Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дем'яносова М.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю Компанія «ТФТ», про
поділ майна подружжя; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», про поділ спільного
майна подружжя, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 23 квітня 2014 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30
червня 1983 року вона зареєструвала шлюб
з ОСОБА_4 Спільне життя з відповідачем
не склалося, почали виникати постійні
сварки та непорозуміння, шлюбні
відносини між ними припинилися,
спільне господарство не ведеться.
Домовленості про поділ майна, що є
спільною сумісною власністю, між ними
не досягнуто.

Уточнивши під час розгляду справи
вимоги позову, ОСОБА_3
остаточно просила розірвати шлюб між
нею та відповідачем, зареєстрований 30
червня 1983 року; визнати спільною
сумісною власністю подружжя квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 145,49 кв. м,
вартістю 704 172 грн; квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею 74,83 кв. м,
вартістю 496 300 грн; Ѕ частки нежитлової
будівлі АДРЕСА_3, загальною площею
91,6 кв. м, вартістю указаної частки - 351
750 грн; майновий внесок у розмірі 50 тис.
грн, що складає 100 % статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «ТФТ» (далі
- ТОВ «Компанія «ТФТ»), зареєстрованого
01 березня 2005 року за адресою: АДРЕСА_3;
майновий внесок до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дженоа»
(далі - ТОВ «Дженоа»), яке зареєстроване
28 серпня 2008 року за адресою: АДРЕСА_3, у
розмірі 17 325 грн, тобто 33 % статутного
капіталу товариства; кошти від продажу
автомобіля Volkswagen Caddy 1,9 TDI, 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, у сумі 60 тис. грн;
автомобіль PEUGEOT Boxer 2.5D, 1999 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 43 320 грн; загальна вартість
майна становить 1 722 867 грн.

Просила визнати за нею право власності
на Ѕ частки квартири АДРЕСА_2,
загальною площею 74,83 кв. м, вартістю
частки - 248 150 грн; Ѕ частки квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 145,49 кв. м,
вартістю частки - 352 086 грн; ј частки
нежитлової будівлі АДРЕСА_3, загальною
площею 91,6 кв. м, вартістю частки - 175 875
грн. З метою відшкодування різниці у
вартості поділеного спільного майна
просила стягнути з ОСОБА_4 на свою
користь 85 322 грн 50 коп.
Сума складається з 30 тис. грн, що
становить Ѕ частки вартості автомобіля
Volkswagen Caddy 1,9 TDI; 25 тис. грн, що становить Ѕ
частки вартості внеску до статутного
капіталу ТОВ «Компанія «ТФТ»;
8 662 грн 50 коп., що становить Ѕ частки
вартості внеску до статутного капіталу
ТОВ «Дженоа»; Ѕ частки вартості
автомобіля PEUGEOT Boxer 2.5D у сумі
21 660 грн.

Просила визнати за ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частки квартири
АДРЕСА_2, загальною площею 74,83 кв. м,
вартістю частки - 248 150 грн; Ѕ частки
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 145,49
кв. м, вартістю частки - 352 086 грн; ј
частки нежитлової будівлі АДРЕСА_3,
загальною площею 91,6 кв. м,
вартістю частки - 175 875 грн; автомобіль
PEUGEOT Boxer 2.5D, 1999 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, вартістю
43 320 грн.

Крім того, просила покласти на ОСОБА_4
зобов'язання зі сплати заборгованості
за кредитним договором від 03 березня 2008
року № 0, укладеним із
Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»),
у розмірі 413 918 грн 26 коп.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом, вимоги якого під час розгляду
справи неодноразово уточнював, та
остаточно просив визнати спільною
сумісною власністю подружжя квартиру
АДРЕСА_2, вартістю 496 300 грн; квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 704 172 грн; автомобіль
Peugeot Boxer 2.5 D, 1999 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, вартістю 43 320 грн;
кошти від відчуження автомобіля Volkswagen
Caddy 1,9 TDI вартістю 60 тис. грн; визнати
спільними сумісними зобов'язаннями
сторін зобов'язання зі сплати
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту від 03
березня 2008 року № 0
1) станом на 01 жовтня 2012 року:
строковий основний борг - 324 638 грн 53
коп.; строкові проценти - 4 861 грн 10 коп.;
прострочений основний борг - 74 698 грн 44
коп.; прострочені проценти - 9 720
грн 19 коп., на загальну суму 413 918 грн 26
коп.

Просив поділити спільно нажите майно,
залишивши у власності ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_2, вартістю 496 300 грн. Залишити у
власності ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 704 172 грн; автомобіль
Peugeot Boxer 2.5 D, 1999 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 43 320 грн,
відшкодувавши ОСОБА_3 Ѕ частки його
вартості; Ѕ частки коштів від
відчуження автомобіля Volkswagen Caddy 1,9 TDI
у сумі 30 тис. грн. Спільні сумісні
зобов'язання сторні поділити між ними
наступним чином: сплату заборгованості
за договором про надання споживчого
кредиту від 03 березня 2008 року № 0
1) станом на 01 жовтня 2012 року на
загальну суму 413 918 грн 26 коп. покласти
на ОСОБА_4, врахувавши половину
заборгованості ОСОБА_3 у розмірі 206 959
грн 13 коп. при поділі спільного майна та
спільних зобов'язань. З метою
відшкодування різниці у вартості
поділеного спільного майна та
поділених спільних зобов'язань
стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 52 720
грн 87 грн.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 23 квітня 2014
року позовну заяву ОСОБА_3 та зустрічну
позовну заяву ОСОБА_4 задоволено
частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зареєстрований 30 червня 1983 року
(актовий запис № 6107).

Визнано спільною сумісною власністю
сторін майно загальною вартістю 1 722 867
грн, а саме: квартиру АДРЕСА_1, вартістю
704 172 грн; квартиру АДРЕСА_2, вартістю 496
300 грн; Ѕ частки нежитлової
будівлі АДРЕСА_3, загальною площею 91,6
кв. м, вартістю частки - 351 750 грн;
майновий внесок у розмірі 50 тис. грн, що
складає 100 % статутного капіталу ТОВ
«Компанія «ТФТ», яке зареєстроване 01
березня 2005 року за адресою: АДРЕСА_3;
майновий внесок до ТОВ «Дженоа», яке
зареєстроване 28 серпня 2008 року за
адресою: АДРЕСА_3, у розмірі 17 325 грн,
тобто 33 % статутного капіталу
товариства; грошові кошти від продажу
автомобіля Volkswagen Caddy 1,9 TDI, 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, у сумі 60 тис. грн; автомобіль
PEUGEOT Boxer 2.5D, 1999 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_2, вартістю 43 320 грн

Поділено майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наступним чином.

Виділено ОСОБА_3 майно на загальну суму
776 111 грн з визнанням за нею права
власності на: Ѕ частки квартири
АДРЕСА_2, загальною площею 74,83 кв. м,
вартість частки - 248 150 грн, залишивши
квартиру у спільній частковій
власності; Ѕ частки квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 145,49 кв. м, вартість
частки - 352 086 грн, залишивши квартиру у
спільній частковій власності; ј
частки нежитлової будівлі АДРЕСА_3,
загальною площею 91,6 кв. м, вартість
частки - 175 875 грн, залишивши у спільній
частковій власності.

Виділено ОСОБА_4 майно на загальну суму
861 433 грн 50 коп. з
визнанням за ним права власності на: Ѕ
частки квартири АДРЕСА_2, загальною
площею 74,83 кв. м, вартість частки - 248 150
грн, залишивши квартиру у спільній
частковій власності; Ѕ частки квартири
АДРЕСА_1, загальної площею 145,49 кв. м,
вартість частки - 352 086 грн, залишивши
квартиру у спільній частковій
власності; ј частки нежитлової будівлі
АДРЕСА_3, загальною площею 91,6 кв. м,
вартість частки - 175 875 грн, залишивши у
спільній частковій власності;
автомобіль PEUGEOT Boxer 2.5D, 1999 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 43 320 грн; майновий
внесок до ТОВ «Компанія «ТФТ» у розмірі
50 тис. грн, що складає 100 % статутного
капіталу товариства; майновий внесок
до ТОВ «Дженоа» у розмірі 17 325 грн, що
складає 33 % статутного капіталу
товариства; кошти від продажу
автомобіля Volkswagen Caddy 1,9 TDI, 2005
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, у сумі 60 тис. грн.

Із метою відшкодування різниці у
вартості поділеного спільного майна
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
85 322 грн 50 коп., а саме: 25 тис.
грн, що становить Ѕ частки вартості
внеску до статутного капіталу ТОВ
«Компанія «ТФТ»; 8 662 грн 50 коп., що
становить Ѕ частки вартості внеску до
статутного капіталу ТОВ «Дженоа»; Ѕ
частки вартості автомобіля PEUGEOT Boxer 2.5D у
сумі 21 660 грн; 30 тис. грн, що
становить Ѕ части вартості автомобіля
Volkswagen Caddy 1,9 TDI, 2005 року випуску.

Визнано спільним зобов'язанням сторін
сплату заборгованості за кредитним
договором від 03 березня 2008 року №
0, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ
«УкрСиббанк», у розмірі
413 918 грн 26 коп., яка утворилася
станом на 01 жовтня 2012 року.

В іншій частині первісних позовних
вимог та зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 25 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
вирішення позовних вимог про поділ
спільно нажитого майна подружжя
змінено, у зв'язку з чим резолютивну
частину рішення у цій частині
викладено інакше. В іншій частині -
залишено без змін.

Поділено майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, наступним чином.

Виділено ОСОБА_3 майно на загальну суму
672 175 грн з визнанням за нею права
власності на квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 74,83 кв. м, вартістю
496 300 грн; ј частки нежитлової
будівлі АДРЕСА_3, загальною площею 91,6
кв. м, вартістю 175 875 грн, залишивши її у
спільній частковій власності.

Виділено ОСОБА_4 майно на загальну суму
1 050 692 грн з визнанням за ним права
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 145,49 кв. м, вартістю 704
172 грн; ј частки нежитлової будівлі
АДРЕСА_3, загальною площею 91,6 кв. м,
вартістю 175 875 грн, залишивши її у
спільній частковій власності;
автомобіль PEUGEOT Boxer 2.5D, 1999 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 43 320 грн; майновий внесок у
розмірі 50 тис. грн до ТОВ «Компанія
«ТФТ»; майновий внесок до ТОВ «Дженоа»
у розмірі 17 325 грн.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
різницю вартості часток поділеного
спільно нажитого майна у розмірі
189 258 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати у розмірі 1 827 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
частково змінити рішення судів першої
й апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів першої й
апеляційної інстанцій у частині
позовних вимог майнового характеру,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають відхиленню з огляду
на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 30 червня 1983 року
сторони зареєстрували шлюб у Палаці
одруження м. Ленінград (м. Санкт -
Петербург, Російська Федерація)
(актовий запис № 6107).

Спільне життя між сторонами не
склалося через відсутність
взаєморозуміння та виниклих
неприязних відносин. Спільне
господарство не ведеться, проживають
окремо. ОСОБА_4 згоден на розірвання
шлюбу.

За час перебування в шлюбі сторони
придбали наступне майно: квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 145,49 кв. м,
вартістю 704 172 грн, право власності на
яку 09 листопада 2010 року зареєстровано
за ОСОБА_4; квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 74,83 кв. м, вартістю 496 300
грн, право власності на яку
15 листопада 2010 року зареєстровано за
ОСОБА_3; Ѕ частки нежитлової будівлі
АДРЕСА_3, загальною площею 91,6 кв. м,
вартістю 351 750 грн, яка придбана у 2002
році та зареєстрована за ОСОБА_4; за
рахунок спільного майна подружжя
ОСОБА_4 зроблено майновий внесок до ТОВ
«Компанія «ТФТ», яке зареєстроване 01
березня 2005 року за адресою: АДРЕСА_3,
внесок складає 50 тис. грн, тобто 100 %
статутного капіталу товариства; за
рахунок спільного майна подружжя
ОСОБА_4 зроблено майновий внесок до ТОВ
«Дженоа», яке зареєстровано 28 серпня 2008
року за адресою: АДРЕСА_3, внесок
складає 17 325 грн, тобто 33 % статутного
капіталу товариства; автомобіль Volkswagen
Caddy 1,9 TDI, 2005 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 60 тис.
грн; автомобіль PEUGEOT Boxer 2.5D, 1999 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, вартістю 43 320 грн.

03 березня 2008 року ОСОБА_4 уклав із ПАТ
«УкрСиббанк» кредитний договір №
0. Зобов'язання за договором
станом на 01 жовтня 2012 року
становила сума 413 918 грн 26 грн.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги за
первісним та зустрічним позовами, суд
першої інстанції, з урахуванням
положень ч. 1 ст. 60 та ч. 1 ст. 70 СК
України, виходив з того, що майно,
набуте подружжям під час шлюбу,
належить кожному з них на праві
спільної сумісної власності, і в разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними. Виникнення режиму спільної
сумісної власності подружжя на все
придбане за час шлюбу майно
презюмується, доки інший з подружжя не
довів іншого, тобто діє презумпція
спільного майна подружжя. Взявши до
уваги доведеність у справі факту
продажу ОСОБА_4 транспортного засобу
Volkswagen Caddy 1,9 TDI, 2005 року випуску, вартістю
60 тис. грн без згоди ОСОБА_3 та в той
період, коли сімейні відносини сторін
фактично припинилися, суд дійшов
правильного висновку про необхідність
стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 половини вартості цього майна.

Крім того, суд дійшов правильного
висновку, що Ѕ частки вищевказаної
нежитлової будівлі (магазину) на час
придбання була об'єктом спільної
сумісної власності у зв'язку з
будівництвом за кошти подружжя, які
зароблені під час шлюбу, тому вона є
спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому суд дійшов обґрунтованого
висновку, що не має правового значення
та обставина, що ОСОБА_4 був фізичною
особою -підприємцем, приміщення
придбавалося, як він стверджує, для
зайняття ним підприємницькою
діяльністю, оскільки закон не
забороняє подружжю використовувати
належне їм майно для зайняття одним із
них підприємницькою діяльністю з метою
одержання доходів сімейного бюджету, і
правовий режим майна це не змінює.

Водночас правильним є також висновок
суду про те, що майно у вигляді
майнового внеску до ТОВ «Компанія
«ТФТ» та до ТОВ «Дженоа» належить
подружжю на праві спільної сумісної
власності, а не є майном ОСОБА_4 як
фізичної особи - підприємця.

Оскільки кошти, одержані за кредитним
договором, були використані в
інтересах сім'ї, тому суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок з
повернення кредитних коштів повинні
нести обидві сторони.

Такі висновки підтримав й апеляційний
суд.

Зокрема, апеляційний суд погодився з
висновками суду першої інстанції про
визнання майна, яке підлягає поділу,
спільно нажитим майном подружжя,
враховуючи, що ОСОБА_4 не спростував
презумпцію спільності майна подружжя,
яка закріплена в ч. 2 ст. 60 СК України, що
є його обов'язком.

Проте апеляційний суд обґрунтовано не
погодився із способом розподілу майна
між подружжям, визначеним судом першої
інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК
України передбачено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

За статтею 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: майно, набуте нею, ним до шлюбу майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

За положеннями ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором
або законом. Відповідно до ст. 369 ЦК
України співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦК України, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 2 та 4 ст. 71 СК
України неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

За ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Отже, за загальним правилом майно,
придбане подружжям у кредит, є спільною
власністю чоловіка та дружини.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України та
роз'яснень, викладених у
п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», при поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд додатково
встановив, що ОСОБА_4 не спростовано
того, що розпорядження спільно нажитим
майном - внесення ним за рахунок
спільних коштів вкладу до статутного
капіталу ТОВ «Компанія «ТФТ» та
ТОВ «Дженоа» було здійснено без
згоди дружини.

За таких обставин апеляційний суд
погодився з висновком суду першої
інстанції про стягнення на користь
ОСОБА_3 Ѕ частки вартості внеску до ТОВ
«Компанія «ТФТ» і ТОВ «Дженоа».

У суді апеляційної інстанції сторони
виявили бажання провести розподіл
квартир наступним чином: ОСОБА_3
виділити з визнанням за нею права
власності квартиру АДРЕСА_2, загальною
площею 74,83 кв. м, вартістю 496 300
грн, у якій вона зареєстрована і якою
вона фактично користується; ОСОБА_4
виділити квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 145,49 кв. м, вартістю 704 172
грн з визнанням за ним права власності
на цю квартиру, зі сплатою компенсації
перевищення частки на користь ОСОБА_3

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку про проведення реального
розподілу між сторонами указаних
квартир саме в такий спосіб,
враховуючи, що кожен з них фактично
користується окремою квартирою, між
сторонами існують неприязні стосунки,
спільне користування квартирами
об'єктивно є неможливим та призведе до
виникнення нових спорів щодо
користування частками цих квартир,
розподіл квартир шляхом виділення
кожному з подружжя окремої квартири
відповідає завданням цивільного
судочинства, передбаченим ст. 1 ЦК
України.

Кім того, правильним є також висновок
апеляційного суду про визнання
спільним зобов'язанням сторін щодо
сплати заборгованості за кредитним
договором від 03 березня 2008 року №
0, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ
«УкрСиббанк», у розмірі
413 918 грн 26 коп., яка утворилася
станом на 01 жовтня 2012 року, і відсутні
підстави для врахування половини
заборгованості за кредитом при сплаті
компенсації за перевищення вартості
часток. При цьому суд врахував, що між
ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 існують
договірні правовідносини, кредит не
погашений, за результатами виконання
зобов'язань за кредитним договором
спори, що будуть виникати між
подружжям, можуть бути предметом
розгляду в іншому судовому процесі.

За таких обставин правильним є
висновок апеляційного суду про зміну
рішення суду першої інстанції в
частині розподілу спільно нажитого
майна.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
й ухвалюючи нове рішення в цій справі,
апеляційний суд повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази, надав
їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10,
60, 212, 303, 304 ЦПК України,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.
213-214, 316 ЦПК України, підстави для його
скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для
висновку, що касаційні скарги
підлягають відхиленню, а ухвалені у
справі рішення - залишенню без змін з
підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 23 квітня 2014 року у
незміненій частині та рішення
апеляційного суду Сумської області від
25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак