Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3867/14
Головуючий у 1-й інстанції Лихосенко
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:
головуючого Осоцького І.І.

Суддів:
Краснокутської О.М., Воробйової І.А.

при секретарі :
Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
утриманих грошових коштів,
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ
«Запоріжтрансформатор» про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
утриманих грошових коштів,
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав,
що 28.02.2013 року відповідно до наказу № 113
він був прийняти на роботу
електромонтером на підприємство
«Запоріжтрансформатор».

20.08.2013 року наказом № 309 його було
звільнено з роботи на підставі п.7 ст.40
КЗпП України за появу на роботі в
нетверезому стані.

Своє звільнення з посади
електромонтера вважає незаконним та
безпідставним.

Причина його звільнення,що
наведена в наказі, не відповідає
дійсним обставинам справи, оскільки
він не перебував на роботі у
нетверезому стані.

15.08.2013 року було проведено
засідання цехового комітету
профспілок , де він був присутній разом
з майстром ОСОБА_3 і там не приймалось
рішення про надання згоди на його
звільнення.

Також зазначав, що по
розрахунковому листку за серпень 2013
року з нього безпідставно утримано за
книжки,що не здані в заводську
бібліотеку, 69 грн. 60 коп., та за не
зданий спецодяг 210 грн. 49 коп.

20.08.2013 року коли його звільнили з
роботи, він був на вихідних після
нічної зміни, не знав про звільнення та
йому не дали змоги здати зазначені
речі, котрі й досі лежать у нього в шафі
на підприємстві. Вважає таке стягнення
грошових коштів безпідставним.

Вважає, що незаконним звільненням з
роботи відповідач спричинив йому
моральні страждання, оскільки було
порушено його право на працю, він
втратив душевний спокій, постійно
перебуває у роздратованому та
хворобливому стані.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд поновити його на роботі
електромонтером , стягнути з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу, зобов'язати
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
20 000 грн., стягнути незаконно вирахувані
із його заробітку кошти за неповернені
книги та спецодяг 280 грн. 09 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано незаконним наказ № 309 від 20.08.2013
року ПАТ «Запоріжтрансформатор» про
звільнення з роботи ОСОБА_2 за п.7 ст.40
КЗпП України і ОСОБА_2 поновлений на
роботі електромонтером по ремонту та
обслуговуванню електрообладнання ЦЕО
ПАТ «Запоріжтрансформатор».

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 21.08.2013 року
за 11 місяців в загальній сумі 49 545 грн. 43
коп., які повинні бути виплачені на
підприємстві з відрахуванням податків
та інших обов'язкових платежів, а також
грошові кошти в сумі 280 грн. 09 коп.,
безпідставно стягнуті з розрахунку при
звільнення за книги та спецодяг.

В частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
відмовлено .

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор»
на користь держави судовий збір в сумі
495 грн. 45 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Запоріжтрансформатор» подало
апеляційну скаргу в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню за таких
підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За змістом вимог ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням ,що
ґрунтується на всебічному,повному,об»є
ктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює
належність,допустимість,достовірність
кожного доказу окремо, а також
достатність і взаємний зв»язок доказів
у їх сукупності.

Згідно до вимог ст.. 213 ЦПК України
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення,яким суд,виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення,ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин ,на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і
заперечень,підтверджених тими
доказами,які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст.. 214ч.1 ЦПК під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

Оскаржуване рішення не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно до вимог ст.40 п.7) КЗпП
України трудовий договір,укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках появи працівника
на роботі в нетверезому стані.

Згідно до вимог ст. 149 КЗпП України
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 і поновлюючи його на роботі, суд
першої інстанції виходив із того,що
знаходження його в нетверезому стані
на роботі є не доведеним, звільнення
проведено без законних підстав.

Судова колегія вважає,що такі
висновки суду суперечать здобутим у
справі доказам,яким суд у порушення
вимог ст.212,214 ЦПК України не надав
належної оцінки у їх сукупності,
внаслідок чого дійшов помилкових
висновків і неправильно вирішив
справу.

Судом першої інстанції встановлено
і з матеріалів справи вбачається,що
позивач працював на підприємстві
електромонтером по ремонту та
обслуговуванню електрообладнання з
28.02.2013р.

Наказом №309 від 20.08.2013року він
звільнений з роботи на підставі п.7)ст.40
КЗпП України з 20.08.2013р. за появу на
роботі в нетверезому стані(а.с.17).

З матеріалів справи видно,що 02
серпня 2013року під час перетинання
ОСОБА_2 прохідної підприємства
працівником внутрішньої охорони
ОСОБА_4 були помічені зовнішні ознаки
його нетверезого стану, а саме:
сильного запаху алкоголю,хитка
хода,нескладна мова, почервоніння очей.

ОСОБА_2 був супроводжений працівниками
охорони до здравпункту «ЗТР» для
тестування на алкогольний стан, проте
в медпункті ОСОБА_2 відмовився від
проходження алкотесту, а також
відмовився від такої перевірки у 9-й
міській лікарні м. Запоріжжя, що
підтверджується рапортами ст.стрелка
ОСОБА_5, начальника команди ОСОБА_6,
стрілка ОСОБА_4 .В. начальника ЦЕО
ОСОБА_7, поясненнями медсестри
здравпункту ОСОБА_8., медсестри
ОСОБА_9(а.с.36-41), протоколом про
дисциплінарне порушення від
02.08.2013року,складеного комісією,який
відмовився підписати ОСОБА_2(а.с.35) ,
показаннями свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5,ОСОБА_6 та іншими доказами.

Із наданих позивачем ОСОБА_2
письмових пояснень на ім.»я начальника
ЦЕО ОСОБА_10 (а.с.52) видно,що він за
кілька годин до робочої зміни 02.08.2013р
вживав алкогольний напій - пиво,проте
не забажав провести алкотест і обіцяв
на майбутнє не вживати спиртних напоїв
перед робочою зміною.

Згідно роз»яснень, наданих у п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України « Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992
року нетверезий стан працівника або
наркотичне чи токсичне сп»ягніння
можуть бути підтверджені як медичним
висновком,так і іншими видами
доказів(ст.27 ЦПК),яким суд має дати
відповідну оцінку.

Із наведених доказів вбачається,що 02
серпня 2013року ОСОБА_2 з»явився на
роботу у нетверезому стані, проте суд
першої інстанції,не надавши належної
оцінки зазначеним доказам і не взявши
їх до уваги, безпідставно посилаючись
на те,що вночі з 01.08.2013р. на 02.08.2013року
позивач перебував у лікарні біля
хворого батька і свідок
ОСОБА_3,розмовляючи з ним ,не помітив
ознак алкогольного сп»яніння,дійшов
неправильних висновків про те,що ці
докази спростовують доводи
відповідача про нетверезий стан
позивача вранці 02.08.2013р.

Згідно до вимог ст.43ч.1 КЗпП
України розірвання трудового договору
з підстав,передбачених,зокрема,
пунктом 7 статті 40, може бути проведено
лише за попередньою згодою виборного
органу(профспілкового представника)
первинної профспілкової
організації,членом якої є працівник.

З матеріалів справи видно,що
13.08.2013року адміністрація підприємства
звернулась до профкому ЦЕЗ про надання
згоди на звільнення з роботи ОСОБА_2 за
п.7ст.40 КЗпП України(а.с.42).

15 серпня 2013року профком цеху
енергозабезпечення розглянув
клопотання адміністрації і надав згоду
на звільнення ОСОБА_2 за п.7 ст.40 КЗпП
України(а.с.138).

Визнаючи звільнення позивача
здійсненим без законних підстав, суд
першої інстанції виходив також із
того, що на засіданні профкому
15.08.2013року, за поясненнями позивача і
свідка ОСОБА_3, не вирішувалось питання
щодо звільнення ОСОБА_11

Між тим із протоколу №20 засідання
профспілкового комітету цеху
енергозабезпечення ПАТ
«Запоріжтрансформатор» від 15 серпня
2013року(а.с.138) видно,що на засіданні
профкому розглядалось клопотання
адміністрації ПАТ «ЗТР» про згоду на
звільнення електромонтера ОСОБА_2 за
п.7ст.40 КЗпП України і згідно цього
протоколу профком надав адміністрації
таку згоду.

Судом безпідставно не взято до уваги
те,що як позивач, так і свідок ОСОБА_3
підтвердили те,що вони були присутні на
засіданні профкому,надавали пояснення
щодо обставин затримки позивача
02.08.2013р. на прохідній у нетверезому
стані. Відсутність позивача і свідка
ОСОБА_3 при голосуванні і прийнятті
рішення профкомом не є доказом того,що
питання про його звільнення профкомом
не вирішувалось . До того ж з матеріалів
справи видно,що інших питань щодо
факту появи позивача на роботі у
нетверезому стані,крім питання про
надання згоди на звільнення, профком не
розглядав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції зазначив у рішенні про те,що
частково суд позбавлений можливості
перевірити зазначені обставини, проте
разом із тим дійшов суперечливого
висновку про незаконність звільнення
позивача.

Таким чином з урахуванням здобутих у
справі доказів судова колегія
приходить до висновку про те, що 02
серпня 2013року позивач з»явився на
роботі у нетверезому стані,чим порушив
трудову дисципліну. Відповідачем
здійснені всі передбачені ст.ст.148, 149,43
КЗпП України дії-у визначений законом
строк витребувано пояснення від
порушника ,зібрані матеріали щодо
обставин порушення трудової
дисципліні, здійснений запит до
профспілкового комітету і отримано
згоду профкому на звільнення з роботи,
виданий наказ про звільнення у
відповідності до ч.1 ст.147-1, п.7 ст.40 КЗпП
України .

При цьому судова колегія також бере до
уваги і погоджується з твердженням
відповідача про те,що позивач, працюючи
електриком і маючи доступ до
електрообладнання,з»явившись на
роботі у нетверезому стані , створював
підвищений ризик небезпеки для його
здоров»я і здоров»я інших осіб,тому
такий захід стягнення як звільнення з
роботи, є адекватним заходом на
допущене позивачем порушення трудової
дисципліни.

Оскільки судом першої інстанції у
порушення вимог процесуального закону
не надано належної оцінки доказам у
справі у їх сукупності, а висновки не
відповідають обставинам
справи,оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову про поновлення на роботі,а
відтак і похідних від нього вимог про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, а також з
урахуванням того,що права позивача не
порушені, - і у задоволенні вимог про
відшкодування моральної шкоди.

Не підлягають задоволенню також і
вимоги про стягнення утриманих з
позивача грошових коштів за
неповернуті ним відповідачу книжки у
заводську бібліотеку та
спецодяг,оскільки позивач визнав,що
він дійсно не повернув відповідачу
спецодяг,який залишився у нього в шафі,
і книги.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» ззадовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року у цій
справі скасувати.

ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до
ПАТ «Запоріжтрансформатор» про
поновлення на роботі ,стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,відшкодування моральної шкоди
і стягнення утриманих грошових коштів
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: