Справа № 477/2321/14-ц
Провадження № 2/477/1169/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської
області в складі: головуючого - судді
Козаченка Р.В.,

при секретарі - Бітюковій С.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань Жовтневого районного суду
Миколаївської області у цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка
діє в свої інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на боці відповідачки - служба у справах
дітей Жовтневої районної державної
адміністрації Миколаївської області,
про визнання їх такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивачка звернувся
до суду із зазначеним позовом, в якому
просила визнати відповідачку ОСОБА_3 та
її дітей такими, що втратили право
користування житловим будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї вимоги вказував
наступне.

У її власності знаходиться зазначений
будинок, в якому також зареєстровані,
хоча і не проживають, колишня
співмешканка її сина - ОСОБА_3 та її
неповнолітні діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Дана обставина заважає їй в повній мірі
користуватися та розпоряджатися
власним будинком.

Посилаючись на те, що відповідачі
добровільно не проживають в належному
їй на праві власності будинку, не
несуть витрат на його утримання, тому
на підставі ст. 317 та ст. 391 ЦК України
просила позбавити їх права
користування її житловим будинком.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка до суду не з'явилася, про
його час та місце була повідомлена
належним чином.

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову в частині вимог, що
стосуються неповнолітніх.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та
думку представника третьої особи, а
також свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7,
дослідивши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
прийшов до висновку, що позов слід
задовольнити виходячи з наступного.

Будинок АДРЕСА_1 належить позивачці на
праві приватної власності.

Він був купленим нею 7 листопада 2007 року
у громадянки ОСОБА_8 за письмовим
договором купівлі-продажу, посвідченим
приватним нотаріусом Жовтневого
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_9

В той же час, в її будинку зареєстровані
колишня співмешканка її сина -
громадянка ОСОБА_3 та її двоє
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які в ньому не проживають більше року.

Наявність такої реєстрації позбавляє
позивачку як власницю будинку належним
чином ним володіти та розпоряджатися.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

На час виникнення спірних
правовідносин діяли норми Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
Цивільного кодексу України 2003 року,
Житлового кодексу України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
України, з урахуванням положень ст. 405
ЦК України, члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Проте відповідачка та її діти не мають
права власності на будинок або на його
частку, в ньому добровільно не
мешкають, що підтвердили свідки в
судовому засіданні, і не є членами сім'ї
власниці, тому позовні вимоги
останньої законні та обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, та її двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право
користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів після проголошення рішення.

Суддя
Р.В.
Козаченко