Справа № 135/1086/14-ц
Провадження у справі № 2/135/269/14
13.11.2014 Ладижинський
міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Волошиної
за участі секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ладижин Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Ладижинський завод
силікатної цегли" про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати, середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні,
компенсації втрати частини зарплати в
зв'язку з затримкою термінів її виплати
та відшкодування моральної шкоди,-
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Ладижинського міського суду
Вінницької області з позовною заявою
до Публічного акціонерного товариства
"Ладижинський завод силікатної цегли"
про стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, компенсації
втрати частини зарплати в зв'язку з
затримкою термінів її виплати та
відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що у період з квітня
2006 року по листопад 2012 року вона
перебувала у трудових правовідносинах
з ПАТ "Ладижинський завод силікатної
цегли". 13 листопада 2012 року була
звільнена із займаної посади за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України. Під час роботи на підприємстві
заробітна плата їй виплачувалась не
вчасно та не в повному обсязі, через що
виникла заборгованість по заробітній
платі. На момент її звільнення
відповідач, порушуючи норми трудового
законодавства, та зловживаючи своїм
положенням, не сплатив заборговану
заробітну плату та не надав
розрахунковий лист та довідку про
заборговану заробітну плату. Маючи
намір отримати підтвердження наявної
заборгованості відповідача, перед нею
щодо невиплаченої заробітної плати,
вона 22.01.2013 та 02.06.2014 направляла листи до
відповідача з проханням надіслати на
її адресу розрахунковий лист та
довідку про заборговану заробітну
плату, проте на її листи відповідач не
відреагував, що свідчить про те що
добровільно виплатити заборгованість
і надати необхідні документи
відповідач відмовляється.
Посилаючись на порушення відповідачем
трудового законодавства, ОСОБА_1
просила позов задовольнити та стягнути
з відповідача на свою користь
нараховану, але не виплачену заробіту
плату та 2000 грн відшкодування
30 жовтня 2014 року позивач подала заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
просила стягнути з відповідача на свою
користь компенсацію втрати частини
зарплати у зв'язку з порушенням
термінів її виплати у сумі 2 550 грн 58
коп., нараховану, але не виплачену
заробітну плату у сумі 15 113 грн 03 коп.,
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні, що
складає 113 256 грн. 80 коп. та моральну
шкоду у розмірі 2000 грн.
Позивач ОСОБА_1 на розгляд справи не
з'явилася, однак надала суду заяву, в
якій просила справу розглянути у її
відсутність, уточнені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, не
заперечувала щодо ухвалення заочного
рішення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, отримавши
повістку про виклик до суду, що
підтверджується розпискою про
вручення поштового відправлення,
направленого за адресою
місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного запису не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволення,
виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.04.2006 позивач
була прийнята на посаду юрисконсульта
юридичного відділу в ПАТ «Ладижинський
завод силікатної цегли», про що в
трудовій книжці позивача зроблено
відповідний запис (а.с.6).

Згідно наказу від 13 листопада 2012 року №
208-к позивач ОСОБА_1 була звільнена за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України (а.с.7).

Згідно довідки Публічного
акціонерного товариства «Ладижинський
завод силікатної цегли» від 16 вересня
2014 року № 039-2 заборгованість
підприємства перед ОСОБА_1 із
заробітної плати на день звільнення
13.11.2012 становила 15 113,03 грн (а.с.36). Розмір
цієї заборгованості сторонами не
оспорюється.

У відповідності до довідки Публічного
акціонерного товариства «Ладижинський
завод силікатної цегли» №039-3 від 16
вересня 2014 року середня заробітна
плата ОСОБА_1 за серпень 2012 року
становить 3402,64 за 16 робочих днів;
вересень 2012 року - 189,40 грн за 1 робочий
день. Всього середньоденна заробітна
плата складає 211,30 грн. за один робочий
день (а.с.37).

Вказані вище спірні відносини
регулюються КЗпП України, Законом
України «Про оплату праці», Законом
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у звязку з
порушенням строків їх виплати».

У відповідності до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 21 Закону України «Про
оплату праці» працівник має право на
оплату своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

Визначаючи розмір середнього
заробітку, суд виходить із загальних
правил обчислення середнього
заробітку, виходячи із середнього
заробітку за останні два календарних
місяці роботи відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженогоПостановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100
зі змінами.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у відповідності до ч. 2
ст. 235 КЗпП України оплата середнього
заробітку проводиться за весь час
вимушеного прогулу. Тобто, з 13
листопада 2012 року по день винесення
рішення, що складає 536 робочих дні, тому
сума, яку слід стягнути на користь
позивача складає (211,30 середньоденна
заробітна плата х 536) = 113 256 грн. 80 коп.

Крім того, суд вважає законною та
обґрунтованою вимогу позивача, щодо
стягнення з відповідача компенсації
втрат заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків їх виплати згідно з
Законом України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходу у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати».

Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати" визначає, що компенсація
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
проводиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів.

Згідно п. З Постанови №159 від 21 лютого
2001 року Кабінету міністрів України
Порядком проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати передбачено компенсацію
грошових доходів, а саме заробітної
плати. Компенсації підлягають грошові
доходи населення разом із сумою
індексації, що отримані у гривнях
на території України та не мають
разового характеру.

Судом встановлено, що відповідач не
здійснює виплату заробітної плати
починаючи з 13 листопада 2012 року та
враховуючи положення Закону України
«Про компенсацію громадянами втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», загальна сума
компенсації складає 2 550 грн. 58 коп.

Вирішуючи питання про стягнення
моральної шкоди з відповідача, суд
виходив з наступного.

Суд вважає, що має місце порушення
трудових прав позивача внаслідок
затримки розрахунку у зв'язку з чим їй
було завдано моральну шкоду згідно до
вимог статті 237-1 КЗпП України, але
розмір відшкодування моральної шкоди
позивач зазначив занадто завеликий, що
не відповідає обставинам справи.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо). Зокрема, враховуються стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану тощо, при цьому суд
має виходити із засад розумності,
виваженості і справедливості.

Приймаючи до уваги положення наведених
вище норм співвідношуючи їх з
встановленими в судовому засіданні
фактами, суд вважає, що сума моральної
шкоди в розмірі 2000 грн. не обґрунтована,
завелика та не відповідає дійсності,
доказів спричинення відповідачем
моральної шкоди позивачу саме на таку
суму не надано, тобто відсутні
документи, квитанції, чеки, або інша
документація, підтверджуюча звернення
позивача до лікарні за медичною
допомогою, щодо стану здоров'я відносно
даних фактів та надання допомоги саме
на таку суму та інше. Суд, беручи до
уваги конкретні обставини по справі,
характер, інтенсивність і
довготривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у її життєвих стосунках,
оцінює спричинену моральну шкоду
позивачу у розмірі 500 гривень.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна
особа вправі звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваний прав, свобод чи
інтересів, а в інтересах інших осіб, або
державних чи суспільних інтересах лише
у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог та
заперечень. Суд не приймає до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом роз'яснювались сторонам,
представникам сторін, положення ст.ст.
10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій, а також те, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь справі, при цьому суд
приймає до розгляду тільки ті докази,
які мають значення по справі.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Перевіривши та з'ясувавши всі
необхідні обставини справи та оцінюючи
усі наявні докази по справі, досліджені
в судовому засіданні в їх сукупності,
приймаючи до уваги вищевикладене, суд
вважає, що в діях відповідача
вбачається порушення законодавства
про працю.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, а також діючого матеріального
закону, з урахуванням загальних засад
цивільного судочинства відповідно до
п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу
України, а саме: справедливості,
добросовісності та розумності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Ладижинський
завод силікатної цегли" про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати, середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні,
компенсації втрати частини зарплати в
зв'язку з затримкою термінів її виплати
та відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивача звільнено від сплати
судового збору, вказані судові витрати
слід стягнути з відповідача в дохід
держави відповідно до положень ст. 88
ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, Законом
України «Про оплату праці», Законом
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у звязку з
порушенням строків їх виплати», ст.ст.
24-1, 40, 44, 47, 83, 95, 116, 117, 233, 235,
237-1 КЗпП України, ст.ст. 3, 4 8, 10,11,
18, 57 60, 88, 169, 208, 209, 212 215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Ладижинський
завод силікатної цегли" про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати, середнього заробітку
за затримку розрахунку при звільненні,
компенсації втрати частини зарплати в
зв'язку з затримкою термінів її виплати
та відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Ладижинський завод
силікатної цегли" на користь ОСОБА_1
заробітну плату в сумі 15 113 грн. 03 коп.
(п'ятнадцять тисяч сто тринадцять грн. 03
коп.), компенсацію втрат заробітної
плати у зв?язку з порушенням термінів
її виплати в сумі 2 550 грн. 58 коп. (дві
тисячі п'ятсот п'ятдесят грн. 58 коп.),
середній заробіток за час затримки за
період з 13 листопада 2012 року по день
ухвалення рішення в розмірі 113 256 грн. 80
коп. (сто тринадцять тисяч двісті
п'ятдесят шість грн. 80 коп.)

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Ладижинський завод
силікатної цегли" на користь ОСОБА_1
завдану моральну шкоду в сумі 500
(п'ятсот) грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Ладижинський завод
силікатної цегли" на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Ладижинський міський суд шляхом подачі
в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги,

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, наведеному вище. У
цьому разі строк, протягом якого
розглядалася заява, не включається до
строку на апеляційне оскарження.

Суддя