Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2014 Справа №607/7315/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

з участю
секретаря Мандзія В.П.,

представника
позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача

Другого відділу
ДВС Кущак В.Б.,

третьої особи
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_5, третя особа,
яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору на стороні позивача -
ОСОБА_6, до ОСОБА_7, Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
на стороні відповідача - ОСОБА_4, про
визнання права власності на майно та
зняття з нього арешту, -

встановив:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_7, Другого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції, про
визнання права власності на майно та
зняття з нього арешту. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що 04 грудня 2012
року постановою державного виконавця
Другого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження ВП 35495252 про стягнення з
ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 заборгованості
в сумі 46701,20 грн. згідно виконавчого
листа Тернопільського міськрайонного
суду №2-2319 від 04 серпня 2011 року. 17 грудня
2012 року державним виконавцем винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, у відповідності до якої
накладено арешт на все рухоме майно, що
належить ОСОБА_7 31 травня 2012 року
державним виконавцем Кущаком В.Б.
виходом за адресою: АДРЕСА_1 було
складено акт, яким встановлено факт
відсутності майна ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 17 листопада 2004 року та свідоцтва
про розірвання шлюбу від 26 січня 2005
року шлюб між позивачем та ОСОБА_7
розірваний. 12 лютого 2014 року між
позивачем та ОСОБА_6 укладений договір
позики, у відповідності до якого
позивач позичив у ОСОБА_6 100000,00 грн.
Згідно умов даного договоруОСОБА_5
передано в заставу рухоме майно в
кількості 42 одиниць на загальну суму,
що визначена за домовленістю сторін та
становить 121214,00 грн. 23 квітня 2014 року
державний виконавець всупереч наданих
йому документів, які підтверджують той
факт, що описане ним рухоме майно
належить на праві особистої власності
виключно позивачу, провів його опис та
арешт, чим порушив конституційне право
останнього на власний розсуд вільно
розпоряджатись належним майном.
Боржник за виконавчим листом ОСОБА_7 за
адресою: АДРЕСА_1 не проживає з моменту
розірвання шлюбу, а саме з 2004 року.
Майно, яке було описано та арештовано,
придбавалось після 2004 року за особисті
кошти ОСОБА_5, а тому державний
виконавець не вправі був проводити
його опис з метою виконання
виконавчого листа, по якому він не є
боржником. За вказаних обставин, ОСОБА_5
просить визнати за ним право власності
на описане майно, а саме: хлібопічку LG,
модель НВ-3001; мікрохвильову піч - PANASONIK;
радіоприймач MEDION; телевізор GRUNDIG 37-6950;
електрочайник SIEMENS; кухонний гарнітур;
кухонний стіл з набором з 8-ми стільців;
клавіатуру А ТЕСН; мишку-маніпулятор
LOGITECH; телевізор panasonik ТХ-Р42 u 10Е;
музичний центр SONY (складається із
колонок та підсилювача); DVD-програвач
ВВК; тумбу під телевізор; столик
журнальний; годинник SEIKO; м'який диван з
двома м'якими кріслами; три вазони;
тапчан темно-коричневого кольору;
пилосос DYSON; принтер CANON; стінку
світло-коричневого кольору; телевізор
SONY 32 ЕХ402 АЕР; DVD-програвачpanasonik DMP-BD 60 EG-S;
ліжко двохспальне із приліжковими
тумбами та комодом; телевізорGRUNDIG 32-6950;
ноутбук НР; мишку-маніпулятор VIBRATE;
колонки MICROLAB; столик комп'ютерний;
стілець комп'ютерний; комод; праску TEFAL;
шафу-купе та зняти арешт із належного
йому майна.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали з підстав,
викладених в позовній заяві, просили
суд його задовольнити в повному обсязі.
Додатково пояснили, що ОСОБА_5 придбав
описане та арештоване державним
виконавцем майно після розлучення з
ОСОБА_7, тобто, це майно належить
особисто позивачу. Попередньо, під час
вчинення виконавчих дій в іншому
виконавчому провадженні, державним
виконавцем проводився огляд
зазначеного в позовній заяві майна,
однак на той час належного відповідачу
ОСОБА_7 майна в квартирі позивача не
було виявлено. Спірне майно обтяжене
заставою, яка зареєстрована у
встановленому законом порядку, на
виконання договору позики, а тому не
підлягає опису й арешту.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому
засіданні позовні вимоги визнала та не
заперечила відносно їх задоволення.
Пояснивши, що у грудні 2004 року вони з
ОСОБА_8 розлучилися, а тому з того часу
вона в квартирі позивача, що по АДРЕСА_1,
не проживає, інколи приходила
допомагати дітям, будь-якого її майна
чи коштів у житлі за вказаною адресою
немає.

Представник відповідача Другого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції в судовому засіданні відносно
позову заперечив з підстав, викладених
у запереченнях на позовну заяву, та
просив суд відмовити у його
задоволенні. При цьому зазначив, що під
час проведення опису та арешту
спірного майна позивач ОСОБА_5
повідомляв, що воно належить йому
особисто, однак жодних підтверджуючих
документів не надавав.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у запереченнях на
позовну заяву, просив суд відмовити у
його задоволенні.

Представник третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
на стороні позивача - ОСОБА_9 заявлені
ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити в повному
обсязі, врахувавши те, що майно,
зазначене в акті опису й арешту майна,
зареєстроване в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна. Підставою
вказаного обтяження є договір позики,
укладений між його довірителем ОСОБА_6
та позивачем у справі ОСОБА_5 12 лютого
2014 року.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши та
оцінивши докази по справі, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення частково,
виходячи з наступного.

Як вбачається із рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 17
листопада 2004 року в справі №2-6387/2004 та
свідоцтва про розірвання шлюбу від 26
січня 2005 року серія НОМЕР_1, виданого
Управлінням юстиції Тернопільської
області, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
розірвано, про що в книзі реєстрації
актів про розірвання шлюбу зроблено
запис за №08 (а.с.9-11).

Постановою державного виконавця
Другого відділу державної виконавчої
служби Тернопільського міського
управління юстиції від 04 грудня 2012 року
відкрито виконавче провадження ВП 35495252
про стягнення з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_4 заборгованості за невиконані
зобов'язання в сумі 46701,20 грн. згідно
виконавчого листа Тернопільського
міськрайонного суду №2-2319 від 04 серпня
2011 року (а.с.8).

У відповідності до постанови
державного виконавця Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції від 17 грудня 2012 року накладено
арешт на все рухоме та все нерухоме
майно, що належить боржнику ОСОБА_7 у
межах суми звернення стягнення: 46701,20
грн. та встановлено заборону
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить вказаному боржнику,
в межах суми боргу (а.с.7).

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області в справі №607/22824/13-ц від 06 грудня
2013 року подання Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про примусове входження в
квартиру задоволено. Надано дозвіл на
примусове входження у квартиру
АДРЕСА_2, для обстеження майнового
стану, що належить ОСОБА_7 (а.с.74).

23 квітня 2014 року державним виконавцем
Другого відділу державної виконавчої
служби Кущаком В.Б., при примусовому
виконанні виконавчого листа №2-2319 від 04
серпня 2011 року, виданого
Тернопільським міськрайонним судом,
складено акт опису й арешту майна за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.21-25).

Водночас, як встановлено в судовому
засіданні, в квартирі за вищевказаною
адресою проживає колишній чоловік
боржника - позивач ОСОБА_5, відповідач
ОСОБА_7 не є власником даного житла.

09 травня 2013 року між ОСОБА_5
(Дарувальник) та ОСОБА_10 (Обдарована)
укладено договір дарування квартири,
згідно якого Дарувальник подарував, а
Обдарована прийняла в дар належну
Дарувальнику чотирикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

В силу ст.6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
відповідності до закону і не допускати
у своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом
(ст.328 ЦК України).

Стаття 41 Конституції України надає
кожному право володіти, користуватися
та розпоряджатися своєю власністю,
придбаною в законному порядку.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Як вбачається із квитанцій, долучених
до матеріалів справи, частина майна,
зазначена в акті опису й арешту майна
від 23 квітня 2014 року, придбана
позивачем на протязі 2009-2011 років, тобто
після розірвання шлюбу із відповідачем
ОСОБА_7

Зокрема, судом досліджено
підтверджуючі документи на придбання
наступного майна: хлібопічки LG, модель
НВ-3001 (а.с.47); мікрохвильової печі - PANASONIK
(а.с.132-134); телевізора GRUNDIG 37-6950 (а.с.135-139);
кухонного гарнітуру (а.с.34-36); кухонного
столу з набором з 8-ми стільців (а.с.28);
телевізора panasonik ТХ-Р42 u 10Е (а.с.129-131);
DVD-програвача ВВК (а.с.50); столика
журнального (а.с.28); м'якого дивану з
двома м'якими кріслами (а.с.28); стінки
світло-коричневого кольору (а.с.27);
телевізора SONY 32 ЕХ402 АЕР (а.с.49);
DVD-програвачаpanasonik DMP-BD 60 EG-S (а.с.126-128);
ліжка двохспального із приліжковими
тумбами та комодом (а.с.27-28);
телевізораGRUNDIG 32-6950 (а.с.135-139); столика
комп'ютерного (а.с.27); комода (а.с.27);
праски TEFAL (а.с.132-134); шафи-купе (а.с.27).

Придбання іншого майна, а саме:
радіоприймача MEDION; електрочайника SIEMENS;
клавіатури А ТЕСН; мишки-маніпулятора
LOGITECH; музичного центру SONY (складається
із колонок та підсилювача); тумби під
телевізор; годинника SEIKO; трьох вазонів;
тапчана темно-коричневого кольору;
пилососа DYSON; принтера CANON; ноутбука НР;
мишки-маніпулятора VIBRATE; колонок MICROLAB;
стільця комп'ютерного, ОСОБА_5 не
доведено.

При цьому, судом не було взято до уваги
доказів на підтвердження належності
позивачу майна, яке зазначено в
попередньому абзаці судового рішення,
оскільки ОСОБА_5 не долучав їх в
обґрунтування поданої позовної заяви.
В порушення вимог ст.131 ЦПК України,
представник позивача ОСОБА_1
представив їх в судовому засіданні на
стадії дослідження письмових доказів.
До початку розгляду судом справи по
суті ОСОБА_5 та його представник не
повідомляли про наявність таких
доказів та не клопотали перед судом про
їх долучення до матеріалів справи.

Наданий в обґрунтування позову
товарний чек від 31 січня 2009 року на
годинник SEIKO (а.с.30) судом до уваги не
береться, оскільки, як вбачається з
гарантійного талону на його
обслуговування, це наручний годинник,
який не включено до акту опису й арешту
майна від 23 квітня 2014 року. Згідно п.15
вказаного акту описане майно
характеризується, як годинник в
дерев'яному обрамленні висотою близько
2-х м. в робочому стані, що підтверджено
фотознімком (а.с.91).

Покликання позивача та його
представника на те, що згідно акту
державного виконавця Другого відділу
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції Кущака В.Б. від 31 травня 2012 року
(а.с.18), виходом останнього за адресою:
АДРЕСА_1 встановлено, що боржник ОСОБА_7
(зі слів ОСОБА_5Я.) за вказаною адресою
не проживає, майно, яке б належало
ОСОБА_7 та підлягало опису з метою
подальшої реалізації в рахунок
погашення боргу, не виявлено, суд до
уваги не бере, оскільки його оригінал в
судовому засіданні не досліджувався.

Згідно довідки 34/28225/05 від 15 серпня 2014
року, виданої Другим відділом
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції (а.с.159), виконавче провадження
№32292058 від 24.04.2012 року про стягнення з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 46120 грн., 461,20
грн. судового збору та 120 грн. витрат на
ІТЗ закінчено відповідно до п.2 ч.1 ст.47
Закону України «Про виконавче
провадження та передано до архіву».
Відповідно до акту від 13 травня 2014 року
дане виконавче провадження було
знищено внаслідок затоплення
архівного приміщення, а тому суд
позбавлений можливості перевірити
твердження позивача про те, що
попередньо майно, яке відображено в
акті опису й арешту майна від 23 квітня
2013 року, державним виконавцем
оглядалося, однак не було описане у
зв'язку з тим, що ОСОБА_5 надав документи
про те, що воно є його особистою
власністю.

Також, в судовому засіданні
встановлено, що 12 лютого 2014 року між
ОСОБА_5 (Позичальник) та ОСОБА_6
(Позикодавець) укладено договір позики,
у відповідності до якого Позичальник
позичив у Позикодавця 100000,00 грн. на
строк десять років. Згідно п.2 даного
договору у якості забезпечення
зобов'язань Позичальника за цим
договором, Позичальник передає
Позикодавцю у заставу рухоме майно, що
належить Позичальнику на праві
власності, згідно переліку, вказаному у
додатку №1 до договору, який є
невід'ємною частиною даного договору.
Як вбачається із додатку №1 до договору
позики від 12 лютого 2014 року, позивачем
передано в заставу рухоме майно в
кількості 42 одиниць на загальну суму,
що визначена за домовленістю сторін та
становить 121214,00 грн. (а.с.14-16).

Витягом про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна від 24
лютого 2014 року за №43544782
підтверджується, що підставою
обтяження є договір позики б/н від 12
лютого 2014 року, розмір основного
зобов'язання становить 100000,00 грн. (а.с.17).

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Статтею 1 Закону України «Про заставу»
також встановлено, що в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право в
разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов'язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором (ч.1 ст.20 Закону України «Про
заставу»).

Згідно ст.14 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» пріоритет
зареєстрованих обтяжень визначається
у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з
вищим пріоритетом має переважне право
на звернення стягнення на предмет
обтяження.

Статтею 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право заставодержателя звернутися до
суду з позовом про звільнення
заставленого майно з-під арешту.

За клопотанням представника позивача
ОСОБА_1 до участі у справі в якості
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору було залучено
заставодержателя спірного майна
ОСОБА_6, представник якого ОСОБА_9 був
присутній в судовому засіданні 15
серпня 2014 року, однак самостійного
позову про звільнення з-під арешту
майна, яке зазначено в додатку до
укладеного між ОСОБА_5 та його
довірителем договору позики, не
заявляв, що не позбавляє права
заставодержателя звернутися з таким
позовом в подальшому.

Таким чином, покликання представника
позивача ОСОБА_1 та представника
третьої особи ОСОБА_9 на те, що
державний виконавець не вправі був
описувати заставне майно є
помилковими, суперечать вимогам закону
та фактичним обставинам справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
ОСОБА_5 позовні вимого підлягають до
часткового задоволення шляхом
визнання за позивачем права власності
на майно, а саме: хлібопічку LG, модель
НВ-3001; мікрохвильову піч - PANASONIK;
телевізор GRUNDIG 37-6950; кухонний гарнітур;
кухонний стіл з набором з 8-ми стільців;
телевізор panasonik ТХ-Р42 u 10Е; DVD-програвач
ВВК; столик журнальний; м'який диван з
двома м'якими кріслами; стінка
світло-коричневого кольору; телевізор
SONY 32 ЕХ402 АЕР; DVD-програвачpanasonik DMP-BD 60 EG-S;
ліжко двохспальне із приліжковими
тумбами та комодом; телевізорGRUNDIG 32-6950;
столик комп'ютерний; комод; праска TEFAL;
шафа-купе. комп'ютерний; комод; праска
TEFAL; шафа-купе, та зняття арешту,
накладеного згідно акту опису і арешту
майна від 23 квітня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, на підставі ст.ст. 572 ЦК
України, Закону України «Про виконавче
провадження», Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», Законоу України
«Про заставу», Постанови Пленуму
Верховного суду України від 27.08.76 року
№6 «Про судову практику в справах про
виключення майна з опису», суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
майно, а саме: хлібопічку LG, модель
НВ-3001; мікрохвильову піч - PANASONIK;
телевізор GRUNDIG 37-6950; кухонний гарнітур;
кухонний стіл з набором з 8-ми стільців;
телевізор panasonik ТХ-Р42 u 10Е; DVD-програвач
ВВК; столик журнальний; м'який диван з
двома м'якими кріслами; стінка
світло-коричневого кольору; телевізор
SONY 32 ЕХ402 АЕР; DVD-програвачpanasonik DMP-BD 60 EG-S;
ліжко двохспальне із приліжковими
тумбами та комодом; телевізорGRUNDIG 32-6950;
столик комп'ютерний; комод; праска TEFAL;
шафа-купе.

Зняти арешт, накладений згідно акту
опису і арешту майна від 23 квітня 2014
року, із належного ОСОБА_5 на праві
власності майна, а саме: хлібопічки LG,
модель НВ-3001; мікрохвильової печі -
PANASONIK; телевізора GRUNDIG 37-6950; кухонного
гарнітуру; кухонного столу з набором з
8-ми стільців; телевізора panasonik ТХ-Р42 u
10Е; DVD-програвача ВВК; столика
журнального; м'якого дивану з двома
м'якими кріслами; стінки
світло-коричневого кольору; телевізора
SONY 32 ЕХ402 АЕР; DVD-програвачаpanasonik DMP-BD 60
EG-S; ліжка двохспального із
приліжковими тумбами та комодом;
телевізораGRUNDIG 32-6950; столика
комп'ютерного; комода; праски TEFAL;
шафи-купе.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, Другого
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції в користь ОСОБА_7 василя
Ярославовича судовий збір в розмірі 243
(двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча
О.Герчаківська