КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/5492/14-ц
Провадження № 2/520/4375/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого - судді
Петренка В.С.

при секретарі -
Гарнаженко Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_2 звернувся з позовом
до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з
відповідачки 273630,12 рублів РФ, в тому
числі 181000 рублів РФ - основний борг,
92630,12 рублів РФ - відсотки відповідно до
офіційного курсу НБУ на день ухвалення
рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
представник ОСОБА_2 посилається на те,
що в травні 2008 року позивач ОСОБА_2
передав у борг відповідачці ОСОБА_3
грошовими переказами кошти в сумі 181
000,00 рублів Росії, а саме: 22.05.2008 року
здійснено переказ на суму 70 000,00 рублів
Росії, 23.05.2008 року здійснено переказ на
суму 70 000,00 рублів Росії, 26.05.2008 року
здійснено переказ на суму 41 000,00 рублів
Росії.

Представник ОСОБА_2 вказує, що
зазначені грошові кошти були отримані
ОСОБА_3 згідно договору позики,
укладеного в усній формі за допомогою
телефонного зв'язку.

На підтвердження фактичної передачі
грошей від ОСОБА_2 ОСОБА_3 представник
позивача посилається на заяви на
відправлення переказу та прибуткові
ордери, а також на повідомлення банку,
які підтверджують факт виплати грошей.

Представник позивача зазначає, що
13.05.2012 року ОСОБА_2 направив
відповідачці ОСОБА_3 листа із вимогою
про повернення боргу, однак поштове
відправлення було повернуто йому у
зв'язку із закінченням терміну
зберігання.

Викладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_2 до суду із даним
позовом.

У судовому засіданні представник
позивача наполягав на задоволенні
позову.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання
з'явилася, позов не визнала, у наданому
суду запереченні вказувала, що у 2008
році в неї працювала няня ОСОБА_4, яка
доглядала за дітьми відповідачки.
Приблизно у травні місяці 2008 року
ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 з
проханням отримати грошовий переказ та
пояснила, що вона перебуває у фактичних
шлюбних відносинах з громадянином
Російської Федерації ОСОБА_6 та його
друг має намір надати ОСОБА_6
матеріальну допомогу. При цьому, у разі
якщо переказ отримує громадянин
України сума комісії за пересилання
грошей буде значно меншою.

Відповідачка вказувала, що 22.05.2008 року,
23.05.2008 року, 26.05.2008 року вона дійсно
отримала у Одеському обласному
управлінні ВАТ «Ощадбанк» грошові
кошти, які вона не перераховувала і
одразу ж віддала ОСОБА_4. Остання, з її
слів, передала ці кошти ОСОБА_6 з яким
разом мешкала у м. Одесі.

ОСОБА_3 наполягає на тому, що вона
ніколи не бачила ОСОБА_2, не знайома із
ним, жодного разу не спілкувалась з
позивачем, ніяких угод з ним не
укладала.

Посилаючись на не укладання договору
позики, а також на сплив строку
звернення до суду, ОСОБА_3 просила суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Вислухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,
її представників, показання свідка,
дослідивши та проаналізувавши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні 22.05.2008
року ОСОБА_2 було здійснено переказ
ОСОБА_3 на суму 70 000,00 рублів Росії, про
що свідчить копія прибуткового
касового ордеру № 641 від 22.05.2008 року та
заяви на відправлення переказу системи
грошових переказів «Близько».

23.05.2008 року позивачем здійснено переказ
ОСОБА_3 на суму 70 000,00 рублів Росії, що
підтверджується копією прибуткового
касового ордеру № 646 від 23.05.2008 року та
заяви на відправлення переказу системи
грошових переказів «Близько».

26.05.2008 року ОСОБА_2 переказав ОСОБА_3 ще 41
000,00 рублів Росії згідно прибуткового
касового ордеру № 657 від 26.05.2008 року та
заяви на відправлення переказу системи
грошових переказів «Близько», копії
яких наявні в матеріалах справи.

Факт одержання зазначених грошових
коштів у відділенні Ощадного банку
України відповідачкою не
заперечувався.

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила
суду, що у 2008 році в неї працювала няня
ОСОБА_4. Приблизно у травні місяці 2008
року ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 з
проханням отримати грошовий переказ та
пояснила, що вона перебуває у фактичних
шлюбних відносинах з громадянином
Російської Федерації ОСОБА_6 та його
друг з Росії має намір надати ОСОБА_6
матеріальну допомогу. При цьому, у разі
якщо переказ отримує громадянин
України сума комісії фінансової
установи за пересилання грошей буде
значно меншою.

ОСОБА_3 повідомила суду, що вона дійсно
отримала у Одеському обласному
управлінні ВАТ «Ощадбанк» зазначені
вище грошові кошти, які вона не
перераховувала і одразу ж віддала
ОСОБА_4. Остання, з її слів, передала ці
кошти ОСОБА_6 з яким разом мешкала у м.
Одесі.

У судовому засіданні була допитана в
якості свідка ОСОБА_4, яка повідомила
суду, що вона дійсно працювала нянею у
ОСОБА_3, з якою у неї склалися дружні
стосунки. ОСОБА_4 вказувала, що у 2008 році
вона мешкала у м. Одесі разом із
громадянином РФ ОСОБА_6 без реєстрації
шлюбу. ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_3 з
проханням отримати грошові перекази на
своє ім'я та пояснила, що ці кошти
висилає ОСОБА_6 його друг з Росії в
якості матеріальної допомоги, однак
переказ має бути здійснений на ім'я
громадянина України щоб зменшити
витрати на комісію фінансової установи
за пересилання грошей.

Свідок ОСОБА_4 зазначала, що зазначені
грошові кошти ОСОБА_3 отримала,
передала ОСОБА_4, а остання передала їх
ОСОБА_6

Судом також встановлено, що 11.05.2012 року
ОСОБА_2 склав та 13.05.2012 року надіслав
листа на ім'я ОСОБА_3, в якому вимагав
повернути 181000 рублів, одержаних у борг
ОСОБА_4 (а.с. 8).

Положення ст. 509 ЦК України визначають
поняття зобов'язання та підстави його
виникнення.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів або інших
правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Судом встановлено, що у порушення
ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики у
письмовій формі, в якому були б
погоджені його істотні умови, не
укладався, розписка ОСОБА_3 не
складалася.

Наявні в матеріалах справи документи
підтверджують лише факт отримання
ОСОБА_3 181000 рублів, проте всупереч вимог
вказаної вище ст. 60 ЦПК України
представник позивача не надав суду
належних доказів на підтвердження
факту укладання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
саме договору позики, який передбачає
обов'язок щодо повернення цих коштів,
адже грошові кошти могли бути
переказані і в якості матеріальної
допомоги, благодійництва тощо.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 пояснив, що дійсно ОСОБА_2 з
ОСОБА_3 особисто не знайомий, ніколи її
не бачив, однак домовлявся про надання
позики усно у телефонній розмові, при
тому, що ОСОБА_3 категорично
заперечувала факт будь якого
спілкування із ОСОБА_2

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, позов ОСОБА_2 є
необґрунтованим, не доведеним та судом
не задовольняється.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати судові витрати позивачу не
відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 88, 212 - 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення його вступної та
резолютивної частини.

Суддя
Петренко В. С.