АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4556/14
Головуючий 1-ї інстанції - Сиротников
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коровіна С.Г.,
Овсяннікової А.І.

при секретарі - Щегельському Д.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу прокуратури
Харківської області на заочне рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 13 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Харківської міської
ради про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Харківської міської
ради (надалі - ХМР), в якому просила
визнати за нею право власності в цілому
на нежитлові приміщення аптеки, а саме
колишньої квартири АДРЕСА_1

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
їй на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від
10.04.2012року, виданого виконавчим
комітетом Харківської міської ради,
належить на праві приватної власності
квартира АДРЕСА_1. У 2013 році, з метою
розширення площі та можливості
експлуатації приміщень вказаної
квартири під аптеку із облаштуванням
окремого входу, вона за рахунок власних
коштів здійснила реконструкцію
вказаної квартири. На її замовлення ПП
«Ларго-ЗЕТ» було зроблено Технічний
висновок «Про стан будівельних
конструкцій та можливості
експлуатації самовільно
реконструйованих нежитлових приміщень
колишньої квартири АДРЕСА_1». У розділу
«Висновки та рекомендації» визначено,
що «технічний стан будівельних
конструкцій забезпечує несучу
здатність, достатню для їх
експлуатації. Реконструкція приміщень
колишньої квартири із облаштуванням
окремого входу не вплине негативно на
несучу здатність основних будівельних
конструкцій будинку». У зв'язку із тим,
що вказана реконструкція проводилась
без отримання відповідного дозволу
державних органів, на теперішній час
позивач позбавлена можливості
отримати правовстановлюючі документи
на фактично новостворене нерухоме
майно, а тому вона змушена звернутися
до суду з цим позовом.

У судове засідання суду першої
інстанції позивач не з'явилася, надала
суду заяву, в якій зазначила, що
заявлені позовні вимоги підтримує в
повному обсязі і просить розглянути
справу в її відсутність на підставі
наявних в матеріалах справи доказів, а
також не заперечувала проти заочного
розгляду справи.

Даних про належне повідомлення
відповідача - Харківської міської ради
матеріали справи не містять.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 13
листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на нежитлові приміщення
(аптеки, магазину непродовольчих
товарів), розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 58,6 кв.м, що
складаються з наступних приміщень: 42-1 -
торгівельна зала, площею 32,3кв.м; 42-2 -
топочна, площею 3,8кв.м; 42-3 - тамбур,
площею 4,2кв.м; 42-4 - кімната персоналу,
площею 6,9кв.м; 42-5 - матеріальна, площею
8,7кв.м; 42-6 - санвузол, площею 2,7кв.м.
Судові витрати віднесено на користь
позивача.

В апеляційній скарзі прокуратура
Харківської області просить заочне
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування обставин справи
та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що беруть участь у справі,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи, наведені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

У Конституції України закріплено
основні принципи регулювання відносин
власності, головним з яких є принцип
рівного визнання й захисту всіх форм
власності.

Відповідно до ст.13 Конституції
«власність не повинна
використовуватися на шкоду людині і
суспільству». Ця норма не лише покладає
на власника обов'язки, а й вказує на
його зобов'язання.

Основні принципи здійснення
правомочностей власника сформульовані
у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про
захист прав людини основоположних
свобод (Рим.4.11.50), що набрала чинності
для України з 11.09.1997року та є складовою
її правої системи відповідно до вимог
ст.9 Конституції.

Задовольняючи позов та визнаючи за
ОСОБА_1 право власності на нежитлові
приміщення АДРЕСА_1, суд виходив з того,
що на даний час перепланування та
реконструкція колишньої квартири
АДРЕСА_1 завершено, а тому є законні
підстави для застосування до даних
правовідносин положення ст.331 ЦК
України.

Про те, погодитися з таким висновком не
можна, оскільки суд дійшов його без
повного, всебічного та об'єктивного
з'ясування дійсних обставин справи, з
помилковим тлумаченням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна); якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації - з
моменту прийняття його до
експлуатації; коли ж право власності на
нерухоме майно відповідно до вимог
закону підлягає державній реєстрації з
моменту такої реєстрації. У разі
необхідності право власності на
незавершене будівництво, за наявності
визначених законом умов, може бути
зареєстровано органом, який здійснює
державну реєстрацію нерухомого майна
(ст.331 ЦК). З такого ж моменту виникає
право власності на перероблену річ,
створену з використанням іншої речі
(матеріалу).

Поняття самочинного будівництва, а
також правові підстави та умови
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно визначені
статтею 376 ЦК України, яка є спеціальною
в врегулюванні спірних правовідносин,
оскільки урегульовує правовідносини,
що виникають у тих випадках, коли
вимоги закону та нормативно-правових
актів при створенні нової речі, тобто
самочинному будівництві, були
порушені.

При розгляді справ про визнання права
власності на самочинне будівництво суд
в першу чергу повинен належними чином
перевірити, чи було питання оформлення
такого права власності предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи відсутність
останнього давали підстави говорити
про наявність спору про право. При
цьому суд не повинен підміняти органи,
які зобов'язані видавати дозволи на
будівництво й узгоджувати забудови;
визнання права власності на самочинне
будівництво в судовому порядку має
залишитися винятковим способом
захисту права. При вирішенні таких
спорів, в першу чергу необхідно
з'ясувати чи звертався позивач до
компетентних органів з питання
узаконення самочинного будівництва, чи
було відмовлено компетентними
органами у вирішенні цього питання.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 (після зміни імені - ОСОБА_1)
згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 10.04.2012року,
виданого на підставі розпорядження
Харківського міського голови від
23.03.2012року, належала на праві приватної
власності квартира в житловому будинку
літ. «А-10» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Вищевказана квартира знаходиться на
першому поверсі зазначено житлового
будинку. У 2013 році позивач, без
узгодженого технічного проекту та
дозволу відповідних органів державної
влади, здійснила реконструкцію
вищевказаної квартири, а саме з жилого
приміщення - в нежиле приміщення
(аптеку) з облаштуванням окремого входу
на земельній ділянці, яка не була
відведена їй в установленому законом
порядку.

При цьому матеріали справи не містять
будь-яких даних про оспорювання права
власності позивача або невизнання
цього права іншими особами. Навпаки,
оскаржуване рішення та матеріали
справи свідчать про відсутність
предмету спору про право власності, а
сам позов направлений не на визнання
права як такого, а на незаконне, в обхід
встановленого порядку, узаконення
самочинного реконструйованого
нерухомого майна.

Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від
17.02.2011року (з послідуючими змінами та
доповненнями) встановлено, що
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, які збудовані
без дозволу на виконання будівельних
робіт, здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю за результатами технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж таких об'єктів за
явності документів, що посвідчує право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розташовані.

Як визначено в Законі України «Про
архітектурну діяльність» обов'язок
здійснення державного контролю і
нагляду у системі центрального органу
виконавчої влади з питань будівництва,
містобудування та архітектури
покладено на Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України та її територіальні органи.

Відповідно до Положень про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 08.04.2011року
№439/2011 основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства, а
саме: здійснення в межах своїх
повноважень державного контролю за
дотриманням законодавства, стандартів,
нормативів, норм, порядків і правил із
зазначених питань, виконання
дозвільних та реєстраційних функцій у
будівництві, ліцензування
господарської діяльності, пов'язаної
зі створенням об'єктів архітектури.

Таким чином, інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю є
єдиним органом державної влади,
уповноваженим на встановлення факту
готовності об'єкту до експлуатації й
видачу свідоцтва про відповідність
збудованого об'єкта проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельним нормам і
правил.

Вищеназваного свідоцтва, яке видається
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, позивачем суду
не надано, а замість цього свідоцтва
пред'явлено Технічний висновок
приватного підприємства «Ларго-ЗЕТ»
«Про стан будівельних конструкцій та
можливості експлуатації самовільно
реконструйованих нежитлових приміщень
колишньої квартири АДРЕСА_1», що не є
тотожнім.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

ОСОБА_1 ні суду першої інстанції,
ні суду апеляційної інстанції не
надано доказів на підтвердження того,
що вона в установленому законом
порядку зверталася до компетентних
органів за вирішенням питання про ввід
реконструйованого об'єкту до
експлуатації, надання у користування
або у власність самочинно зайнятої
земельної ділянки під облаштування
окремого виходу з приміщення і, що їй в
цьому було безпідставно відмовлено.

За таких обставин оскаржуване
рішення, як таке, що постановлено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права підлягає
скасуванню, з ухваленням у справі
нового рішення - про відмову ОСОБА_1 в
позові.

Згідно п.4) ч.1 ст.309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.4), 313, 314ч.2,
316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокуратури
Харківської області задовольнити.

Заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року
скасувати і ухвалити нове, яким в
позові ОСОБА_1 до Харківської міської
ради про визнання права власності -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -