РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Харків

Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого -
судді - Якуші Н.В.

при секретарі -
Пічугіній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Київського районного
суду м. Харкова цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
розірвання шлюбу, стягнення аліментів
та додаткових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась у суд
з дійсною позовною заявою про
розірвання шлюбу, укладеного між нею та
відповідачем. Зазначала, що сімейне
життя з відповідачем не склалось, між
ними постійно виникають конфлікти,
фактичне сімейне життя припинилось, з
відношень зникла довіра та
взаєморозуміння, з'явилось відчуження,
кожен із них має діаметрально
протилежні погляди на шлюб та родину.
Просила розірвати шлюб, укладений між
нею та відповідачем та стягнути з
відповідача аліменти на утримання
малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини
від розміру заробітку щомісячно до
досягнення ОСОБА_3 повноліття та
грошові суму у вигляді додаткових
витрат у сумі 1000 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилась, про місце і час розгляду
справи була повідомлена належним
чином, надала заяву про розгляд справи
за її відсутності, наполягала на
задоволенні позовних вимог.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, про час і місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, не
заперечував проти розірвання шлюбу та
стягнення з нього аліментів на
утримання дитини, щодо інших позовних
вимог, то просив суд у їх задоволенні
відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи
і надані докази, у межах заявлених
позовних вимог (ст. 11 ЦПК України)
встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_2 вбачається, що між ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 23
жовтня 2009 року було укладено шлюб, який
був зареєстрований у Київському
відділі реєстрації актів цивільного
стану Харківського міського
управління юстиції, актовий запис №548
(а.с.4).

Як вбачається з матеріалів справи
сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з позивачем.

Судом встановлено, що подружжя не
заперечує проти розірвання між ними
шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК
України позивач може відмовитися від
позову, а відповідачі - визнати позов
протягом усього часу судового
розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч.
4 ЦПК України у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді

першої інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, суд
ухвалює рішення про задоволення
позову, обмежившись у мотивувальній
частині рішення посиланням на визнання
позову без з'ясування і дослідження
інших обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України,
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлене, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи конкретні обставини справи,
стосунки які склалися у подружжі,
причини конфлікту, час, який подружжя
разом не мешкає, суд приходить до
висновку, що подальше спільне життя
подружжя та збереження родини стали
неможливими, в зв'язку з чим позовні
вимоги про розірвання шлюбу підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача аліментів, то суд зазначає
наступне.

Відповідно до положень Конвенції ООН
про права дітей від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною Постановою
Верховної Ради України від 27 лютого 1991
р. № 789-X11) дитина, з огляду на його
фізичну й розумову незрілість вимагає
спеціального захисту й турботи,
включаючи належний правовий захист, як
до, так і після народження.

Обов'язок батьків по утримуванню дітей
до досягнення ними повноліття
закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції
України і ст. 180 Сімейного кодексу
України. У випадку ухилення батьків від
виконання цього обов'язку, за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються в частині від
доходу його матері, батька й (або) у
твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного
кодексу України).

При визначенні розміру аліментів у
відповідності зі ст. 200 СК України, що
підлягають стягненню з відповідача,
суд згідно вимог ст. 182 СК України
виходить з того, що відповідач є
працездатною особою і має можливість
надавати матеріальну допомогу своєму
синові до досягнення ним повноліття
щомісяця. На підставі вищенаведеного,
суд приходить до переконання про
необхідність стягнення з відповідача
аліментів у розмірі 1/3 частини усіх
видів заробітку (доходу), але не менше 30
% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи від дня подання заяви до суду
та до досягнення дитиною повноліття.

Передбачених законом підстав для
звільнення ОСОБА_2 від обов'язку
утримання дітей судом не встановлено.
Домовленості між батьками щодо способу
утримання дітей не досягнуто.

Відповідно до положень ч.1 ст. 79
Сімейного кодексу України аліменти
присуджуються за рішенням суду від дня
подання позовної заяви.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів на утримання дитини за один
місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК
України підлягає негайному виконанню.

Щодо позовної вимоги позивача про
стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат
на дитину у розмірі 1000 грн., то суд
приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

У ч. 1 статті, що коментується,
закріплене правило, відповідно до
якого у тих випадках, коли дитина, яка
знаходиться на утриманні батьків,
страждає на тяжку хворобу, є калікою
або відчуває потребу у додаткових
витратах на неї у зв'язку з розвитком
якихось її здібностей, той з батьків, з
кого присуджене стягнення аліментів, і
той, до кого вимога про це не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах, пов'язаних з
утриманням дитини.

Отже, у даному разі маються на увазі
додаткові витрати, а не додаткове
стягнення коштів на утримання дитини.
Аліменти потрібні, щоб забезпечити
нормальні матеріальні умови життя
дитини. Однак в окремих випадках у силу
особливих обставин, про які йшлося
вище, потрібні крім звичайних значні
додаткові витрати. Тому розмір
стягуваних додаткових витрат має
визначатися залежно від понесених або
передбачуваних витрат.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" також зазначено, що до участі у
зумовлених особливими обставинами
додаткових витратах на утримання
дитини можуть залучатися лише батьки.
Оскільки йдеться про понесені або
передбачувані витрати, вони мають
визначатись у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати, зумовлені
особливими обставинами, можуть бути
присуджені у вигляді конкретної суми,
яка підлягає одноразовій сплаті, або у
вигляді щомісячних платежів,
здійснюваних протягом певного строку
чи постійно, наприклад, у разі тривалої
хвороби або каліцтва дитини.

У зв'язку з цим суд має право
зобов'язати одного з батьків, як того,
який сплачує аліменти, так і того, до
якого вимога про їх стягнення не була
подана, взяти участь як у понесених, так
і у передбачуваних додаткових витратах
на дитину.

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
виникнення спору визначається за
рішенням суду, з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Визначення обставин, які можуть бути
визнані істотними, закон відносить до
компетенції суду, який розглядає позов
про визначення розміру участі одного з
батьків у додаткових витратах на
дитину, зумовлених особливими
обставинами.

У будь-якому разі істотними є такі
обставини, як стан здоров'я,
матеріальне становище відповідача,
наявність у нього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних дружини або
чоловіка, батьків, повнолітніх дітей
тощо.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують
наявність особливих обставин, що
призвели до додаткових витрат на
дитину, можуть бути документи, які
свідчать про витрати на її навчання у
платному навчальному закладі, на
проведення з нею додаткових занять, на
придбання спеціальних інструментів,
призначених для розвитку здібностей
дитини, і спеціальних допоміжних
засобів, необхідних для дитини з вадами
фізичного розвитку, висновки МСЕК,
судово-медичної експертизи, довідки
медичних закладів, а також інші
документи, які підтверджують те, що
дитина страждає на тяжке захворювання
або їй заподіяно травму і свідчать про
необхідність у зв'язку з цим збільшення
витрат на придбання ліків, спеціальний
медичний і звичайний догляд за дитиною,
її побутове обслуговування,
санаторно-курортне лікування тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину має
обґрунтовуватись відповідними
документами. Наприклад, витрати на
додаткове харчування дитини за
нормами, розробленими МОЗ, повинні
підтверджуватись довідками органів
місцевого самоврядування,
торгівельних організацій або дирекції
ринків про середні ціни на продукти
харчування у період їх придбання;
витрати на спеціальний медичний догляд
- довідками медичних закладів про
вартість медичних послуг; витрати на
лікування, протезування,
санаторно-курортне лікування -
виписками з історії хвороби дитини,
рецептами лікарів, довідками, чеками і
рахунками, проїзними документами тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, будь
яких належних та допустимих доказів
існування істотних обставин для
визначення та стягнення з відповідача
грошових коштів на додаткові витрати
на дитину, позивачем надано не було.

Таким чином, беручи до уваги
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини, а також, оцінюючи
надані докази, суд вважає позовні
вимоги позивача в цій частині
необґрунтованими, тому вони не
підлягають задоволенню.

У відповідності зі статтею 88 ЦПК
України судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп. за розгляд судом позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення аліментів
підлягає стягненню з відповідача в
дохід держави. Крім того, у
відповідності до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на
користь позивача, який поніс витрати по
сплаті судового збору за позовні
вимоги про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 84, 104, 105, 110, 112, 180, 182, 183 СК України,
ст. ст. 10, 11, 30, 88, 209, 213 - 215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про розірвання шлюбу, стягнення
аліментів та додаткових витрат -
задовольнити частково.

Розірвати шлюб між громадянином
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
громадянкою України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 23 жовтня
2009 року у Київському відділі
реєстрації актів цивільного стану
Харківського міського управління
юстиції, актовий запис № 548.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити
прізвище «ОСОБА_1».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 аліменти на утримання дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/3
частини усіх видів доходу щомісячно,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 22 липня 2014 року та до
досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
судовий збір на користь держави у
розмірі 243 грн. 60 коп. на наступний
рахунок: отримувач коштів: Управління
державної казначейської служби
України у Київському районі м. Харкова
Харківської області, код отримувача:
37999675, банк отримувача: ГУДКСУ в
Харківській обл., МФО: 851011, рахунок
отримувача:0004, код класифікації
доходів бюджету: 22030001, у призначенні
платежу платником повинно бути
вказано: слова "судовий збір", Київський
районний суд м. Харкова код ЄДРПОУ суду:
37999675.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
судовий збір на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 у
розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання дитини у межах суми платежу
за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається в Апеляційний суд
Харківської області через Київський
районний суд м. Харкова протягом
десяти днів з дня його проголошення .
Особи, які брали участь у справі але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення ухвалене та підписане в
нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя
Н.В. Якуша