Справа № 477/1950/14-ц
Провадження № 2/477/1006/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 вересня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Козаченка Р.В.,
при секретарі - Бітюковій С.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням,
13 серпня 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
просив визнати відповідачку ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - будинком
В обґрунтування своєї вимоги вказував
У його власності знаходиться
зазначений житловий будинок, в якому
він проживає та зареєстрований по
теперішній час. Крім того, в будинку
також зареєстрована, хоча і не проживає
з 2013 року ОСОБА_2. Самостійно
відповідачка відмовляється знятися з
реєстрації. Дана обставина заважає
позивачу в повній мірі користуватися
та розпоряджатися власним будинком,
також йому доводиться самостійно
сплачувати по рахункам по оплаті
комунальних платежів.
Посилаючись на те, що відповідачка
добровільно не проживає в належному
йому на праві власності будинку, не
несе витрат на його утримання, тому на
підставі ст.405 ЦК України просив
позбавити ОСОБА_2 права користування
житловим приміщенням даного будинку.
В судове засідання позивач не з`явився
надіслав на адресу суду заяву, в якій
просив позов задовольнити, та справу
розглянути без його участі.
Відповідачка до суду не з'явилась, про
час та місце слухання справи судом була
повідомлена належним чином.
Суд, вважаючи за можливе здійснити
заочний розгляд справи за відсутності
сторін, оскільки наявних в ній
матеріалів достатньо для її вирішення
по суті, дослідивши матеріали справи в
межах заявлених позовних вимог та на
підставі наданих доказів, дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Житловий будинок АДРЕСА_1 належить
позивачу на праві приватної власності.
В той же час, в будинку зареєстрована,
але не проживає з 2003 року ОСОБА_2.
Наявність такої реєстрації позбавляє
позивача як власника будинку належним
чином ним володіти та розпоряджатися.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.
Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
На час виникнення спірних
правовідносин діяли норми Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
Цивільного кодексу України 2003 року,
Житлового кодексу України.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
України, з урахуванням положень ст. 405
ЦК України, члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
Проте відповідачка в будинку
добровільно не мешкає більше року і не
є членом сім'ї власника, тому позовні
вимоги останнього законні та
обґрунтовані і підлягають задоволенню.
З відповідачки підлягають стягненню на
користь позивача судові витрати,
понесені ним при поданні позову до суду
в сумі 243 грн. 60 коп.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
10, 11, 88, 209, 212-215, 226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування будинком АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати у виді
судового збору в сумі 243 (двісті сорок
Дане заочне рішення може бути
переглянуто Жовтневим районним судом
Миколаївської області за заявою
відповідача, поданою на протязі 10 днів
з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Жовтневий районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Р.В.
Козаченко