Справа № 344/2932/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2013/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів:
Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук
У.М.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у здійсненні права власності та
виселення за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на заочне
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 квітня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_3. Вирішено зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
здійсненні ним права власності на
квартиру АДРЕСА_1, та виселити ОСОБА_4 із
цієї квартири, яка належить на праві
власності ОСОБА_3, без надання іншого
житлового приміщення.

Не погодившись з рішенням суду,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не урахував, що в спірній
квартирі крім відповідача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прописані і проживають
також ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується довідкою
Житлово-будівельного кооперативу №23
від 04.07.2014 року.

Також апелянт стверджує, що відповідач
жодним чином не чинить позивачу ОСОБА_3
перешкод у здійсненні ним права
власності на спірну квартиру, оскільки
він постійно перебуває на роботі за
межами України.

Крім того, апелянт вказує, що не
відповідає дійсності твердження суду
про те, що відповідач був належним
чином повідомлений про день, час та
місце розгляду справи, оскільки жодних
повідомлень про виклик в суд ні
відповідач, ні його представник не
отримували. Неповідомлення
відповідача у встановленому законом
порядку позбавило його законних прав,
передбачених ч. 1 ст. 27 ЦПК України,
зокрема, права надати суду свої
пояснення та докази, які мають істотне
значення для вирішення справи, а також
передбаченого ч. 1 ст. 128 ЦПК України
права подати суду заперечення проти
позову.

З наведених підстав апелянт просить
заочне рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 квітня 2014 року скасувати.

У засідання апеляційного суду апелянт
та його представник не з'явились, про
час та день розгляду справи
повідомлені у встановленому законом
порядку. Представник апелянта надіслав
суду письмове клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
перебуванням апелянта на сезонних
роботах за кордоном.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
заперечив, просив її відхилити. Рішення
суду першої інстанції вважав законним
та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, як
новий власник житла, має право вимагати
від колишнього власника цього житла
ОСОБА_4 усунення перешкод у здійсненні
ним права власності на це житло та
виселення його із спірної квартири, а
тому позовні вимоги є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Такий висновок суду узгоджується з
положеннями статей 316, 317, 321 та 328 ЦК
України.

Відповідно до статті 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що
право власності є непорушним і ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

В силу дії положення ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, не заборонених законом, та
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
квартира АДРЕСА_1, належить на праві
власності ОСОБА_3 відповідно до
Свідоцтва від 22.02.2013 року,
зареєстрованого в реєстрі за №419 (а.с. 4
в т. 1), виданого приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_10
відповідно до ст. 66 Закону України «Про
виконавче провадження» та на підставі
акту про проведені прилюдні торги
арештованого майна, затвердженого
начальником ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції 18.02.2013
року.

За даними цього ж свідоцтва наведена
квартира раніше належала ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого 18.04.2002 року
приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_11, за
реєстровим №Д-281.

Згідно довідки №10/02
Житлово-будівельного кооперативу №23
від 25.02.2013 року (а.с. 8 в т. 1) у спірній
квартирі зареєстрований ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_5. Будь-які інші особи не
зареєстровані.

Судом також встановлено, що рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 22.01.2014
року в задоволенні позову ОСОБА_4 до
Приватного підприємства
«Спеціалізоване підприємство
«Юстиція», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
ВДВС Івано-Франківського МУЮ та ОСОБА_3,
про визнання прилюдних торгів
недійсними було відмовлено (а.с. 135-138 в
т. 1).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 386, ст. 391
ЦК України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про підставність
позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання
ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у
здійсненні ним права власності на
квартиру АДРЕСА_1, та виселення його із
вказаної квартири без надання іншого
житлового приміщення.

Доводи апелянта про те, що ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції не врахував, що у спірній
квартирі, крім відповідача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, прописані і проживають
також ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
підтверджується довідкою
Житлово-будівельного кооперативу №23
від 04.07.2014 року, не заслуговують на
увагу, оскільки така довідка видана уже
після постановлення судом рішення.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, не спростовують висновки
суду першої інстанції, та не містять
підстав для скасування або зміни
судового рішення.

В силу дії ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
судом обставинам і визначеним
відповідно до них правовідносинам,
неправильного застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального судом не встановлено.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень ст. 308 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6
слід відхилити, а оскаржуване рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 квітня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.