Справа №263/5293/14-ц
Провадження № 2/263/2445/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області у
складі: головуючого судді Соловйова О.
Л., при секретарі Д'яконовій К.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про дострокове розірвання
договору позики та стягнення грошових
коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вказаним позовом до відповідачів,
відповідно до якого просить достроково
розірвати договір позики від 27.12.2013
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1;
стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 грошову суму за
договором позики у розмірі 32 610 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що в листопаді 2012 року до
позивача звернулась ОСОБА_3 з проханням
надати їй у позику 36 000 грн. на декілька
днів. Позивач погодився надати ОСОБА_3
вказану грошову суму, не вимагаючи при
цьому укладення договору позики у
письмовій формі. Проте протягом
наступного 2013 року відповідачка ОСОБА_3
позивачу вказану грошову суму не
повернула, не дивлячись на
неодноразові звернення ОСОБА_1 до неї з
вимогою повернути суму позики. 27.12.2013
року сином ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - позивачу
було надано розписку, відповідно до
якої ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання
частково повертати позивачу суму
позики, наданою ним ОСОБА_3, у розмірі 600
грн. на місяць до повного погашення
грошової суми у промірі 36 000 грн. На
погашення вказаної заборгованості
відповідач здійснив наступні платежі:
27.01.2014 року у розмірі 595 грн., 27.02.2014 року
у розмірі 595 грн., 25.03.2014 року - 600 грн.,
25.04.2014 року - 600 грн. та приблизно 12-13
травня 2014 року - 1 000 грн. Позивач
зазначає, що на теперішній час стан
його здоров'я погіршився, з огляду на що
ОСОБА_1 потрібні значні грошові кошти
для проходження лікування. Враховуючи
викладене на теперішній час позивач
бажає розірвати укладений між ним та
ОСОБА_2 договір позики та стягнути з
відповідачів у солідарному порядку
залишкову суму заборгованості.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги з підстав,
вказаних у позові та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, зазначив
що дійсно між ним та позивачем існувала
домовленість щодо порядку повернення
ОСОБА_2 суми боргу у загальному розмірі
36 000 грн. - по 600 грн. на місяць, яку
відповідач виконує.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засідання заперечувала проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Розписка про отримання грошової суми
від ОСОБА_1 була надана її сином -
ОСОБА_2, з огляду на що вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо солідарного
стягнення суми боргу з неї та ОСОБА_2
необгрунтваними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши позицію сторін у
справі, ознайомившись із наданими
сторонами доказами, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню. При
цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлені наступні факти
та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норм діючого
законодавства за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками , а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками
(ст. 1046 Цивільного Кодексу - далі за
текстом ЦК України).

Відповідно до норм діючого
законодавства договір позики
укладається як в усній, так і в
письмовій формі. Зокрема в письмові
формі договір позики укладається, якщо
його сума перебільшує не менш як у
десять разів встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної

грошової суми. Розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання боржнику позикодавцем
визначеної грошової суми є борговим
документом, що підтверджує укладання
договору позики.

Відповідно до розписки від 27.12.2013
року ОСОБА_2 (позичальник) взяв на себе
зобов'язання щомісячно перераховувати
на картковий рахунок, відкритий у ПАТ
«Банк «Форум» на ім'я ОСОБА_1, 600 грн. до
повного повернення суми боргу у
розмірі 36 000 грн.

В подальшому, в перебігу січня -
травня 2014 року ОСОБА_2 здійснювалось
часткове повернення суми боргу за
договором позики у розмірі,
обумовленому сторонами у наведеній
розписці - по 595 грн. щомісячно у період
січня - лютого 2014 року, по 600 грн.
щомісячно у період березня-квітня 2014
року та 1000 грн. у травні 2014 року.
Загальна сума боргу, повернута ОСОБА_2
ОСОБА_1 складає 3 390 грн., що не
заперечується сторонами у справі та не
підлягає додатковому доказуванню,
згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій сумі або речі,
визначені родовими ознаками, у такій
самій кількості, такого самого роду та
такої самої якості, що були передані
йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому,
відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Як посилається позивач у своїй
позовній заяві, на теперішній час, у
зв'язку матеріальними труднощами, які
викликані погіршенням стану здоров'я
позивача, він потребує грошових коштів,
з огляду на що звернувся до
відповідачів із проханням повернути
йому залишок грошових коштів за
договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї з сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом, згідно із ч. 2 ст.
651 ЦК України.

При розгляді судом даної
цивільної справи відповідач ОСОБА_2 не
заперечував проти існування між ним та
ОСОБА_1 правовідносин щодо укладеного
між ними договору позики та наявність у
нього суми боргу перед позивачем у
розмірі 32 610 грн., з огляду на викладене
суд вважає за можливе у даному
конкретному випадку розірвати
договором позики, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та одночасно стягнути з
відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
залишкову суму грошових коштів у
розмірі 32 610 грн., оскільки у даному
конкретному випадку існує згода
сторін на розірвання укладеного між
ними договору позики, сума грошових
коштів, факт отримання грошових коштів
за договором позики (розпискою) не
оспорюється ОСОБА_2 та підтверджений
наведеною розпискою від 27.12.2010 року,
отримана ОСОБА_2 за договором позики
ним не оспорюється.

В той же час суд вважає
необґрунтованими позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми боргу за
договором позики.

Як було вказано вище сторонами у
борговому зобов'язанні за розпискою є
ОСОБА_1. (позикодавець) та ОСОБА_2
(позичальник), з огляду на що
зобов'язання щодо повернення отриманої
за договором позики грошової суми
покладається лише на позичальника,
яким у даному конкретному випадку є
ОСОБА_2

Обгрунтовуючи свої позовні
вимоги щодо солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми боргу за
договором позики, ОСОБА_1 посилається
на існування зобов'язань ОСОБА_3 перед
позивачем щодо повернення суми боргу,
яку остання отримала ще у листопаді 2012
року. Суд вважає за необхідне
зазначити, що при розгляді вказаної
цивільної справи ОСОБА_1 не надано суду
жодного доказу того факту, що договір
позики від 27.12.2013 року, укладений між
ним та ОСОБА_2 укладався з метою
забезпечення виконання зобов'язань
боргових ОСОБА_3, які вже існували на
той час.

Нормами ЦК України передбачена
обов'язковість письмової форми
договору позики у разі, якщо його сума
не менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян (ст. 1047 ЦК України) . Отже, з
положення закону вбачається, що проста
письмова форма обов'язкова для
договору позики тільки у випадках, якщо
позикодавцем - юридична особа, а також
усіх випадках, якщо сума договору
позики перевищує встановлений законом
розмір.

Враховуючи наведені положення
діючого законодавства єдиним
об'єктивним доказом існування між
сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - боргового
зобов'язання є відповідний договір
позики, укладений у письмовій формі.
Враховуючи відсутність такого
договору суд вважає посилання ОСОБА_1
на наявність у ОСОБА_3 перед ним
боргових зобов'язань необґрунтованої
та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
в частині стягнення з ОСОБА_3 суми боргу
відмовляє, враховуючи, зокрема, той
факт, що ОСОБА_3 не є належним
відповідачем у даній справі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК суд
стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у розмірі 326 грн. 11 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212 ЦПК,
ст. 509, ст. 625, ст. 1048, ст. 1050 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про дострокове розірвання договору
позики та стягнення грошових коштів, -
задовольнити частково.

Розірвати договір позики,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у
вигляді розписки від 27.12.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_1, що проживає за адресою:
АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики
від 27.12.2013 року у розмірі 32 610 грн.,
судовий збір у розмірі 326 грн.11 коп., а
всього стягнути 32 936 (тридцять дві
тисячі дев'ятсот тридцять шість) грн. 11
коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
особами, які брали участь у розгляді
справи в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя Донецької області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участі у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
О. Л. Соловйов