пр. № 2/759/4791/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року суддя Святошинського
районного суд м. Києва Кириленко Т.В.,
ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2
до Слідчого судді Святошинського
районного суду м. Києва Ул'яновської
Оксани Василівни, треті особи:
Святошинське районне управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Прокуратура Святошинського району м.
Києва про звільнення майна з-під
арешту, суд, -

В С Т А Н О В И В:

01.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до Слідчого судді
Святошинського районного суду м. Києва
Ул'яновської Оксани Василівни, в якому
просить усунути перешкоди у
здійсненні права власності, шляхом
звільнення транспортного засобу, що
належить позивачці на праві власності
автомобіль марки «Toyota» та зняти
заборону на його відчуження,
використання та розпорядження.

Як вбачається з матеріалів справ,
позивач оскаржує ухвалу слідчого судді
Святошинського районного суду м. Києва
Ул'яновської О.В. від 09.04.2014 року про
накладення арешту на майно по
кримінальному провадженню № 0000295
від 02.01.2013 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст.. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Стаття 55 Конституції України кожному
гарантує право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо особа вважає, що її права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Поряд з цим, у низці рішень
Європейський суд з прав людини
неодноразово зазначав, що право на суд,
окремим аспектом якого є право на
доступ до правосуддя, не є абсолютним (у
рішеннях «Голдер проти Великої
Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де
Жуффр де ля Прадель проти Франції» від
16 грудня 1992 року).

Так, статтями 126, 129 Конституції
встановлено, що судді при здійсненні
правосуддя, незалежні і підкоряються
лише закону, вплив на них у будь-який
спосіб забороняється, і що однією з
основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями
Конституції України судові рішення і
відповідно дії або бездіяльність судів
(суддів) з питань здійснення правосуддя
(пов'язаних із підготовкою й розглядом
справ у судових інстанціях) можуть
оскаржуватись у визначеному порядку до
суду вищої інстанції, а не в інший суд
першої інстанції. Останнє порушувало б
і принцип незалежності суддів і
заборону втручання у вирішення справи
належним судом.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових осіб, а його
рішення (дії, бездіяльність)
оскаржуються лише в порядку,
визначеному ст. 129 Конституції України
і законодавством про судочинство.

Здійснення правосуддя в Україні
врегульовано конституційними нормами
окремо від діяльності інших органів
державної влади. Відповідно до ст. 62
Конституції України матеріальна й
моральна шкода, завдана безпідставним
засудженням, відшкодовується державою
лише в разі скасування вироку як
неправосудного. Проте й у цьому разі за
заподіяну особі шкоду відповідає не
суд або судді, а держава.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Винятками є лише випадки, коли суд
(суддя) виступає не як орган (особа), що
здійснює правосуддя, а як будь-яка інша
установа (особа). Заяви, скарги,
спрямовані на дії судді при здійсненні
правосуддя, не підлягають розгляду в
суді першої інстанції, оскільки
відповідно до закону є інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про незалежність судової
влади» № 8 від 13 червня 2007 року
роз'яснено, що виключне право
перевірки законності та
обґрунтованості судових рішень має
відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб
судових рішень, діяльності судів і
суддів щодо розгляду та вирішення
справи поза передбаченим
процесуальним законом порядком у
справі не допускається, і суди повинні
відмовляти у прийнятті позовів та
заяв з таким предметом.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_2
до Слідчого судді Святошинського
районного суду м. Києва Ул'яновської
Оксани Василівни, треті особи:
Святошинське районне управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Прокуратура Святошинського району м.
Києва про звільнення майна з-під арешту
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, а тому у
відкритті провадження необхідно
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15, 122 ЦПК України, Конституцією
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про незалежність судової
влади», суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до Слідчого
судді Святошинського районного суду м.
Києва Ул'яновської Оксани Василівни,
треті особи: Святошинське районне
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Прокуратура Святошинського
району м. Києва про звільнення майна
з-під арешту.

Ухвала може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 5 днів.

Суддя