Єдиний унікальний № 371/1141/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року м.
Миронівка № 371 / 1141 / 13-ц

Миронівський районний суд Київської
області в складі:

головуючого судді
Капшук Л.О.

при секретарі
Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Пустовітської
сільської ради Миронівського району
Київської області, реєстраційної
служби Миронівського районного
управління юстиції Київської області,
третя особа відділ Держземагенства
України у Миронівському районі
Київської області, про визнання
незаконними та скасування рішень
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки,
скасування їх державної реєстрації,

У С Т А Н О В И В :

у 2013 році ОСОБА_5 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на ті
обставини є власником жилого будинку
під номером АДРЕСА_1. Як власник
житлового будинку, скориставшись
правом на приватизацію земельної
ділянки, одержала державні акти на
право власності на земельні ділянки
серії ЯГ № 163237 та серії ЯГ № 163238 від
17.05.2006, які були видані на підставі
рішення 17 сесії IV скликання
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області № 145 від 22.05.2005. За вказаними
державними актами вона отримала у
власність земельну ділянку площею 0,2500
га, призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд, а
також земельну ділянку площею 0,2004 га,
призначену для ведення особистого
селянського господарства, що
розташовані за адресою
місцезнаходження будинку.

Після отримання державних актів нею
було виявлено, що під час їх
виготовлення було допущено помилки,
зокрема при обмірі земельних ділянок
та складанні кадастрового плану було
визначено невірну конфігурацію та
місце розташування (координати)
земельних ділянок. У зв'язку з чим в
державних актах межі земельних ділянок
на кадастрових планах не відповідають
межам земельних ділянок в натурі (на
місцевості). Вказану невідповідність
було виявлено під час винесення
межових знаків та проведення
топографічної зйомки.

За результатами топографічної зйомки
було складено топографо-геодезичний
план, з якого вбачається, що межі
земельних ділянок проходять посеред
належної їй земельної ділянки, або
накладаються на сусідню земельну
ділянку, тобто межі згідно державних
актів не відповідають фактичним межам
земельних ділянок.

За внесенням змін до державних актів
вона звернулась до Пустовітської
сільської ради та управління
Держкомзему України у Миронівському
районі. На звернення було повідомлено,
що виправлення у державних актах не
допускаються, а право власності на
земельну ділянку може бути припинене
лише судом.

У зв'язку із помилковим внесенням
неправильних даних в державні акти на
право власності на земельні ділянки
вона не може здійснювати будь-яких дій
на підставі державних актів, що порушує
її право на володіння, користування та
розпорядження приватною власністю.

Під час винесення меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) вона
дізналась, що власник сусіднього
жилого будинку під номером АДРЕСА_2,
ОСОБА_2 виготовив та отримав державні
акти на право власності на земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд, а
також для ведення особистого
селянського господарства.

За результатами топографічної зйомки
було виявлено, що під час виготовлення
та видачі державних актів відповідач
приватизував частину належної їй
земельної ділянки, в тому числі і
земельну ділянку, на якій розташована
частина належного їй будинку.

Під час виготовлення та видачі
державних актів відомості про земельні
ділянки були внесені до Поземельної
книги, яка є одним із документів
державного земельного кадастру.

Просила в судовому порядку визнати
незаконними та скасувати рішення
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області про передачу їй у власність
земельних ділянок, призначених для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд та для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані по АДРЕСА_1, визнати
недійсними державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 163237 та державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 163238 від 17.05.2006, які були видані на
підставі вказаного рішення, скасувати
державну реєстрацію державних актів та
запис про земельні ділянки в
Поземельній книзі Державного
земельного кадастру.

Також просила визнати незаконними та
скасувати рішення Пустовітської
сільської ради Миронівського району
Київської області про передачу
відповідачу ОСОБА_2 у власність
земельних ділянок, призначених для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд та для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані по АДРЕСА_2, визнати
недійсними державні акти на право
власності на земельну ділянку, які
видані відповідачу на вказані земельні
ділянки на підставі вказаного рішення,
скасувати державну реєстрацію
державних актів та запис про земельні
ділянки в Поземельній книзі Державного
земельного кадастру.

Ухвалою Миронівського районного суду
Київської області від 17 червня 2014 року
в зв'язку зі смертю ОСОБА_5 до участі у
справі залучено як позивача
спадкоємицю померлої ОСОБА_5 ОСОБА_1.

Ухвалою Миронівського районного суду
Київської області від 02 липня 2014 року
до участі у справі як співвідповідачів
залучено співвласника земельних
ділянок, на які видано державні акти на
право власності на земельну ділянку
відповідачу, ОСОБА_3, а також
Пустовітську сільську раду
Миронівського району Київської
області та реєстраційну службу
Миронівського районного управління
юстиції Київської області.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_6 підтримав заявлені
вимоги, посилаючись на обставини,
викладені у поданих до суду уточнених
позовних заявах.

Представник позивача ОСОБА_7 також
підтримав заявлені вимоги, в їх
обґрунтування послався на ті
обставини, що оскаржувані рішення
Пустовітської сільської ради прийняті
з порушенням ч. 1 ст. 118 ЗК України.
Приймаючи рішення про передачу
земельних ділянок, на підставі яких
видані державні акти, Пустовітська
сільська рада передала ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земельні ділянки, які
не перебувають у їх користуванні,
оскільки відповідно до державних актів
межі земельних ділянок не відповідають
фактичним межам земельних ділянок на
місцевості, якими сторони фактично
користуються. При затвердженні
технічної документації щодо
виготовлення державних актів та
передачі у власність земельних ділянок
Пустовітська сільська рада не
перевірила, чи відповідають межі
земельних ділянок, зазначені в
технічній документації, межам
земельних ділянок на місцевості.
Сільська рада не мала права
затверджувати технічну документацію,
яка не відповідає фактичному
розташуванню земельних ділянок.

При виготовленні державних актів на
право власності на земельну ділянку
було порушено вимоги Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі. Під
час виготовлення технічної
документації щодо складання державних
актів межі земельних ділянок в натурі
(на місцевості) не встановлювались та
не відновлювались. У разі встановлення
та відновлення меж земельної ділянки
було б виявлено, що межі земельних
ділянок згідно координат, зазначених у
технічній документації, не
відповідають фактичним межам
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Отримавши державні акти, відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували частину
земельної ділянки ОСОБА_5, яка протягом
тривалого часу перебувала у її
користуванні, що порушувало її право на
приватизацію земельної ділянки, яка
перебувала у її користуванні згідно ч. 1
ст. 118 ЗК України.

Відповідно до записів у
Земельно-кадастровій (шнуровій) книзі
ОСОБА_5 належала земельна ділянка
площею 0,4504 га. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК
України 1990 року право власності на
землю або право користування наданою
земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.
Документи, що посвідчують право на
земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК
України 1990 року. Проте дію ст. 23
зупинено відносно власників земельних
ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3
Декрету встановлено, що право
приватної власності громадян на
земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету,
а саме: ведення особистого підсобного
господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у земельно -
кадастрових документах, з наступною
видачею державного акта на право
приватної власності на землю. Отже, п. 3
Декрету визначено порядок посвідчення
права приватної власності громадян на
земельні ділянки та документи, що
посвідчують право на земельну ділянку.
Таким документом може бути відповідний
запис у земельно-кадастрових
документах. Згідно з п. 7 Перехідних
положень ЗК України 2001 року громадяни,
що одержали у власність земельні
ділянки у розмірах, що були передбачені
раніше діючим законодавством,
зберігають права на ці ділянки.

Було порушено право власності ОСОБА_5
на житловий будинок, який був
побудований в 1971 році (прибудова - у 1992
році). За даними топографічної зйомки
встановлено, що під час виготовлення та
видачі державних актів відповідачі
приватизували частину земельної
ділянки, на якій розташована частина
будинку ОСОБА_5

Після отримання ОСОБА_5 державних актів
на право власності на земельні ділянки
було виявлено, що під час виготовлення
державних актів допущено помилки,
зокрема при обмірі земельних ділянок
та складанні кадастрового плану, було
визначено невірну конфігурацію та
місце розташування (координати)
земельних ділянок ОСОБА_5 У зв'язку з
чим в державних актах межі земельних
ділянок на кадастрових планах не
відповідають межам земельних ділянок в
натурі (на місцевості).

Невідповідність меж земельних ділянок
в натурі (на місцевості) межам вказаних
у державних актах було виявлено ОСОБА_5
під час винесення межових знаків та
проведення топографічної зйомки.

Під час винесення меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_5
дізналась, що власники сусіднього
житлового будинку під номером АДРЕСА_2
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виготовили та
отримали державні, відповідно до яких
приватизували частину земельної
ділянки ОСОБА_5, в тому числі і земельну
ділянку, на якій розташована частина
належного їй будинку.

За результатами топографічної зйомки
було складено топографо-геодезичний
план, з якого вбачається, що межі
земельних ділянок відповідачів
проходять посеред земельної ділянки
ОСОБА_5 або накладаються на сусідню
земельну ділянку, тобто межі згідно
державних актів не відповідають
фактичним межам земельних ділянок.
Наявність державних актів, які
виготовленні з грубими помилками,
унеможливлює використання земельних
ділянок у відповідності до меж
земельних ділянок.

Державні акти ОСОБА_5 та відповідачів
пройшли державну реєстрацію та
зареєстровані в Книзі реєстрації
державних актів на право власності на
землю. У зв'язку з незаконністю
державних актів ОСОБА_5, відповідачів
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та у разі визнання їх
недійсними судом їх державна
реєстрація підлягає скасуванню згідно
з п. 22 Порядку ведення Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі, затвердженого Постановою КМУ №
1051 від 17.10.2012.

Під час виготовлення та видачі
державних актів відомості про земельні
ділянки були внесені до Поземельної
книги, яка є одним із документів
Державного земельного кадастру. У
зв'язку з визнанням недійсними
державних актів вважає необхідним
скасувати запис про земельні ділянки в
Поземельній книзі Державного
земельного кадастру відповідно до п. 60
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого Постановою КМУ
№1051 від 17.10.2012.

Строк звернення за захистом порушеного
права не було пропущено, він почав
перебіг з 2012 року, коли ОСОБА_5
дізналась про наявність рішення,
державних актів та невідповідність їх
координат фактичним межам земельних
ділянок, а також про порушення її прав.
ОСОБА_5 не могла довідатись про
порушення свого права під час
отримання державних актів та при
підписанні акту погодження меж
земельних ділянок. У разі підписання
акту погодження меж земельних ділянок
ОСОБА_5 не могла перевірити
відповідність меж земельних ділянок
згідно координат фактичним межам через
відсутність геодезичних знань та
відповідних приладів. Факт прийняття
рішення та видачі державних актів
відповідачам став відомим ОСОБА_5 у 2012
році. Підписання ОСОБА_5 акту
погодження меж не доведено
відповідачами та не підтверджує того
факту, що ОСОБА_5 знала про державні
акти, які видавались набагато пізніше.

Крім вимог, викладених в уточненій
позовній заяві, просив стягнути з
відповідачів солідарно понесені
позивачами судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, суду
пояснив, що його батьки користувалися
земельною ділянкою, яка мала межі, що
відповідають межам, встановленим при
приватизації землі. Його мати ОСОБА_8
приватизувала земельні ділянки на
підставі рішення сільської ради, норм
чинного законодавства, погодила межі
земельних ділянок з сусідніми
землекористувачами та отримала
державні акти на право власності на
земельні ділянки. Право власності на
земельні ділянки, яке було набуте у 2006
році, та яке в подальшому він з братом
ОСОБА_3 успадкували, вважає непорушним
і підстави для припинення вказаного
права відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9
вважає позовні вимоги такими, що не
обґрунтовані, не підтверджені жодним
належним, допустимим доказом та не
підлягають задоволенню. Заперечуючи
проти позову, зазначила, що позивач,
заявляючи вимогу про визнання
незаконними та скасування рішень
органу місцевого самоврядування про
надання земельних ділянок ОСОБА_5 не
зазначив жодної підстави їх
незаконності, не врахував, що
Пустовітська сільська рада
Миронівського району Київської
області не приймала рішення про
надання земельної ділянки відповідачу
ОСОБА_2, вимоги не конкретизував, не
вказав реквізитів рішення, які просить
скасувати, який розмір земельних
ділянок ними виділено, не додав рішення
до матеріалів справи.

Проти зміни чи скасування рішення, яким
матері відповідача надано у власність
земельні ділянки, заперечує за
відсутністю доказів, що його винесено
незаконно. Вважає, що такі дії
призведуть до безпідставного
припинення права власності, яке набуто
в порядку спадкування.

Вважає, що матеріали топографічної
зйомки, яка проведена у 2012 році, не
можуть бути належним та допустимим
доказом того, що у 2005 році було порушено
права позивача винесенням рішень
сільською радою, а у 2006 році було
порушено права позивача видачею
оспорюваних державних актів. З 2005 року
до 2012 року пройшло занадто багато часу
і в матеріалах справи немає жодного
доказу, що межі земельних ділянок чи
прибудови до будинку позивача мали
такий самий вигляд, як і на день
розгляду справи в суді.

При набутті права власності на
земельні ділянки, погоджуючи межі
земельних ділянок та отримуючи
державні акти, ОСОБА_5 погодилась на
межі, які були визначені технічною
документацією та державними актами,
претензій відносно неправильності меж,
зазначених в державних актах, не
заявляла. В матеріалах справи відсутні
докази існування прибудови до будинку
чи існування меж в їх конкретному місці
на день видачі рішень сільською радою
та на день видачі державних актів,
окрім тих, які зазначеній державних
актах.

У 2005 році всім жителям села виділялись
однакові розміри земельних ділянок. З
огляду на позицію позивача, площа
земельних ділянок, що успадковані
відповідачами буде зменшена, що
порушуватиме їх права.

Посилання позивача на ті обставини, що
до прийняття оспорюваних рішень
ОСОБА_5 з кимось помінялась чи взяла у
когось в користування певну ділянку,
тому на сьогодні їм належить більший
розмір землі, не доведений.

Зазначила, що твердження представників
позивача про те, що ОСОБА_5 дізналася
про порушення своїх прав лише під час
топографічної зйомки і підготовки
топографічного плану спростовуються
обов'язковою процедурою підготовки
технічної документації, в яку входить і
підготовка кадастрового плану, який
складається за результатами зйомки, і
збірного кадастрового плану суміжних
землевласників і землекористувачів.
Процедура підготовки технічної
документації та видачі державного
акту, процедура погодження меж, яка
закріплена в законодавстві та яка
доводить обов'язкове ознайомлення з
межами та іншими відомостями до
отримання державного акту, доводить
обізнаність ОСОБА_5 про обставини,
зазначені в позові ще під час
виготовлення такої технічної
документації. Після погодження меж,
закріплення їх першочерговими
власниками, за відсутності скарг і
спорів за весь цей час, вважає
незаконним пред'являти зазначені в
позові вимоги через 9 років після
такого погодження меж і отримання
державних актів на право власності на
земельні ділянки. Стверджує, що позивач
довідалася і знала про дані, які було
занесено до її державних актів, під час
процедури підготовки технічної
документації та безпосередньо під час
отримання державних актів 17.05.2006, а тому
заявила про застосування строку
позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причини неявки до суду не
повідомив.

Представники відповідачів
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області та реєстраційної служби
Миронівського районного управління
юстиції Київської області в судове
засідання не з'явилися. Про розгляд
справи вказані юридичні особи
повідомлялися належно.

Представник третьої особи відділу
Держземагентства у Миронівському
районі Київської області в судове
засідання не з'явився, 15.07.2014 надіслав
до суду заяву, в якій просить слухати
справу у його відсутності.

Суд, заслухавши представників
позивача, відповідача ОСОБА_2 та його
представника, свідків, дослідивши
надані документи і матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, прийшов до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню.

Стаття 14 Конституції України
передбачає, що право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Згідно статті 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Аналогічне правило закріплено в
частині 1 статті 153 ЗК України, за якою
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим кодексом та
іншими законами України.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав,
визнання угоди недійсною, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування тощо.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_5 за життя була власником жилого
будинку під номером АДРЕСА_1 та двох
земельних ділянок: площею 0,2500 га,
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд, та
площею 0,2004 га, призначеної для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані по АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджені:
свідоцтвом про право власності та
свідоцтвом про право на спадщину за
законом, посвідченими державним
нотаріусом Миронівської державної
нотаріально контори 26.03.1999,
зареєстрованими в Білоцерківському
МБТІ 09.06.1999; державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 163237, державним актом на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 163238, виданими Пустовітською
сільською радою Миронівського району
Київської області 17.05 2006.

Зі змісту державних актів вбачається,
що вони видані на підставі рішення 17
сесії IV скликання Пустовітської
сільської ради Миронівського району
Київської області № 145 від 22.04.2005.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1
виконкомом Пустовітської сільської
ради Миронівського району Київської
області. Спадкоємцем померлої ОСОБА_5 є
позивач ОСОБА_1, що підтверджується
листом державного нотаріуса
Миронівської районної державної
нотаріальної контори Київської
області № 496/02-14 від 05.06.2014.

Частиною першою статті 87 ЗК України
встановлено, що право спільної
часткової власності на земельну
ділянку виникає, в тому числі, при
прийнятті спадщини на земельну ділянку
двома або більше особами.

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК
України земельна ділянка може
знаходитись у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність).

Пунктом 2.10 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Держкомзему від
04.05.1999 № 43 (яка діяла на час видачі
державних актів на право власності на
земельні ділянки ОСОБА_2) було
визначено, що до державного акта на
право власності на земельну ділянку,
який видається співвласникам,
обов'язково додається затверджений
список співвласників цієї земельної
ділянки.

Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить
право спільної сумісної власності на
земельні ділянки: площею 0,2500 га,
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель і споруд, та
площею 0,1982 га, призначеної для ведення
особистого селянського господарства,
що розташовані по АДРЕСА_2. Дане право у
них виникло в порядку спадкування.

Дані обставини підтверджені державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯМ № 931071, державним актом
на право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 811074, виданими ОСОБА_2
Пустовітською сільською радою
Миронівського району Київської
області 15.10.2012, додатками до державних
актів, які містять відомості про
співвласника земельних ділянок ОСОБА_3

Зі змісту державних актів вбачається,
що вони видані на підставі свідоцтв про
право на спадщину за заповітом № 2-3179,
№ 2-3171, № 2-3173, № 2-3181 від 28.08.2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

За положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно п. 11 постанови Пленуму ВСУ «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 суд,
розглядаючи позови про захист прав
власників земельних ділянок і
землекористувачів (про усунення
перешкод у користуванні ними тощо), має
перевіряти законність рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки іншій особі без вилучення
(викупу) її в позивача в установленому
порядку і за наявності для цього
підстав ухвалювати рішення про його
недійсність.

Дані положення вказують на те, що
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта безпосередньо
залежить від законності рішення, на
підставі якого такий акт виданий, і
дотримання вимог, передбачених
земельним законодавством, зокрема
статтями 116, 118 ЗК України (постанови
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України: від 18
вересня 2013 у справі № 6-92цс13; від 23
жовтня 2013 у справі № 6-93цс13).

Вимоги позивача про скасування рішення
органу місцевого самоврядування про
передачу земельних ділянок у власність
не підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Подані представниками ОСОБА_5 та ОСОБА_1
первісна та уточнюючі позовні заяви не
містили посилань на реквізити рішення
органу місцевого самоврядування,
законність якого має перевірити суд.

В судовому засіданні представником
позивача до матеріалів справи додано
копію рішення 16 сесії IV скликання
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області № 135 від 11.02.2005, яким ОСОБА_5 було
передано у власність земельну ділянку,
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,25 га, та земельну ділянку,
призначену для ведення особистого
селянського господарства, площею 0,20 га.

Із вказаного рішення вбачається, що на
засіданні вказаної сесії вирішено
питання про передачу у власність
ОСОБА_8, матері відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, земельної ділянки, призначеної
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, площею 0,25 га, та
земельної ділянки, призначеної для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0,19 га.

Обґрунтовуючи вимоги про скасування
рішення Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області, представник позивача ОСОБА_10
вказав, що при затвердженні технічної
документації щодо виготовлення
державних актів та передачі у
власність ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
земельних ділянок сільська рада не
перевірила, чи відповідають межі
земельних ділянок, зазначені в
технічній документації, межам
земельних ділянок на місцевості, та не
мала права затверджувати технічну
документацію, яка не відповідає
фактичному землекористуванню. Дані
обставини свідчать про незаконність
рішення.

Встановлено, що вказане рішення
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області не було підставою для видачі
оспорюваних позивачем державних актів,
які видані ОСОБА_5 та відповідачам
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Як встановлено судом,
державні акти ОСОБА_5 видані на
підставі рішення 17 сесії IV скликання
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області № 145 від 22.04.2005, державні акти
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видані на підставі
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом № 2-3179, № 2-3171, № 2-3173, № 2-3181
від 28.08.2009.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 118 ЗК
України, за якими рішення приймається
на підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки, органи, які
приймають рішення щодо приватизації,
повинні виходити із презумпції
правомірності фактичного
користування, що підтверджене
«технічними матеріалами та
документами». Проте у разі виявлення
відсутності у заявника права
користування відповідною земельною
ділянкою спрощена процедура
застосована бути не може, оскільки у ч.
ч. 1 та 2 ст. 118 ЗКУ мається на увазі саме
правомірне (на підставі права)
користування земельною ділянкою.

Технічні матеріали та документи, на
підставі яких земельні ділянки були
передані у власність ОСОБА_5 суду не
надані. Перевірити правомірність
користування ОСОБА_5 земельною
ділянкою, на яку претендує її
спадкоємиця ОСОБА_1 суд не взмозі.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в
судовому засіданні підтвердили, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_8 дотримувалися правил
добросусідства і не мали спору щодо меж
земельних ділянок, фактично земельна
ділянка між дворами не мала межі,
користувались нею спільно, облаштували
спільний заїзд. Свідки також
підтвердили факт перенесення веранди
ОСОБА_5 в бік двору ОСОБА_8

Рішення, що були підставою для видачі
державних актів ОСОБА_5, позивачем та її
представниками в ході підготовки
справи до судового розгляду та
судового розгляду не надані. З пояснень
представників позивача вбачається, що
вони не ознайомлені з вказаними
рішеннями органу місцевого
самоврядування, що вказує на ту
обставину, що, звертаючись до суду,
ОСОБА_5 не пересвідчилась чи було її
права порушено даними рішеннями,
вимоги заявила, керуючись
припущеннями, такими ж припущеннями
керувалась в ході розгляду справи
позивач ОСОБА_1

За відсутності рішення органу
місцевого самоврядування, на підставі
якого видано державні акти ОСОБА_5, суд
позбавлений можливості перевірити
законність даного рішення та
правомірність видачі державних актів.
Вимоги про скасування рішення 17 сесії IV
скликання Пустовітської сільської
ради Миронівського району Київської
області № 145 від 22.04.2005 являються
безпідставними.

Посилання представника позивача на ті
обставини, що при виготовленні
оспорюваних державних актів було
порушено вимоги Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої Наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
04.05.1999 № 43, оскільки під час
виготовлення технічної документації
щодо складання державних актів межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) не встановлювались та не
відновлювались, не являються
обґрунтованими.

Вказані обставини не підтверджені
належними доказами.

За результатами топографічної зйомки
було складено топографо-геодезичний
план, з якого вбачається, що межі
земельних ділянок згідно державних
актів не відповідають фактичним межам
земельних ділянок в натурі (на
місцевості). При цьому площа фактичного
землекористування ОСОБА_14 за
результатами камеральних робіт
дорівнює 0,4613 га.

Даний план суд вважає неналежним
доказом з наступних підстав.

За ст. 5-1 Закону України «Про
топографо-геодезичну і картографічну
діяльність» професійною
топографо-геодезичною і
картографічною діяльністю можуть
займатися особи, які мають вищу освіту
за спеціальностями та кваліфікаціями у
галузі геодезії. Сертифіковані
інженери-геодезисти несуть
відповідальність за якість
результатів топографо-геодезичних і
картографічних робіт.

До матеріалів справи позивачем не
додано документа, що підтверджує факт
володіння ТОВ ВФ «Кадастр Універсал»
необхідним технічним та технологічним
забезпеченням та наявність у складі
товариства сертифікованих
інженерів-геодезистів, що є
відповідальними за якість результатів
топографо-геодезичних і
картографічних робіт, та той факт, що
таким є ОСОБА_15.

За відсутності вказаних письмових
документів суд не може розцінювати
наданий топографічний план як такий, що
містить якісні результати
топографічно-геодезичних робіт.

Посилання представника позивача
ОСОБА_7 на положення Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року №15/92
«Про приватизацію земельних ділянок»,
відповідно до якого було встановлено,
що право приватної власності громадян
на земельні ділянки, передані їм для
цілей, передбачених статтею 1 цього
Декрету, посвідчувалось відповідною
радою народних депутатів, про що
робився запис у земельно-кадастрових
документах з наступною видачею
державного акту на право приватної
власності на землю та на ті обставини,
що документом, який посвідчує право на
земельну ділянку, може бути
відповідний запис у
земельно-кадастрових документах, а
також на положення п. 7 Перехідних
положень ЗК України 2001 року, за якими
громадяни, що одержали у власність
земельні ділянки у розмірах, що були
передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки, являються безпідставними.
Відповідно до вказаних положень
відбувалась передача у власність
земельних ділянок рішеннями місцевої
ради до 01.01.2002 року.

За вказаних встановлених обставин
вимоги позивача про скасування виданих
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
державних актів, що підтверджують
право власності на земельні ділянки, не
ґрунтуються на законі.

Посилання представника відповідача
ОСОБА_2 на ті обставини, що державний
акт на право власності на земельну
ділянку не можна визнавати у судовому
порядку недійсним, оскільки це не
передбачено нормами ЦК України як
спосіб захисту прав, не ґрунтуються на
законі.

Такі висновки суперечать Закону і не
враховують роз'яснення, викладені у п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16 квітня
2004 року № 7 (зі змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 19 березня
2010 року № 2), відповідно до яких судам
підсудні справи за заявами, зокрема,
щодо визнання недійсними державних
актів про право власності на земельні
ділянки.

Оскільки захист прав громадян на
земельну ділянку здійснюється шляхом
визнання недійсним рішення органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, то визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності на землю без визнання
недійсним рішення, на підставі якого
видано цей державний акт, є порушенням
закону.

В розумінні ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

На підставі положень закону оспорювані
державні акти пройшли державну
реєстрацію та були зареєстровані в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі.

Посилання представника позивача
ОСОБА_7 на положення ст. 26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» як на підставу вимог про
скасування державної реєстрації
державних актів являються
безпідставними.

З 01.01.2013 набув чинності Закон України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», яким
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно є
офіційним визнанням і підтвердженням
державною фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний земельний кадастр
функціонує паралельно із Державним
реєстром речових прав на нерухоме
майно.

Відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
державна реєстрація земельної ділянки
скасовується Державним кадастровим
реєстратором, який здійснює таку
реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання
земельних ділянок або, якщо протягом
одного року з дня здійснення державної
реєстрації земельної ділянки речове
право на неї не зареєстровано з вини
заявника.

Реєстрація скасування ж майнових прав
на земельну ділянку, в тому числі прав
власності, відбувається в порядку,
визначеному ст. 26 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
відповідно до якої записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Щодо скасування державної реєстрації
державного акта на право власності в
книзі записів про державну реєстрацію
державних актів про право власності на
земельну ділянку суд зазначає, що
порядок ведення Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі був затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 9
вересня 2009 року № 1021, яка втратила
чинність згідно з Постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2012 року
№ 1051, якою затверджено Порядок ведення
Державного земельного кадастру та
взагалі не передбачено ведення
вказаної книги.

Оскільки, починаючи з 01.01.2013 органи
Держземагентства позбавлені
повноважень щодо реєстрації прав
власності на землю та у зв'язку з
втратою чинності Постанови КМУ № 1021 є
неможливим скасування державної
реєстрації державного акту, який
визнається у судовому порядку
недійсним чи незаконним.

З 01 січня 2013 року ведення Поземельної
книги здійснюється відповідно до
порядку, встановленого Порядком
ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 року № 1051.

Дата відкриття Поземельної книги є
датою державної реєстрації земельної
ділянки.

Поземельна книга ведеться за формою,
встановленою Порядком ведення
Державного земельного кадастру, під
час державної реєстрації земельної
ділянки, внесення до Державного
земельного кадастру відомостей (змін
до них) про зареєстровані земельні
ділянки (в тому числі у разі їх поділу
чи об'єднання, а також відновлення їх
меж).

Поземельна книга в електронній
(цифровій) формі відкривається шляхом
її формування за допомогою програмного
забезпечення Державного земельного
кадастру з використанням даних
електронного документа.

Внесення відомостей до Поземельної
книги в електронній (цифровій) формі є
внесенням відомостей до Державного
земельного кадастру. До Поземельної
книги в електронній (цифровій) формі
додаються електронні копії документів,
що є підставою для внесення відомостей
до неї.

Поземельна книга в паперовій формі
відкривається шляхом роздрукування за
допомогою програмного забезпечення
Державного земельного кадастру
відповідної Поземельної книги в
електронній (цифровій) формі. До
Поземельної книги в паперовій формі
додаються всі документи, що є підставою
для внесення відомостей до неї.

Поземельна книга закривається у разі
скасування державної реєстрації
земельної ділянки.

Відповідно до п. 60 Порядку ведення
Державного земельного кадастру запис у
Поземельній книзі скасовується
(поновлюється) Державним кадастровим
реєстратором на підставі рішення суду.

Підстави для скасування державним
кадастровим реєстратором записів у
Поземельній книзі в судовому засіданні
не встановлені. За відсутності підстав
для визнання державних актів на право
власності на земельні ділянки
недійсними, такі вимоги не ґрунтуються
на законі.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку, що
визначений цивільно-процесуальним
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи те,
що обставини, на які посилається
позивач як на підставу для задоволення
позову, не знайшли свого підтвердження
в судовому засіданні, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги є
недоведеними, у задоволенні позову
необхідно відмовити.

За правилами ст. 88 ЦПК України судові
витрати присуджуються стороні, на
користь якої ухвалено рішення.
Виходячи з вказаних правил, судові
витрати, понесені ОСОБА_5 та позивачем
ОСОБА_1, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 14, 19, 41, 129
Конституції України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1233
Цивільного Кодексу України, ст.ст. 86, 87,
89, 116, 118, 125, 126, 152, 153, 158, 202, 204 Земельного
Кодексу України, ст. 10 Закону України
Про місцеве самоврядування», ст. 5-1
Закону України «Про
топографо-геодезичну і картографічну
діяльність», п. п. 2, 11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», Порядком ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2012 року
№ 1051, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 64, 179,
208, 209, 212 - 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Пустовітської сільської ради
Миронівського району Київської
області, реєстраційної служби
Миронівського районного управління
юстиції Київської області, третя особа
відділ Держземагенства України у
Миронівському районі Київської
області, про визнання незаконними та
скасування рішень органу місцевого
самоврядування, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки, скасування їх
державної реєстрації залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Миронівський районний суд
Київської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя підпис
Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя
Л.О. Капшук