Справа № 154/1711/14-ц Провадження №
22-ц/773/1314/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пікула Н.В. Категорія: 52 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі - Янко О.А.,

з участю:

прокурора - Супрунюк Т.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
відділ у справах дітей
Володимир-Волинської
райдержадміністрації про позбавлення
батьківських прав, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 25 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, який обґрунтував
тим, що з 03 березня 1996 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який 06
січня 2006 року було розірвано, від
спільного подружнього проживання з
відповідачкою, у них народилося двоє
дітей: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає,
що відповідачка ухиляється від
виконання батьківських обов'язків,
веде антигромадський спосіб життя,
зловживає спиртними напоями,
вихованням дітей не займається, не
підтримує матеріально і не цікавиться
їх життям та здоров'ям, в зв'язку з чим
просив позбавити її батьківських прав.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 25
червня 2014 року ухвалено позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог відділу у справах
дітей Володимир-Волинської
райдержадміністрації про позбавлення
батьківських прав задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 позбавити
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування всіх обставин справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, просила
скасувати судове рішення та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
та її представник ОСОБА_4 апеляційну
скаргу підтримали, просили її
задовільнити, прокурор, позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_7 апеляційну
скаргу заперечили, просили її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню та ухваленню нового рішення
про відмову в позові з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову та позбавляючи
відповідача батьківських прав, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків.

Проте, з таким висновком колегія суддів
не погоджується, оскільки він
ґрунтується на неповно з'ясованих
обставинах, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Судом першої інстанції вірно
встановлено і це відповідає матеріалам
справи, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 03 березня 1996
року по 06 січня 2006 року. Від шлюбу мають
двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.
4-7).

Після розірвання шлюбу сторони
проживають в будинку, який належить
позивачу на праві особистої приватної
власності.

Відповідно до частини 4 статті 155 СК
України ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Стаття 164 СК України передбачає
підстави для позбавлення батьківських
прав. Так, згідно з пунктом 2 частини 1
цієї статті, на яку посилається
позивач, мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо він, вона ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в
абзаці 2 пункту 16 постанови від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» роз'яснив, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до роз'яснень пункту 15
вказаної постанови Пленуму Верховного
Суду України, позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують, та ін.), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду
потрібно ретельно перевіряти докази,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
та з'ясовувати позицію й обґрунтування
відповідача.

Проте, суд цих роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України не врахував, і
ухваливши рішення про задоволення
позовних вимог, всупереч вимогам ст.ст.
60, 214 ЦПК України ретельно не перевірив
докази, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги та не з'ясував позицію і
обґрунтування відповідача.

Так, суд в обґрунтування своїх
висновків послався на характеристику
Березовичівської сільської ради,
довідку Володимир-Волинського МВ (з
обслуговування міста та району) УМВС
України у Волинській області та
показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Проте, ці докази можуть свідчити лише
про неналежне виконання відповідачем
своїх батьківських обов'язків, а не про
ухилення останньої від виконання цих
обов'язків.

Будь-яких доказів на підтвердження
факту ухилення відповідача від
виконання батьківських обов'язків
позивач суду не надав і доказів на
підтвердження того, що відповідач не
забезпечує дітей всім необхідним
харчуванням, одягом, медичним оглядом
та що вона дітьми не піклується в ході
розгляду справи судом не здобуто.

Відповідно до частини 4 статті 19 СК
України при розгляді судом спорів щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання дитини,
позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковою є участь
органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Відповідно до положень частини 1 статті
11 Закону України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад.

Суд першої інстанції ухвалив рішення
про позбавлення батьківських прав за
відсутності письмового висновку
органу опіки та піклування, який
визначений указаним законом.

Відповідач заперечуючи позов,
пояснила, що з квітня по червень 2014 року
позивач був мобілізований для
проходження служби в Збройних силах
України, і за час його відсутності
догляд за господарством та дітьми
здійснювала відповідачка, будь-яких
скарг на її поведінку не було. Крім
того, допитані при апеляційному
розгляді справи класний керівник дочки
відповідача ОСОБА_13 охарактеризувала
останню як матір, яка належним чином
виховує дитину, цікавиться її
навчанням, поведінкою і приймає
активну участь в організаційних
заходах школи.

Знайомі ОСОБА_14, ОСОБА_15 ствердили суду,
що діти постійно охайно одягнені,
доглянуті, в будинку хороші умови для
відпочинку дітей та харчування,
відповідачка позитивно впливає на
виховання дітей, які нормально
спілкуються з матір'ю.

За таких обставин справи, а також
враховуючи ставлення матері до дітей,
яка в судових засіданнях пообіцяла
змінити своє ставлення та відношення
до виховання дітей, колегія суддів
приходить до висновку, що обраний судом
захід впливу у вигляді позбавлення
батьківських прав є передчасним,
зробленим без з'ясування всіх обставин
справи

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в абзаці 2 пункту 18
вищезгаданої постанови, що зважаючи на
те, що позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Виходячи із вимог зазначеного Закону
та роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, враховуючи вік дітей, з метою
реалізації права дитини на її
виховання в сім'ї і родині, та ставлення
відповідача до дитини, колегія суддів
дійшла висновку, що дітей не слід
позбавляти батьківського піклування, а
суд першої інстанції прийшов до
висновку про позбавлення відповідачки
батьківських прав без врахування
зазначених обставин.

Отже, у зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
рішення суду першої інстанції
відповідно до пункту 1 частини 1 статті
309 ЦПК України необхідно скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 25
червня 2014 року в даній справі скасувати
та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
відділ у справах дітей
Володимир-Волинської
райдержадміністрації про позбавлення
батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :