Справа № 362/6774/13 Головуючий у І
інстанції Орда О.О.Провадження №
22-ц/780/4398/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 52
УХВАЛА

Іменем України

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів: Таргоній Д.О.,
Коцюрби О.П.

при секретарі Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 10 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

25 листопада 2013 року позивач
пред»явив в суді названий позов
посилаючись на те, що він перебував у
трудових відносинах із Київською
міською психоневрологічною лікарнею №
3 та згідно наказу № 637/п від 03 вересня
2013 року його було звільнено.

Посилаючись на те, що на день
звільнення з ним не було проведено
остаточного розрахунку та не виплачено
всіх сум, на які він має право, просив
стягнути з Київської міської
психоневрологічної лікарні № 3 на його
користь 6054 грн. 18 коп. середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

17.03.2014 року через канцелярію суду
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог, а саме про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 6447
грн. 32 коп.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду від 10 червня 2014
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача оскаржив його в
апеляційному порядку з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.
Тому позивач вважаємо дане рішення
незаконним, необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення по суті позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення позивача
та представників сторін, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги й обговоривши
доводи апелянта вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 перебував у
трудових відносинах із Київською
міською психоневрологічною лікарнею №
3 та працював на посаді завідувача
відділенням, лікаря-психіатра
психотуберкульозного відділення № 6
(змішаного) з МБТ (+) та
мультирезистентним туберкульозом
легеневих форм.

03 вересня 2013 року ОСОБА_2 було
звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40
КЗпП України та проведено з ним
розрахунок при звільненні (а.с. 3, 33).

Відповідно до
розрахункового листку за серпень 2013
рік ОСОБА_2 була нарахована загальна
сума розрахунку при звільненні у
розмірі 9358, 96 грн., виплаті підлягала
сума у розмірі 7721, 50 грн. (а.с.33)

15 серпня 2013 року на засіданні
Комісії із соціального страхування
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 прийнято рішення про
призначення ОСОБА_2 допомоги по
тимчасовій непрацездатності за період
з 24 липня 2013 року по 30 липня 2013 року, з 31
липня по 05 серпня 2013 року та з 06 серпня
2013 року по 12 серпня 2013 року (а.с. 38) та
надано до Васильківської районної
виконавчої дирекції Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності відповідну
заяву-розрахунок, з якої вбачається, що
ОСОБА_2 призначено допомогу по
тимчасовій непрацездатності за
рахунок Фонду соціального страхування
з тимчасової втрати працездатності з 24
липня 2013 року по 30 липня 2013 року, з 31
липня по 05 серпня 2013 року та з 06 серпня
2013 року по 12 серпня 2013 року (а.с.35-36)

Відповідно до листа від 15.05.2014 року
№ 457/01-10 Васильківською районною
виконавчою дирекцією відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності згідно
заяви-розрахунку № 1039 від 16.08.2013 року
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3 кошти в сумі 13867,02 грн. (в т.ч
співробітнику ОСОБА_2.) були
перераховані 01.10.2013 року на рахунок
Київської міської психоневрологічної
лікарні № 3

Згідно листа № 10-12/469-6701 від 19.05.2014
року Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на рахунок № НОМЕР_1 Київської міської
психоневрологічної лікарні № 3 кошти
на виплату допомоги, згідно заяви
розрахунку № 1039 від 16.08.2013 року від
Васильківської районної виконавчої
дирекції Київського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності в сумі 13867,02 грн
надійшли 01.10.2013 року.

На підставі виписки з рахунку №
НОМЕР_1 за 01.10.2013 р. (а.с. 34) Київською
міською психоневрологічною лікарнею №
3 було зроблено платіжне доручення № 47
від 27 вересня 2013 р. (а.с. 87) про
перерахування допомоги по тимчасовій
непрацездатності ПАТ КБ «Приватбанк» у
якому було відкрито рахунок позивача
(а.с. 37).

При ухваленні рішення, суд першої
інстанції керувався ст. ст. 116, 117 КЗпП
України , за змістом яких при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

У разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
вказані в ст. 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в ч. 1 ст. 116
КЗпП України відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при звільненні позивача
провів з ним повний розрахунок. Разом
із тим, допомога по тимчасовій
непрацездатності Київським обласним
відділенням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності була перерахована на
рахунок відповідача лише 01.10.2013 року і
перерахована відповідачем на рахунок
позивача 02 жовтня 2013 р. Таким чином
суд прийшов до висновку, що вини
відповідача у несвоєчасній виплаті
позивачу допомоги по тимчасовій
непрацездатності немає, а тому він не
має виплачувати позивачу середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку при звільненні.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду , оскільки вони
зроблені із дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
якими врегульована нарахування та
виплата допомоги у зв»язку з
тимчасовою втратою працездатності і
зробив правильні висновки про те, що
відповідач на виконання вимог
вказаного закону вчинив всі залежні
від нього дії для вчасного нарахування
і виплати позивачу соціальної
допомоги.

Разом із тим, оскільки вказані кошти на
рахунок відповідача надійшли лише 1
жовтня 2013 року, то вини відповідача у їх
несвоєчасній виплаті немає.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що відповідач не вимагав від
Фонду соціального страхування
своєчасної виплати матеріальної
допомоги не ґрунтуються на вимогах
закону. Так, позивач посилався на ч.3
ст. 40 Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
відповідно до якої комісія
(уповноважений) із соціального
страхування здійснює контроль за
правильним нарахуванням і своєчасною
виплатою матеріального забезпечення,
приймає рішення про відмову в його
призначенні, про припинення виплати
матеріального забезпечення (повністю
або частково), розглядає підставу і
правильність видачі листків
непрацездатності та інших документів,
які є підставою для надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг.

Однак вказана стаття, а також
Закон в цілому не ставить в залежність
від дій комісії із соціального
страхування, а також від дій Фонду
виникнення відповідальності
страхувальника-роботодавця.

Враховуючи наведене, судова колегія
прийшла до висновку, що рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
є законним і обґрунтованим, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє
в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 червня
2014 року в даній справі залишити без
змін..

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: