Справа № 509/3159/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
смт
Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Мажар А.М.,

за участю: представника прокуратури
Новікової А.І.,

законного представника
неповнолітнього ОСОБА_2 - батька ОСОБА_3,

представника позивача адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

представника відповідачів адвоката
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом

Прокурора Овідіопольського району
Одеської області в інтересах
малолітнього ОСОБА_2, законний
представник малолітнього батько
ОСОБА_3,

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на боці позивача
орган опіки і піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації,

до

ОСОБА_7 та ОСОБА_8

про визнання договору дарування
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2014 року Прокурор
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах малолітнього
ОСОБА_2, законний представник
малолітнього батько ОСОБА_3, звернувся
до Овідіопольського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_7,
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на боці позивача
орган опіки і піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації, про визнання договору
дарування недійсним, в обґрунтування
якого зазначив, що до прокуратури
Овідіопольського району звернулася
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, бабуся
малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
приводу невиконання її колишнім
чоловіком, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, рішень
Овідіопольського районного та
Апеляційного суду Одеської області
щодо примусового вселення ОСОБА_9 в
житловий будинок АДРЕСА_1
Овідіопольського району Одеської
області. Встановлено, що з 27.10.1972 по
24.02.2010 ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знаходились у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано на підставі рішення
Овідіопольського районного суду від
24.02.2010 та про що було видано відповідне
свідоцтво про розірвання шлюбу. За час
спільного проживання, у них народилося
двоє синів, які на сьогоднішній день
мають свої сім'ї. ОСОБА_9 та ОСОБА_7
проживали разом, однією сім'єю, в
будинку, який належить відповідачу за
адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний будинок належить
відповідачу на підставі договору
дарування на 1/3 зазначеного будинку та
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом на 2/3 вказаного
будинку, після смерті свого батька. До
того, як переселитися у вказаний вище
будинок, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 разом
проживали у АДРЕСА_2 який 02.06.2001 року
продано ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на
підставі договору купівлі-продажу.
Після того як відповідач успадкував 2/3
частини спірного будинку, а 1/3 частину
отримав за договором дарування, він
став єдиним власником будинку та його
право власності не змінювалося та було
зареєстроване в Овідіопольському РБТІ
у 2001 році, з його згоди як члени сім'ї у
вказаному будинку були зареєстровані
його син ОСОБА_3 та дружина відповідача
ОСОБА_9, на яких, як на членів власника
будинку, поширюються дія ст.156 ЖК
України. Згідно ст.156 ЖК України, члени
сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування приміщенням. За згодою
власника будинку (квартири), член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.
Згідно свідоцтва про народження від
09.08.2008 року, серії НОМЕР_1, у ОСОБА_3 та
ОСОБА_13 народився син - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Згідно довідки, отриманої
від Овідіопольської РС ГУ ДМС України в
Одеській області, ОСОБА_9 та ОСОБА_3
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону, а
втрачають це право у разі відсутності,
без поважних причин, понад рік, якщо
інше не встановлено по домовленості.
Станом на 03.07.2014 року малолітній ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 взагалі ніде не
зареєстрований, так як відповідач в
свій час чинив перешкоди в
користуванні житловим будинком, що
підтверджується рішеннями
Овідіопольського районного суду та
Апеляційного суду Одеської області
(копії додаються), в результаті чого не
надавав домову книгу для зазначення в
ній в подальшому реєстрації
малолітнього. Згідно акту перевірки
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
в даному будинку проживають: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_3
та онуком ОСОБА_7 проживає разом з
батьком у вищевказаному будинку з 2011
року. Проживання неповнолітньої дитини
з 2011 року також підтверджується
поясненнями свідків ОСОБА_14,
ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8,
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_6; довідкою лікарні
від 07.07.2014 про те, що ОСОБА_2 перебуває на
обліку у Великодолинській селищній
лікарні (АЗПСМ) та проживає за адресою:
АДРЕСА_1. Однак, 23.04.2014
відповідач - ОСОБА_7 безоплатно передав
у власність (подарував) ОСОБА_8 житловий
будинок з господарчими будівлями та
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. (копія договору дарування
додається). Даний договір дарування
посвідчений 23.04.2014 приватним
нотаріусом Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_16 Цим же днем був укладений та
посвідчений договір дарування
земельної ділянки, площею 0,1500 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Пунктами 3.4 договору дарування
житлового будинку та п.8 договору
дарування земельної ділянки
передбачено, що дарувальник (ОСОБА_7)
свідчить, що вчинення правочину не
суперечить правам та інтересам
малолітніх, неповнолітніх та
непрацездатних дітей,а також відсутні
недієздатні чи обмежено дієздатні
особи, що мають право користування
житловим будинком та земельною
ділянкою відповідно.
Відповідно до ст. 16 Конвенції ООН «Про
права дитини» від 20.11.1989 р, жодна дитина
не може бути об'єктом свавільного або
незаконного втручання в здійснення її
права на особисте і сімейне життя,
недоторканість житла, таємницю
кореспонденції або незаконного
посягання на її честь і гідність.
Дитина має право на захист від такого
втручання або посягання.

Відповідно до ст. 18 Закону України
«Про охорону дитинства», держава
забезпечує право дитини на проживання
в таких санітарно-гігієнічних умовах,
що не завдають шкоди її фізичному та
розумовому розвитку.
Діти-члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла. Відповідно до ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» (в редакції
Закону №3234-УІ від 19.04.2011 року),
неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь - яких правочинів щодо
жилих приміщень. Для вчинення будь -
яких правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Положенням п.67 Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 866 від 24.09.2008 року, дозвіл на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким має дитина,
надається районною, районною у містах
Києві та Севастополі державною
адміністрацією, виконавчим органом
міської, районної в місті ради за
поданням служби у справах дітей після
проведення зазначеною службою
перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей. Відповідно до вимог ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Частиною 6 ст.203 ЦК
України передбачено, що правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей. Отже,
недотримання припису обов'язковості
отримання згоди органу опіки та
піклування на відчуження нерухомого
майна, право користування/власності
нерухомим майном, яке має дитина, в силу
наведених приписів ЦК України, є
підставою для визнання правочину
недійсним. Укладеним договором
порушуються право неповнолітнього на
користування житлом, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, Овідіопольського
району Одеської області. Крім того,
іншого житла у малолітнього немає.
Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. У
відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Частиною 1 ст.224 ЦК
України встановлено, що до нікчемних
правочинів належить і правочин,
вчинений без дозволу органу опіки та
піклування (стаття 71 цього Кодексу).

У відповідності до ч.1 ст.216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. З
урахуванням викладеного прокурор
просить суд визнати договір дарування
житлового будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та договір дарування
земельною ділянкою за вищевказаною
адресою недійсними.

Ухвалою Овідіопольського
районного суду Одеської області від
06.11.2014 року до участі в розгляді справи
в якості співвідповідача притягнуто
ОСОБА_8

Представник прокуратури
ОСОБА_1, законний представник
неповнолітнього ОСОБА_2 - батька ОСОБА_3,
представника позивача адвокат ОСОБА_4,
представника третьої особи ОСОБА_5 в
судовому засіданні позов підтримали та
просять суд його задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідачів
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував та просив суд в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення
учасників процесу, покази свідків,
дослідивши письмові докази по справі,
суд вважає позов безпідставним та
таким, що задоволенню не підлягає, з
наступних підстав:

Як вибачається з матеріалів
справи 23.04.2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
було укладено договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_7 подарував
ОСОБА_8 належний йому на праві
приватної власності житловий будинок,
з господарчими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.15-16).

Також, 23.04.2014 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 було укладено договір
дарування, відповідно до якого ОСОБА_7
подарував ОСОБА_8 належну йому на праві
приватної власності земельну ділянку
площею 0,1500 га, надану для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарський будівель і споруд
(присадибна ділянка), що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17, 18).

Зазначені договори дарування
посвідчені приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_16

Підставою заявленого прокурором
позову про визнання зазначених
договорів дарування недійсним є
недотримання відповідачем ОСОБА_7
припису обов'язковості отримання згоди
органу опіки та піклування на
відчуження нерухомого майна, право
користування/власності нерухомим
майном, яке має дитина.

Згідно довідки № 1664 від 03.07.2014 року
Овідіопольської РС ГУ ДМС України в
Одеській області за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с.17)

Як вибачається з акту (а.с.15),
пояснень сторони позивачів,
представника третьої особи, показів
свідків, а також не заперечується
представником відповідачів, за адресою
АДРЕСА_1, без реєстрації, проживає
малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10.

Відповідно до свідоцтва про
народження серії НОМЕР_1 батьками
малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 є
ОСОБА_17 та ОСОБА_13 (а.с.16).

Посилання прокурора на ч.6 ст.203 ЦК
України, якою передбачено, що правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
є безпідставним, оскільки відповідача
ОСОБА_7 не є баком (усиновлювачем)
малолітнього ОСОБА_2, а є його дідусем.

Також є безпідставними посилання
прокурора на ч.1 ст.224 ЦК України. якою
встановлено, що до нікчемних
правочинів належить і правочин,
вчинений без дозволу органу опіки та
піклування (ст.71 ЦК України), оскільки
ст.71 ЦК України передбачає правочини,
які вчиняються з дозволу органу опіки
та піклування опікунами та
піклувальниками, а відповідача ОСОБА_7.
не є опікуном чи піклувальником над
малолітнім ОСОБА_2

Крім того, прокурор посилається на
пункти 3.4 договору дарування житлового
будинку та п.8 договору дарування
земельної ділянки,якими передбачено,
що дарувальник ( ОСОБА_7) свідчить, що
вчинення правочину не суперечить
правам та інтересам малолітніх,
неповнолітніх та непрацездатних
дітей,а також відсутні недієздатні чи
обмежено дієздатні особи, що мають
право користування житловим будинком
та земельною ділянкою відповідно, але
не зазначено. що це стосується ст.203 ЦК
України, положення якої сторонам по
договору роз'яснення нотаріусом.

Отже, з огляну на викладене, з
урахуванням того, що відповідач ОСОБА_7
не є батьком, усиновювачем, опікуном чи
піклувальником малолітнього ОСОБА_2,
заборону на відчуження належного йому
на праві власності майна без дозволу
органу опіки та піклування цивільне
законодавство не мітить, в зв'язку з чим
жодних правових підстав для
задоволення позову прокурора з
зазначених ним правових підстав у суду
не має та в задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подачі до Овідіопольського
районного суду Одеської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя: А. І. Бочаров