Справа № 211/3445/14-ц
Провадження № 2/211/1671/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 вересня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Ткаченко С.В.

при секретарі
Улісько О.М.

у відсутність: позивача
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої
особи,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів, вказавши, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
видане Управлінням
житлово-комунального господарства
міськвиконкому від 11.06.1993 р. та договору
дарування, посвідченого 17.11.1995 р.
Четвертою криворізькою державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
1-6443, йому належить квартира АДРЕСА_1.

На сьогоднішній день у вказаній
квартирі зареєстровані його колишня
дружина ОСОБА_3 та їх донька ОСОБА_4
14.01.2005 року він знявся з реєстрації у
вказаній квартирі через неприязні
відносини з колишньою дружиною, 31
жовтня 2006 року вони з ОСОБА_3 розірвали
шлюб. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3
вийшла повторно заміж та переїхала
разом з їх донькою ОСОБА_4 на нове місце
проживання, що підтверджується актом
про не проживання, відповідно до якого
відповідачі не мешкають в квартирі з
листопада 2005 року.

За комунальні послуги відповідачі
зовсім не сплачують, більше того, при
складанні акту про не проживання було
встановлено, що у вказаній квартирі
мешкає невідома особа, жінка похилого
віку, яка користується власністю без
його, власника, дозволу, в зв'язку з чим
ним була подана заява до міліції. Він
неодноразово намагався потрапити до
свого житла, однак ключів він не має,
двері йому не відчиняють.

Позивач вважає, що реєстрація
відповідачів чинить йому перешкоди у
користуванні власністю та порушує його
права як власника житла, тому просить
визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації за
вказаною адресою.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися,
ОСОБА_1 надав заяву у якій зазначив, що
на задоволені позову наполягає,
просить розглянути справу у їх
відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явилися, про слухання
справи повідомлялися через засоби
масової інформації ( газета Вісті
Придніпров»я № 68 від 04 09 2014 року .

Представник третьої особи - Головного
управління ДМС України у
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явилися, надали заяву у
якій, просять розглянути справу у
відсутність їхнього представника.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
3 Д-12 від 11.06.1993 року квартира АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (л.с.6 - копія
свідоцтва).

Відповідно до договору дарування від 17
листопада 1995 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
подарували ОСОБА_1 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, Дніпропетровської області
(л.с.7 - копія договору).

У вказаному житловому помешканні
зареєстровані колишня дружина
позивача - ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_4
(л.с. 9 - копія свідоцтва про шлюб, л.с. 10 -
копія свідоцтва про розірвання шлюбу,
л.с. 11 - копія свідоцтва про народження,
а.с. 13 - копія довідки).

Згідно акту сусідів від 18 квітня 2014
року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
мешкають у квартирі з листопада 2005 року
по теперішній час (л.с. 12 - копія акту).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд та
відповідно ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом в разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Наявність реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4
у вказаній квартирі позбавляє
можливості позивача здійснювати права
власності у повному обсязі.

Таким чином у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном власник має
право вимагати усунення відповідних
перешкод, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Разом з тим суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 про зняття відповідачів з
реєстраційного обліку та зобов'язання
зняти відповідача з реєстраційного
обліку, за зазначеною адресою є
зайвими,оскільки відповідно до абзацу
другого ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11
грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими
змінами та доповненнями, зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі судового
рішення,яке набрало законної сили ,про
позбавлення права власності на
житлове приміщення,або права
користування житловим приміщенням,про
виселення,про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, рішення суду про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом є підставою для
зняття відповідача з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України,
керуючись ст. 7 Закону України « Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні «, ст.ст.
3,11,15, 57-61, 208-210, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням:
квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу, протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко