Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Кеміня М.П, Куштана Б.П.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Свалявського районного суду
від 17 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом, в якому,
посилаючись на ст. 391 ЦК України, ст. ст.
116, 158 ЖК України, просив суд постановити
рішення, яким виселити ОСОБА_3 з
житлового будинку АДРЕСА_1. Свої вимоги
мотивував тим, що він є власником
зазначеного будинку в якому, крім
нього, проживають його дружина ОСОБА_4,
донька ОСОБА_5, онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_4, а
також відповідач - колишній зять
ОСОБА_3, так як шлюб між його донькою і
відповідачем був розірваний ще у 2009
році. З відповідачем між ними постійно
виникають конфлікти, який своїми
протиправними діями порушує його
право на вільне користування житлом і
створює неможливі умови для спільного
проживання.

Рішенням Свалявського районного суду
від 17 квітня 20014 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить
скасувати зазначене рішення, як
постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким його
позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилися,
хоча про час і місце розгляду справи
були повідомлені належним чином (під
розписку), а тому їх неявка згідно з ч.2
ст. 305 ЦПК України не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_6,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
вважає, що така скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив із недоведеності
факту систематичного порушення
відповідачем правил співжиття в
будинку позивача, а тому дійшов
висновку про відсутність підстав для
виселення відповідача згідно положень
ст. 116 Житлового кодексу України.

Проте, колегія суддів із висновком суду
першої інстанції погодитись не може за
таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме витягу на нерухоме майно, виданого
реєстраційною службою Свалявського
районного управління юстиції
Закарпатської області від 10.01.2013 року
(а.с.5), позивач є власником житлового
будинку АДРЕСА_1. В будинку
зареєстрований і проживає відповідач,
який є колишнім зятем позивача, так як
шлюб між відповідачем і донькою
позивача розірваний, що стверджується
копією свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданим 14.11.2011 року (а.с.4, 6).

Матеріалами справи стверджується факт
систематичного порушення відповідачем
ОСОБА_3 правил співжиття в будинку
АДРЕСА_1, зокрема вироком Свалявського
районного суду Закарпатської області
від 04 квітня 2013 року, яким ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ст. 125 ч.1. КК України та ст.
125 ч.2 КК України - нанесення умисних
легких тілесних ушкоджень колишній
дружині - ОСОБА_5, колишній тещі - ОСОБА_4
та позивачу ОСОБА_2 (а.с.53); постановою
Свалявського районного суду від 10
лютого 2012 року про накладення на ОСОБА_3
адміністративного стягнення за ст.173-2
ч.1 КУпАП (а.с.54); листом Свалявського РВ
УМВС України в Закарпатській області
від 12.08.2012 року, яким повідомлено ОСОБА_5
про те, що відносно ОСОБА_3 відмовлено в
порушенні кримінальної справи на
підставі ст. 6 п. 2 КПК України (за
відсутності складу злочину). Разом з
тим, за вчинення насильства в сім'ї
психологічного характеру ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності по ст. 173-2 ч.1 КупАП та
за погрози фізичною розправою офіційно
попереджено по ст. 129 КК України (а.с.49).

Таким чином, судом апеляційної
інстанції встановлено, що відповідач
систематично порушує правила
співжиття, а заходи впливу, які були до
нього застосовані (притягнення до
адміністративної та кримінальної
відповідальності) виявились
безрезультатними, що відповідно до ст.
116 ЖК України є підставою для виселення
відповідача без надання іншого жилого
приміщення.

Крім цього, позивач у позовній заяві, як
на підставу задоволення позову,
посилався і на норми ст. 391 ЦК України,
що регулює засади захисту права
власності.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
безпідставно не застосував ці правові
норми до правовідносин, що склались між
сторонами.

Зокрема, за змістом ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
захисту свого права і від особи, яка
перешкоджає його користуванню та
розпорядженню своїм майном, зокрема і
шляхом виселення, а власник сам
визначає своє право володіння і
розпорядження власністю.

Зважаючи на встановлені обставини, а
саме, що відповідач не є членом сім'ї
позивача, що б давало йому право на
користування цим житлом відповідно до
закону ( ч.1 ст.405 ЦК України), а ч.4 ст.156 ЖК
України передбачає збереження права
користування житлом лише для членів
сім'ї, які припинили сімейні відносини
з власником будинку, що виключає право
відповідача на користування займаним
приміщенням, так як він перебував у
зареєстрованому шлюбі з донькою
власника будинку; перешкоджає позивачу
у користуванні та розпорядженні
належним йому майном, ображає та б'є
його і членів його сім'ї, а тому колегія
суддів вважає, що позов ОСОБА_2 про
виселення відповідача ОСОБА_3 підлягає
задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, у
відповідності до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню, як постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, з
ухваленням по справі нового рішення,
яким позов і апеляційну скаргу ОСОБА_2
слід задовольнити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові ви трати. Позивачем при поданні
позовної заяви було сплачено 243,60 грн.
судового збору (а.с.1), при подачі
апеляційної скарги - 122 грн. (а.с.60).
Зважаючи на задоволення позовних вимог
в повному обсязі, з відповідача слід
стягнути на користь позивача 365,60 грн. у
відшкодування сплаченого судового
збору.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду
від 17 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача ОСОБА_2 судовий збір у
розмірі 365,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді