АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/6048/14-ц 22-ц/774/2407/К/14
Справа № 216/6048/14-ц
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/2407/К/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 23 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди, завданих злочином,-

В С Т А Н О
В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 та просила суд
стягнути з відповідача на її користь
матеріальну шкоду у сумі 5368,93 грн., з
яких: 141,04 грн.-затрати на лікування, 3790
грн.- вартість лікування вибитого зуба,
168,90 грн.-витрати на проведення СМЕ, та
моральну шкоду у розмірі 15000 грн.,
завдані внаслідок злочину.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначила, що 20.07.2013 року приблизно о 08.30
год., перебуваючи на дачній ділянці,
внаслідок конфлікту відповідач ОСОБА_3
фрагментом шиферу нанесла позивачу
ОСОБА_2 декілька ударів по рукам та
ногам, чим завдала тілесні ушкодження,
які висновком експертизи відносяться
до легких тілесних ушкоджень, як такі,
що мають незначні скороминучі
наслідки. Вироком Центрально-Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 27.12.2013
року відповідача ОСОБА_3 визнано винною
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1
ст.125 КК України, та призначено
покарання у вигляді штрафу на користь
держави у сумі 510 грн. Зазначеним
вироком суду питання про стягнення з
відповідача на користь позивача
матеріальних збитків та моральної
шкоди, завданих внаслідок злочину не
вирішено, у зв'язку з чим ОСОБА_2
звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Центрально-Міького районного
суду м.Кривого Рогу від 23 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на її користь у
відшкодування матеріальних збитків
366,70 грн. та моральної шкоди - 1500 грн. в
іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить змінити рішення суду першої
інстанції та задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
судом першої інстанції не взято до
уваги товарні чеки на придбання
позивачем ОСОБА_2 ліків на суму 890 грн.
для корекції її самопочуття після
стресу, завданого діями відповідача
ОСОБА_3

Суд, на думку апелянта, не прийняв до
уваги вартість лікування та
протезування вибитого зубу позивача у
сумі 3790 грн.

Крім того, позивач зазначила, що вона не
згодна з розміром суми відшкодування
моральної шкоди, оскільки тілесні
ушкодження відповідачем були завдані
їй у день укладення шлюбу її сином, на
церемонію якого вона не встигла,
протягом всього свята не могла
нормально їсти та розмовляти по
причині вибитого зуба та болі у всьому
тілі. Також ОСОБА_2 посилається на те, що
внаслідок завдання їй відповідачем
тілесних ушкоджень вона до
теперішнього часу проходить лікування.
При визначенні розміру суми
відшкодування моральної шкоди судом
першої інстанції не взято до уваги
обставини конфлікту, постійні погрози
відповідача на адресу позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 27.12.2013 року
відповідача ОСОБА_3 визнано винною у
скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125
КК України, та призначено покарання у
вигляді штрафу на користь держави у
сумі 510 грн.

Зазначеним вироком встановлено, що
20.07.2013 року приблизно о 08.30 год. ОСОБА_3,
перебуваючи на городах поблизу дачної
ділянки №27, розташованої в СТ
«Укренергочермет», поблизу вулиці
Правди у Центрально-Міському районі
міста Кривого Рогу на ґрунті
неприязних відносин, які склалися між
нею та ОСОБА_2, умисно, тримаючи в руках
фрагмент шиферу, нанесла декілька
ударів по руках та ногах ОСОБА_2, чим
завдала останній тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи №1951 від 08.08.2013 року, у ОСОБА_2
виявлено синці верхніх та лівої
нижньої кінцівок, садна нижніх
кінцівок, подряпини верхніх і нижніх
кінцівок, які за своїм характером
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, як такі, що мають незначні
скороминучі наслідки, п.2.3.5. «Правил
судово-медичного визначення ступеню
тяжкості тілесних ушкоджень»,
затверджених наказом МОЗ України від
17.01.1995 року, №6. Ушкодження виникли від
дії тупого твердого предмету
(предметів) з обмеженою травмуючою
поверхнею, що могло бути при
обставинних вказаних потерпілою. Час
виникнення ушкоджень відповідає 20.07.2013
року.

Звертаючись до суду з позовом,
ОСОБА_2 посилалася на те, що винними
діями відповідача їй спричинено
матеріальні збитки та моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача на корись позивача
матеріальних збитків у сумі 366,70 грн.,
суд першої інстанції виходив з того, що
саме ця сума витрат підтверджена
позивачем належними доказами.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Визначаючись з правовідносинами, які
виникли між сторонами та змістом на
підставі наданих сторонами доказів,
суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, обєктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв*язок
доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України
передбачено, що вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Як вбачається з матеріалів справи,
вироком Центрально-Міського районного
суду м.Кривого Рогу від 27.12.2013 року
відповідача ОСОБА_3 визнано винною у
нанесенні позивачу ОСОБА_2 тілесних
ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи №1951 від 08.08.2013 року, у ОСОБА_2
виявлено синці верхніх та лівої
нижньої кінцівок, садна нижніх
кінцівок, подряпини верхніх і нижніх
кінцівок, які за своїм характером
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, як такі, що мають незначні
скороминучі наслідки.

Відповідно до амбулаторної картки
позивача ОСОБА_2, 07.08.2013 року їй було
призначено нейровітан, ново-пассит,
валеріану, антистресовий комплекс,
серцеву суміш та ЗСГ «Екомед».

Згідно квитанцій та чеків, наданих
позивачем, у період з 24.07.2013 року по
19.07.2014 року нею було придбано зазначені
медичні препарати на загальну суму
1180,03 грн.

У зв'язку з чим, на думку колегії
суддів, помилковим є висновок суду
першої інстанції про те, що позивачем
надано докази про затрати нею на
лікування у зв'язку з нанесенням
тілесних ушкоджень тільки на суму 366,70
грн.

Тому доводи апеляційної скарги в
цій частині заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до квитанції від
15.08.2014 року, позивачем ОСОБА_2 було
витрачено на проведення СМЕ 165,90 грн.

На підставі наведеного колегія
суддів вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача у
відшкодування матеріальних збитків
1345,93 грн.

Однак, правильним, на думку колегії
суддів, є висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача на її користь вартості
лікування та протезування вибитого
зубу у сумі 3790 грн., оскільки ні вироком
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 27.12.2013 року, ні
висновком судово-медичної експертизи
№1951 від 08.08.2013 року не встановлено
пошкодження відповідачем ОСОБА_3 зуба
позивача під час нанесення їй тілесних
ушкоджень. Тобто причинно-наслідковий
зв'язок між винними діями відповідача
та пошкодженням зуба позивача
відсутній.

У зв'язку з наведеним доводи
апеляційної скарги в цій частині не
беруться до уваги колегією суддів.

Посилання апелянта на пояснення
свідків у кримінальному провадженні
колегія суддів не може взяти до уваги,
оскільки вони протирічать добутим по
справі доказам.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що сума у розмірі 1500 грн.
є співмірною пережитим позивачем
моральним стражданням.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Положеннями ст.23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) роз'яснено, що під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній чи
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, що її завдала
за наявністю її вини.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК
України єдиною підставою для
цивільно-правової відповідальності за
завдання шкоди є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними, а
також вину заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів
справи, вина відповідача ОСОБА_3 у
спричиненні позивачу ОСОБА_2 моральних
страждань внаслідок нанесення
тілесних ушкоджень встановлена та
підтверджена вироком
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу від 27.12.2013 року.

На думку колегії суддів, при
визначенні розміру суми відшкодування
моральної шкоди судом першої інстанції
враховано роз'яснення, викладені у п.9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами та доповненнями),
згідно яких розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідачів та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

У зв'язку з чим, доводи
апеляційної скарги про те, що судом
неправильно визначено розмір суми
відшкодування моральної шкоди, є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги і зміст
оскаржуваного судового рішення суду
першої інстанції не дають підстав для
висновку про те, що судом допущено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, рішення суду -
змінити в частині розміру суми
відшкодування матеріальних збитків,
які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2, збільшивши цей розмір з
366,70 грн. до 1345,93 грн., в іншій частині
рішення суду необхідно залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м.Кривого Рогу від 23 жовтня 2014 року
змінити в частині розміру суми
відшкодування матеріальних збитків,
які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2, збільшивши цей розмір з
366,70 грн. до 1345,93 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: