Справа № 686/6996/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Греховій Г.Ю.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Хмельницькому цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра», ОСОБА_3 про визнання
недійсним кредитного договору та
договору іпотеки,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсним
кредитного договору та договору
іпотеки, посилаючись на те, що 09.07.2008 р.
між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №
112/МК/2008-980, відповідно до п. 1.1. якого
банк зобов'язується надати
позичальнику кредитні кошти у сумі 700000
грн. зі сплатою за користуванням
кредитом відсотків з розрахунку 20,9 %
річних, що обчислюються, виходячи з 360
днів у році.

У забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором № 112/МК/2008-980 від
09.07.2008 р., 09.07.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Надра» було укладено договір іпотеки.

ОСОБА_2 посилається на те, що кредитний
договір № 112/МК/2008-980 від 09.07.2008 р. та
договір іпотеки мають бути визнані
судом недійсними, оскільки при їх
укладенні не були виконані вимоги щодо
дійсності правочину.

Згідно із п. 3.1 кредитного договору №
112/МК/2008-980 від 09.07.2008 р. в забезпечення
зобов'язань позичальник - ОСОБА_3
передає в іпотеку домоволодіння га
земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.1. договору іпотеки
житловий будинок з надвірними
будівлями та земельна ділянка, які є
предметом іпотеки, належить на праві
приватної власності ОСОБА_2, який
відповідно до договору іпотеки є
іпотекодавцем.

Позивач посилається на те, що п. 3.1
кредитного договору суперечить п. 1.1.
договору іпотеки, що в свою чергу
свідчить про недотримання вимог
дійсності правочину.

Кредитний договір є юридичним
документом, який визначає взаємні
права, обов'язки та відповідальність
між банком і клієнтом з метою одержання
останнім кредиту.

Позивач стверджує, що згідно п. 7.1
кредитного договору № 112/МК/2008-980 від
09.07.2008 р. передбачено розширений спектр
прав банку по відношенню до
позичальника.

Пунктом 8.1.1 кредитного договору
передбачено лише право позичальника на
дострокове повернення кредиту та
сплати процентів, повідомивши про це
банк за 5 банківських днів.

Аналогічна ситуація з обов'язками
банку по відношенню до позичальника,
які передбачені п. 5.1 кредитного
договору, а саме: надати кредит
відповідно до умов цього договору та
надання консультаційних послуг з
питань виконання цього договору. В той
час як обов'язкам позичальника
відведено цілий розділ з 6 пунктів.

Розділом 9 кредитного договору
передбачена відповідальність сторін,
але насправді там передбачена
відповідальність лише для
позичальника, а відповідальності банку
не передбачено.

Умови кредитного договору також не
містять положень про обов'язкову
відповідальність банку у випадку
несвоєчасного надання чи не надання
банком кредиту, передбаченого
кредитним договором. У випадку
порушення інших умов договору, банк не
несе жодної відповідальності, оскільки
його відповідальність не передбачена
кредитним договором.

Також, відповідно до п. 1.4 кредитного
договору строк користування кредитом
починається з моменту надання кредиту
у відповідності з п 2.1. цього договору.

Пунктом 2.1. кредитного договору
передбачено, що надання кредиту
проводиться шляхом видачі готівки
через касу банку, або перерахування
коштів за реквізитами, вказаними
позичальником або шляхом оплати
платіжних документів, які виписані на
позичальника. Надання кредиту
відбувається лише за умови надання
позичальником забезпечення
зобов'язання своїх зобов'язань за цим
договором.

Тобто, кредитним договором передбачена
можливість кредитора відмовитися від
надання позичальникові передбаченого
договором кредиту частково або в
повному обсязі у разі наявності
обставин, які свідчать про те, що
наданий позичальникові кредит
своєчасно не буде повернений. Але, щодо
права позичальника відмовитися від
одержання кредиту частково або в
повному обсязі, повідомивши про це
кредитора до встановленого договором
строку його надання, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
передбачено.

Оскільки за своєю юридичною природою
кредитний договір є консенсуальним,
оплатним і двостороннім, це свідчить
про те, що права, обов'язки та
відповідальність за договором повинні
бути двосторонніми, а не лише
передбачені для позичальника.

ОСОБА_2 посилається на те, що оскільки у
кредитному договорі № 112/МК/2008-980 від
09.07.2008 р. не передбачено обов'язків та
відповідальності ПАТ КБ «Надра», що є
обов'язковими умовами договору, це
свідчить про те, що кредитний договір
був укладений на невигідних умовах як
для позичальника, так і для
іпотекодавця.

Позивач посилається на те, що у зв'язку
з недійсністю кредитного договору, на
підставі ст. 3 Закону України «Про
іпотеку» необхідно визнати недійсним
договір іпотеки від 09.07.2008 р.

Згідно з п. 1.1 договору іпотеки від
09.07.2008 р. з метою забезпечення виконання
зобов'язання, що випливає з кредитного
договору, іподекодавець - ОСОБА_2
передає в іпотеку, а іпотекодержатель
приймає в іпотеку предмет іпотеки, а
саме: домоволодіння та земельну
ділянку, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про іпотеку» іпотечний договір
повинен містити такі істотні умови як
зміст та розмір основного зобов'язання,
строк і порядок його виконання та/або
посилання на правочин, у якому
встановлено основне зобов'язання.

Відповідно до п. 9.3 договору іпотеки цей
договір набуває чинності з моменту
його нотаріального посвідчення та діє
до повного виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Але умова договору іпотеки про
припинення іпотеки після повного
виконання позивальником своїх
зобов'язань за кредитним договором не
може вважатися встановленим сторонами
договору іпотеки строком припинення
іпотеки, оскільки це не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК України.

Позивач посилається на те, що у
спірному договорі іпотеки такі істотні
умови, як зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання зазначені у розділі
договору: визначення термінів, які не є
пунктами договору, тобто не є його
умовами у розумінні ч. 1 ст. 628 ЦК
України.

Відповідно до п. п. 1 п. 1.1. договору
іпотеки загальна вартість житлового
будинку з надвірними будівлями, що є
предметом іпотеки, згідно з відомостей,
викладених у Витязі з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданий
Хмельницьким бюро технічної
інвентаризації за № 19012941 від 29.05.2008
року, становить 172 945, 00 гривень.

На підставі звіту № 364 від 26.06.2008 року
про експертну грошову оцінку земельної
ділянки, яка проведена ТОВ «Назарет»,
ліквідаційна вартість земельної
ділянки, що є предметом іпотеки,
складає 171 419, 00 гривень.

Згідно з п. 1.4 договору іпотеки
узгоджена вартість предмета іпотеки в
цілому становить 1053845 грн., з них
вартість земельної ділянки, що є
предметом іпотеки, складає 171419 грн.

Саме не обґрунтованість та різне
визначення вартості предмета іпотеки
призвело до невірного сприйняття та
узгодженості сторонами вартості
предмета іпотеки щодо визначеної у
договорі суми.

ОСОБА_2 посилається на те, що
відсутність строку дії договору та
ціни предмету іпотеки є умовою, в разі
відсутності якої в іпотечному договорі
він може бути визнаний недійсним за
рішенням суду.

Вартість іпотеки, яка визначена в
цілому в п. 1.4 договору іпотеки, значно
перевищують вартість предмету іпотеки,
що визначені в п. п. 1 та п.п. 2 п. 1.1
договору іпотеки та не відповідають
дійсній його вартості. Тобто, вартість
предмету іпотеки, що встановлена в
розмірі 1053845 грн. не обґрунтована.

Позивач посилається на те, що статтею 5
договору іпотеки від 09.07.2008 р.
передбачено права іпотекодержателя -
ВАТ КБ «Надра», та обов'язки для
іпотеколавця, у разі порушення,
неналежного виконання або не виконання
яких банк, на підставі 7 статті цього
договору, має право вигати задоволення
вимог за рахунок предмета іпотеки.

Водночас жодного обов'язку та
відповідальності для банку відповідно
до договору іпотеки від 09.07.2008 р. не
передбачено.

Договір іпотеки від 09.07.2008 р. вчинений
на вкрай невигідних умовах, оскільки
договір не містить усіх істотних умов,
сторони іпотечного договору не дійшли
згоди щодо вартості предмета іпотеки
та, як випливає з самого договору
іпотеки, у ньому відсутні обов'язки та
відповідальність ПАТ КБ «Надра», що є
обов'язковими умовами договору. А це
свідчить про те, що спірний договір
іпотеки від 09.07.2008 року був укладений на
невигідних умовах для іпотекодавця.

Вважає, що відповідно до вимог ст. 233 ЦК
України договір іпотеки від 09.07.2008 року
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, а тому має бути визнано судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Позивач просить визнати недійсним
кредитний договір № 112/МК/2008-980 від
09.07.2008 року, укладений між ПАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_3

Визнати недійсним іпотечний договір
від 09.07.2008 р., укладений між ВАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_2

У подальшому позивач позовні вимоги
доповнив і просив застосувати наслідки
недійсності правочинів, зобов'язати
ПАТ КБ «НАДРА», ОСОБА_2 та ОСОБА_3
повернути сторони до початкового
положення.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - ПАТ КБ
«НАДРА» у судове засідання не прибув,
належним чином повідомлений про час та
місце судового розгляду. Суд приходить
до висновку слухати справу у
відсутність відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не прибув, звернувшись до суду із
заявою про розгляд справи у його
відсутність, позов визнав, просив його
задовольнити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, і актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст. 233 Цивільного
кодексу України правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнано судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором
такого правочину.

За частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Судом встановлено, що 09.07.2008 р. між ПАТ
КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 112/МК/2008-980,
відповідно до п. 1.1. якого банк
зобов'язується надати позичальнику
кредитні кошти у сумі 700000 грн. зі
сплатою за користуванням кредитом
відсотків з розрахунку 20,9 % річних, що
обчислюються, виходячи з 360 днів у році.

У забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором № 112/МК/2008-980 від
09.07.2008 р., 09.07.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«Надра» було укладено договір іпотеки,
відповідно до п. 1.1 якого іпотекодавець
передав в іпотеку житловий будинок з
надвірними будівлями, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
135,4 кв.м. та земельну ділянку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,05 га.

Судом встановлено, що 5.06.2013 р. рішенням
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області задоволено позов
ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ПАТ КБ «Надра» про визнання зобов'язань
за договором поруки припиненими
відмовлено.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
"Надра" заборгованість за кредитним
договором у сумі 791290,55 грн.

Ухвалою судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Хмельницької області від 18.09.2013 р.
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 5.06.2013 р.
по цивільній справі за позовом ПАТ КБ
"НАДРА" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Цивільного
кодексу України правочин, який вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
може бути визнаний судом недійсним
незалежно від того, хто був ініціатором
такого правочину. Згідно із
роз'ясненнями у постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 2009 року
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі ст. 233 ЦК України,
якщо його вчинено особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, чим друга сторона
правочину скористалася. Тяжкими
обставинами можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім'ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач не надав доказів щодо
укладення кредитного договору на вкрай
невигідних для нього умовах чи під
впливом тяжкої для нього обставини.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_2, пред'являючи позовну вимогу про
визнання недійсним кредитного
договору № 112/МК/2008-980 від 09.07.2008 року,
укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3
не обґрунтував порушення, невизнання
або оспорювання його прав у зв'язку із
укладенням означеного договору, а тому
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 61, 213, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, ст.ст. 203, 215, 216, 233, 626, 638
Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», ОСОБА_3 про
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а особою, без
участі якої проголошено рішення -
протягом 10 днів з дня отримання його
копії до апеляційного суду
Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Логінова С.М.

26.11.2014