 року за ненадані послуги з
централізованого теплопостачання
незаконними, зобов'язання провести
звірку заборгованості за надані
послуги і припинити проведення
нарахування оплати за ненадані послуги
та зустрічним позовом Державного
міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 12
серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 12
серпня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про визнання дій по нарахуванню оплати
з 15.10.2010 року за ненадані послуги з
централізованого теплопостачання
незаконними, зобов'язання провести
звірку заборгованості за надані
послуги та припинити проведення
нарахування оплати за ненадані послуги
відмовлено.

Зустрічний позов Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги теплопостачання задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Державного міського підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» 7605
грн. 32 коп. заборгованості за послуги
теплопостачання та 229 грн. 40 коп.
сплаченого судового збору.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що згідно
положень ч. 2 п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року №572, ст.ст. 901, 903 ЦК України, п. 2
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року №630, та ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про
теплопостачання» єдиною умовою для
оплати послуг з централізованого
опалення є факт їх споживання. У даному
випадку факт споживання послуг з
централізованого опалення відсутній,
оскільки у його квартирі батареї
відключені від стояків
централізованого опалення, що
підтверджується актом, який міститься
в матеріалах справи.

Апелянт зазначає, що відмовляючи в
задоволенні його позову до ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
суд зіслався на відсутність доказів
припинення отримання ним послуг з
централізованого теплопостачання в
порядку, передбаченому Наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005 року №4 (із внесеними
змінами Наказом Мінжитлокомунгоспу за
№169 від 06.11.2007 року) «Про затвердження
Порядку відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання»,
однак після внесення змін цей Порядок
регламентує процедуру відключення
окремих житлових будинків, а не окремих
приміщень, і, таким чином, порядок
відключення окремого приміщення
залишається законодавчо
неврегульованим, що не позбавляє права
споживачів відключати свої приміщення
від централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Крім того, апелянт вказує, що згідно ч. 1
ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги» відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Відповідно до пунктів 1, 2
Прикінцевих положень цього закону
договори про надання
житлово-комунальних послуг, укладені
до набрання чинності цим законом, мають
бути приведені у відповідність із ним
до 1 січня 2006 року. Договори, що не
приведені у відповідність із цим
законом у зазначений строк, втрачають
чинність. Договір про надання
населенню послуг центрального
опалення, який був укладений між ним та
ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» у
2002 році, не був приведений у
відповідність до вимог ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, та
Типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року №630, а тому з 1 січня 2006
року цей договір втратив чинність.
Таким чином, у ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
відсутні підстави для нарахування йому
заборгованості за послуги
теплопостачання.

З наведених підстав апелянт просить
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 12
серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
до ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
задовольнити, а в задоволенні
зустрічного позову ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
нього відмовити.

У засідання апеляційного суду сторони
не з'явились, про час та день розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку.

Апелянт надіслав суду письмове
клопотання про відкладення розгляду
справи, не підтвердивши поважність
причини неявки в судове засідання.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за відсутності
нез'явившихся сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
відповідач-позивач ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
відповідно до Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630,
надавав послуги теплопостачання
ОСОБА_2, який проживає у квартирі
АДРЕСА_1.

Позивач самовільно відключився від
мережі централізованого опалення, про
що сам не заперечив, та вбачається з
матеріалів справи, а саме - акту про
самовільне відключення від опалення
від 15.10.2010 року (а.с. 11).

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що
позивачем-відповідачем не надано
належних та допустимих доказів
припинення отримання цих послуг в
порядку, передбаченому Наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року №4 (із
внесеними змінами Наказом
Мінжитлокомунгоспу за №169 від 06.11.2007
року) «Про затвердження Порядку
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання». Оскільки
відключення від опалення є самовільним
і дозвільні документи на відключення у
позивачів відсутні, то підстав для
задоволення позову немає.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 24 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630,
встановлено, що споживачі можуть
відмовитися від отримання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Згідно п. 25 вказаних Правил відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання,
затвердженим наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року №4 (у
редакції із змінами і доповненнями,
внесеними наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства від 6 листопада 2007 року
№169), установлено, що таке відключення
відбувається на підставі рішення
постійно діючої міжвідомчої комісії,
створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади. Крім того, внесені
зміни унеможливлюють відключення від
мереж центрального опалення і гарячого
водопостачання окремих квартир у
багатоквартирному будинку та
дозволяють таке відключення лише
будинку в цілому.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
дозвільні документи на відключення
позивачем-відповідачем своєї квартири
від мережі централізованого опалення,
то за таких обставин суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що підстав для задоволення
первісного позову ОСОБА_2 немає.

Задовольняючи зустрічний позов ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»,
суд першої інстанції виходив з того, що
внаслідок неналежного виконання
споживачем ОСОБА_2 зобов'язання по
оплаті наданих послуг станом на 10.06.2013
року за ним виникла заборгованість
перед ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» в
загальній сумі 7605 грн. 32 коп. Доказів,
які б свідчили про погашення вказаної
суми боргу або ж спростовували доводи
позивача суду не подані.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
з наступних підстав.

Згідно п. 18 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630,
плата за надані послуги вноситься не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлений інший строк.

В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
вимог цього Кодексу та інших актів
цивільного законодавства, в даному
випадку Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, та
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Доказів, які б свідчили про погашення
вказаної суми боргу або ж
спростовували доводи ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
суду не подані.

Таким чином, суд правильно дійшов
висновку про підставність позовних
вимог ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
за послуги теплопостачання в сумі 7605
грн. 32 коп.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що між ним та ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
відсутні договірні відносини, у зв'язку
з чим відсутні і підстави для
нарахування йому заборгованості за
послуги теплопостачання, оскільки
згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають також із
дій осіб, які породжують ці права та
обов'язки, і такою дією є реальне
надання послуг та їх отримання
споживачем.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновки суду першої інстанції, та не
містять підстав для скасування або
зміни судового рішення.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 12
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.