АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/3492/14-ц 22-ц/774/1992/К/14
Справа №212/3492/14-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1992/К/14
Категорія № 53 (ІІІ)
Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Батуринській В.Б.,

за участі: представника відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» - Руденка Іллі
Володимировича, представника
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» - Кукурузи Дар’ї Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» та Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 13
серпня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат», Публічного акціонерного
товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» про відшкодування
моральної шкоди заподіяної при
виконанні трудових обов'язків,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі ПАТ
«Кривбасзалізорудком»), Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
ПАТ «ЦГЗК») та Публічного акціонерного
товариства "Євраз Суха Балка" (далі ПАТ
«Євраз Суха Балка») та просив суд
стягнути на його користь з кожного
відповідача по 243600,00 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної при виконанні трудових
обов'язків.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 13 серпня 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено частково:
стягнуто на користь позивача моральну
шкоду з ПАТ «Кривбасзалізорудком» -
11000,00 грн., з ПАТ «ЦГЗК» - 11000,00 грн. та з
ПАТ "Євраз Суха Балка" у розмірі 3000,00
гривень, на користь державного бюджету
судовий збір по 243,60 грн. з кожного
відповідача.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЦГЗК»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
поставило питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову
ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог до
ПАТ «ЦГЗК».

Зокрема, апелянт ПАТ «ЦГЗК»
посилається на те, що судом було
безпідставно відмовлено у задоволенні
клопотання про необхідність надання
позивачем особисто пояснень щодо
спричинення йому моральної шкоди.

Суд при ухваленні рішення не взяв до
уваги, що позивач працював у шкідливих
умовах праці не тільки на ПАТ «ЦГЗК», а
і на ПАТ «Кривбасзалізорудком» та ПАТ
«Євраз Суха Балка», що також
підтверджується актом розслідування
професійного захворювання позивача, у
зв'язку з чим, ПАТ «ЦГЗК» на зобов'язане
відповідати за шкоду, яка могла бути
заподіяна іншими підприємствами.

Вважає, що позивачем та його
представником не доведено факту
заподіяння позивачу моральної шкоди.
Так, надаючи оцінку характеру та обсягу
страждань позивача, суд зробив
висновки виходячи з пояснень
представника позивача та позовної
заяви та за відсутності будь-яких
доказів цьому факту в порушення вимог
ст. 60 ЦПК України.

Судом, на думку апелянта, не взято до
уваги, що зазначена позивачем потреба у
лікуванні не відноситься до категорії
моральних страждань, що підлягають
компенсації, оскільки п.5 ст.21 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено
додатковий обов'язок Фонду забезпечити
потерпілому разом із відповідними
службами охорони здоров'я за
призначенням лікарів повний обсяг
постійно доступної, раціонально
організованої медичної допомоги.

Крім того, судом порушено норми
матеріального права та не застосовано
до правовідносин сторін норми
спеціального Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідно до якого
останній вже отримав одноразову
виплату та щомісячні страхові виплати.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізорудком», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову ОСОБА_5 у задоволенні
позовних вимог до ПАТ
«Кривбасзалізрудком».

Зокрема, позивач працював у шкідливих
умовах праці не тільки на ПАТ
«Кривбасзалізорудком», а і на ПАТ
«ЦГЗК» та ПАТ «Євраз Суха Балка», у
зв'язку з чим, ПАТ
«Кривбасзалізорудком» не відповідає
за шкоду, заподіяну іншими
підприємствами.

Судом, на думку представника ПАТ
«Кривбасзалізрудком», не взято до
уваги, що відповідно до Гігієнічної
класифікації праці за показниками
шкідливості та небезпечності факторів
виробничого середовища, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 27.12.2001 року № 528, наявність
шкідливих умов праці законодавчо
допускається та вони характеризуються
такими рівнями шкідливості виробничих
факторів, які перевищують гігієнічні
нормативи і здатні чинити
несприятливий вплив на організм
працюючого.

Також представник відповідача
зазначив, що укладаючи з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» трудовий
договір, позивач був повідомлений про
наявність на робочому місці
небезпечних та шкідливих виробничих
факторів, підприємством було прийнято
усі необхідні міри для забезпечення
працівників безпечними умовами праці.
позивач свідомо працював протягом
тривалого часу в шкідливих умовах.

Також відповідач ПАТ
«Кривбасзалізорудком» посилається на
те, що розмір суми відшкодування
моральної шкоди, стягнутий з
відповідача ПАТ «Кривбасзалізорудком»
на користь позивача, завищений та не
відповідає засадам розумності,
виваженості та справедливості.

Вважає, що суд не дослідив питання чи
забезпечувався ОСОБА_5 медикаментозним
лікуванням за рахунок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кривому Розі, що може бути первинною
підставою моральних страждань
позивача через відсутність покращення
стану здоров'я за рахунок такого
забезпечення.

Крім того, відповідач ПАТ
«Кривбасзалізрудком» вважає, що судом
під час ухвалення рішення не взято до
уваги, що ОСОБА_5 не надано належних
доказів спричинення йому моральної
шкоди у зв'язку з профзахворюванням та
не було доведено вини відповідача ПАТ
«Кривбасзалізорудком» у спричиненні
йому цієї шкоди, оскільки відповідно до
п.19 акту про розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання неможливо встановити
посадових осіб, винних у виникненні у
позивача професійного захворювання.

В письмових запереченнях проти
апеляційних скарг ОСОБА_5, посилаючись
на ухвалення оскаржуваного рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, повноту
дослідження обставин справи, просив
відхилити апеляційні скарги, залишивши
рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, загальний стаж
позивача становить 33 роки, з них 13
років 5 місяців він працював у
шкідливих умовах, з яких: з 20.08.1971 року
по 18.08.1981 року - електрослюсарем з
ремонту гірничого устаткування у
кар'єрі в комбінаті «Центральний ГЗК»,
30.09.1985 року по 26.02.1987 року підземним
гірничим робітником на ш. «Ювілейна» РУ
ім. ХХ партз'їзду, з 28.03.2001 року по 01.09.2010
року підземним електрослюсарем в шахто
монтажному управління ВАТ
«Кривбасзалізрудком».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини
від 10 січня 2013 року у ОСОБА_5.
встановлена наявність професійних
захворювань з діагнозом: 1)
радикулопатія попереково-крижова
зліва та шийна білатерально,
рецидивуючий перебіг, з вираженим
порушенням біомеханіки хребта,
м'язово-тонічним синдромом,
периферичнимнейросудинним синдромом,
нейродистрофічними проявами у вигляді
двобічного плечолопаткового пері
артрозу (ПФС другого ст.) та
остеоартрозуліктьвих (ПФ першого
-другого ст.) та колінних суглобів (ПФ
першого-другого ст), стійкий больовий
синдром; 2) хронічне обструктивне
захворювання легень першого ст.
(пиловий бронхіт першого ст., емфізема
легень першого ст.) ЛН першого-другого
ст.

Висновком МСЕК від 28.05.2013 року
позивачу первинно встановлено 35%
втрати професійної працездатності, із
яких: 10% по ХОЗЛ, 25% по радикулопатії, з
29 квітня 2013 року безстроково (а.с.23).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_5 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування
професійного захворювання від 08 квітня
2013 року (а.с.19-22) причиною професійного
захворювання ОСОБА_5 стало порушення
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу.

Доводи апеляційних скарг відповідачів
про добровільність виконання ОСОБА_5
робіт у шкідливих умовах праці
позивачем, не знімають з них обов'язку
виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України
та ст. 13 Закону України «Про охорону
праці» й нести відповідальність в
законом вставленому порядку за їх
невиконання.

Спростовуються й доводи апеляційних
скарг щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушений проходити амбулаторний та
стаціонарний курс лікування,
переносить фізичні страждання,
позбавлений нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації його життя.

Доводи апеляційних скарг про
відсутність обов'язку підприємств
відшкодовувати моральну шкоду, завдану
позивачу з тих підстав, що останній є
суб'єктом страхування від нещасного
випадку на виробництві, суперечать
нормам діючого законодавства, оскільки
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що
діяла на час встановлення позивачеві
вперше стійкої втрати працездатності,
не передбачає у 2014 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI
«Особливі положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік»
призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4
ст. 1 (в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей),
пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а Законом № 107-VІ від
28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві
положення» вказаного Закону виключені
слова, які б свідчили про
відшкодування, за умов зазначених у
цьому пункті, моральної шкоди
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, і водночас доповнено цей пункт
новим абзацом, згідно якого
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової шкоди)
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання випадку
припиняється з 01 січня 2008 року.

Доводи представника відповідача ПАТ
«ЦГЗК» про те, що суд не заслухавши
пояснень позивача, розглянув справу у
його відсутності не ґрунтуються на
законі, оскільки відповідно до ч.1 ст.2
ЦПК України участь у судовому
засіданні є правом сторони, а не
обов`язком.

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, не врахував
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» і не обґрунтував розмір
моральної шкоди стягнутої з кожного з
відповідачів.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги характер і
тривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, ступінь впливу шкідливих
факторів на позивача підприємств, на
яких він працював, тривалість роботи
позивача на кожному з них, конкретні
обставини по справі, і наслідки, що
наступили, вважає необхідним змінити
рішення суду в частині визначеного
судом розміру моральної шкоди і
зменшити розмір моральної шкоди,
стягнутої з ПАТ «Кривбасзалізрудком»
до 5000,00 грн. та з ПАТ «ЦГЗК» до 5000,00 грн.

Інші доводи апеляційних скарг, не
можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307,ст. 309, ст.ст. 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" та Публічного акціонерного
товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" - задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 13 серпня 2014 року
змінити в частині розміру стягнутої
моральної шкоди на користь ОСОБА_5 з
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" з 11000,00 грн. до 5000,00 грн., а
також розміру стягнутої моральної
шкоди на користь ОСОБА_5 з та Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" з 11000,00 грн. до
5000,00 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: