Справа № 202/4253/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 грудня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді
- Шклярука Д.С.

при секретарі
- Пугач Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
- ОСОБА_3, про усунення перешкод у
користуванні власністю, визнання особи
такою, що втратила право користування
домоволодінням, зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
ОСОБА_2, Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області та просить
суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування жилим приміщенням в
будинку за адресою: АДРЕСА_1; усунути
перешкоди в користуванні
домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1, та
зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2
за цією адресою.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує
тим, що вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 21
липня 1978 року. 10 жовтня 1978 року вони із
ОСОБА_3 придбали 24/100 частини
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 33,2 кв.м., з відповідною
частиною надвірних будівель на
земельній ділянці 1116 кв.м. В
користування їхньої сім'ї відійшло в
жилому будинку А-1 квартира АДРЕСА_1, яка
складається з сіней та двох жилих
кімнат.

Правочин був укладений та посвідчений
нотаріально у вигляді договору
купівлі-продажу. Покупцем за договором
був чоловік - ОСОБА_3, за яким належним
чином було зареєстровано право
власності.

Власником 76/100 частин домоволодіння є
ОСОБА_4.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня
2009 року 24/100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, визнані загальним
сумісним майном подружжя ОСОБА_3.

За нею визнано право власності на 12/100
частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, без виділу частин в натурі.
Тобто, 24/100 частини домоволодіння
залишились перебувати в загальному
сумісному користуванні подружжя
ОСОБА_3.

Вказане рішення суду набрало законної
сили.

Рішенням Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 07
квітня 2011 року шлюб між нею та ОСОБА_3
був розірваний.

Згодом, їй стало відомо, що 20 січня 2006
року відповідач ОСОБА_2 був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Для
вирішення питання реєстрації дружина
відповідача - ОСОБА_5 надала відділу
реєстрації фізичних осіб
Індустріального РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області домову
книгу на квартиру АДРЕСА_1 в спірному
домоволодінні та довіреність від
ОСОБА_3.

При цьому, згоди на реєстрацію ОСОБА_2
ОСОБА_1 не давала, ані своєму
чоловікові, ані ОСОБА_2, ані його
дружині ОСОБА_5 Довіреності на право
реєстрації ОСОБА_2 в спірному будинку
ОСОБА_1 не давала.

Відповідач ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
ніколи не вселявся, ані в момент
реєстрації, ані після самої реєстрації.
Особистих речей ОСОБА_2 в будинку не
мається. Він ніколи не користувався
вказаною частиною будинку. Його
реєстрація за вказаною адресою
являється формальною.

ОСОБА_2 завжди проживав та проживає
постійно за попереднім місцем
реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, разом
зі своєю сім'єю. Ніколи звідти не
виїжджав, речі не перевозив, продовжує
перебувати у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, яка також проживає та
зареєстрована АДРЕСА_3. Вказана
квартира належить сім'ї ОСОБА_5 на праві
власності.

Хоча стосовно 24/100 частин домоволодіння
тривалий час велись судові спори
стосовно права власності на цю частину,
однак що стосується можливості
користування цією частиною
домоволодіння, то ніхто з зацікавлених
осіб або хтось чи щось стороннє
перешкоджало проживати в будинку
ОСОБА_2

Вона вважає, що відповідач ОСОБА_2
втратив право користування 24/100
частинами спірного домоволодіння та
він має бути знятий з реєстрації за
вказаною адресою.

В теперішній час вона бажає
повернутись до м. Дніпропетровська та
оселитись для постійного проживання в
будинку, частина якого належить їй на
праві власності.

Вона є інвалідом другої групи.
Реєстрація відповідача в будинку,
частина якого належить їй, перешкоджає
у розпорядженні належною їй власністю.

Відповідач у спірному жилому будинку
не проживає без поважної причини з часу
реєстрації - з січня 2006 року впродовж
восьми років, а тому втратив право
користування спірним жилим будинком.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
пред'явлений позов просили
задовольнити у повному обсязі. В
обґрунтування позовних вимог
посилалися на викладені у заяві
обставини.

Відповідач та його представники проти
позову заперечували та зауважували на
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог. Вказали, що
відповідач проживає за адресою
спірного домоволодіння,
зареєструвався у ньому з дозволу
ОСОБА_3 У домоволодінні зробив ремонт
та підвів до будинку необхідні
комунікації. Будинок придатний для
проживання та ведення домашнього
господарства.

Представник ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином про місце та час
судового засідання.

Третя особа - ОСОБА_3 також в судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином про місце та час
судового засідання, про причини неявки
суд не сповістив.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, вивчивши матеріали
справи та надані письмові докази,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Так, позивач ОСОБА_1 та третя особа -
ОСОБА_3 є співвласниками 24/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.
Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці площею 1116,00 кв.м. Їхня
частина у домоволодінні фактично
виділена у натурі та являє собою окреме
житлове приміщення у вигляді квартири
АДРЕСА_1, яке складається із сіней та
двох житлових кімнат.

Власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_4,
якому належить 76/100 частин
домоволодіння.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня
2009 року 24/100 частин домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, визнані спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3

За позивачкою визнано право власності
на 12/100 частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач у позовній заяві та її
представники у судовому засіданні
стверджують, що відповідач за адресою:
АДРЕСА_1, не мешкає довготривалий час та
його речі у вказаному приміщенні
відсутні, у зв'язку з чим є усі підстави
визнати його таким, що втратив право на
користування спірним житловим
приміщенням.

Як вбачається із домової книги та що
встановлено із пояснень учасників
процесу, ОСОБА_2 був зареєстрований у
спірному домоволодінні зі згоди
співвласника ОСОБА_3

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_4, ОСОБА_6 підтвердили, що більше
року вони не бачили ОСОБА_2 у приміщенні
за адресою: АДРЕСА_1, речей відповідача
у вказаному місці немає. Відповідач
постійно мешкає за іншою адресою.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
підтвердили, що ОСОБА_2 проживає за
адресою: АДРЕСА_1, та до нього регулярно
навідується його дружина ОСОБА_5. У
вказаному приміщенні присутні речі
відповідача, останній зробив там
капітальний ремонт, проведено газ,
встановлення батареї, встановлений
новий газовий котел і газова плита,
встановлено лічильник газу. До
квартири здійснюється
електропостачання і встановлено
лічильник спожитої електроенергії. В
квартирі поміняні вікна, встановлено
двері. Про дані обставини вони складали
акт, який долучений до матеріалів
справи у копії.

Обґрунтовуючи вимоги позивач
посилаючись на ч. 1, ч. 2 ст. 71 ЖК України
стверджує, що відповідач з січня 2006
року, тобто вже впродовж восьми років в
спірному будинку не мешкає без
поважних причин, а тому втратив право
користування спірним жилим будинком.

Проте, за встановлених в судовому
засіданні обставин, зробити
однозначний висновок про те, що ОСОБА_2
дійсно не проживає у спірному
житловому приміщенні понад шість
місяців без поважних причин, та його
речі у вказаній квартирі відсутні,
неможливо, належних, допустимих та
достатніх доказів, що спростовували б
покази допитаних у судовому засіданні
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а
також відомості викладені у акті від 28
травня 2014 року, надано не було.

Доказів того, що ОСОБА_2 чинить
позивачці перешкоди у користування
належною їй 12/100 частиною спірного
домоволодіння, чи то не забезпечує
безперешкодний доступ до приміщення,
не надає ключі від вхідних дверей, не
забезпечує доступ до прилеглої до
будинку земельної ділянки, чинить
перешкоди у користуванні внутрішніми
приміщеннями квартири АДРЕСА_1, надано
у судовому засіданні не було.

Отже, за таких обставин, вважати
позовні вимоги ОСОБА_1 законними і
обґрунтованими немає підстав, а у
задоволенні її позову слід відмовити в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 59-60, 212, 213-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Д.С.
Шклярук