АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №639/1948/14-ц
Головуючий 1 інст. -
Провадження № 22ц/790/8055/14
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю
секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника Харківської міської ради
- Кварацхелія Георгія Емзаровича на
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 06 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Харківської міської
ради, ОСОБА_4, третя особа: Харківська
біржа нерухомості про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності у порядку
спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИЛА:

04 березня 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Харківської міської ради, ОСОБА_4 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
13.08.1998 року № 3-1131, зареєстрованого на
Харківській біржі нерухомості та
визнання за нею право власності на
вищевказану квартиру, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В
обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила,
що 13.08.1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу
однокімнатної квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, який був
посвідчений Харківською біржею
нерухомості та належним чином
зареєстрований у КП «ХМБТІ».
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові помер ОСОБА_6.
Його єдиним спадкоємцем за законом
першої черги була його мати - ОСОБА_5,
яка фактично прийняла спадщину після
сина. 23 травня 2011 р. ОСОБА_5 залишила
заповіт, згідно якому все належне їй на
час смерті майно вона заповіла
позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові, у
віці 83 років, померла ОСОБА_5. У
передбачений законом термін позивач
звернулась з заявою до П'ятої
Харківської державної нотаріальної
контори щодо оформлення спадщини після
померлої ОСОБА_5, але їй було відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину, у зв'язку з тим, що договір
купівлі-продажу спадкової квартири не
було завірено нотаріально.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача ОСОБА_7
підтримали позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача Харківської
міської ради - Кліменко В.О., діючий на
підставі довіреності від 30.12.2013 року,
проти задоволення позовних вимог
заперечував та пояснив, що вимога
позивача щодо визнання договору
купівлі-продажу №1-1131 від 13.08.1998 р. є
безпідставною у зв'язку з тим, що право
власності на квартиру вже
зареєстроване належним чином у КП
«ХМБТІ». Вимога щодо визнання права
власності спірної квартири за
позивачем на думку представника ХМР є
такою, що не підлягає задоволенню у
зв'язку з відсутністю доказів
звернення позивача до П'ятої
Харківської нотаріальної контори, саме
тому у позивача відсутній спір про
право власності.

Відповідач ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явився, повідомлявся про
дату та час слухання справи своєчасно
та належним чином. Відповідно до
довідки Відділу АДБ ГУДМС в
Харківській області, - ОСОБА_4 на
території Харківської області не
зареєстрований (а.с. 65).

Представник третьої особи Харківської
біржі нерухомості у судове засідання
не з'явився, суду наданий витяг з
Єдиного державного реєстру від 26.09.2014 р.
відповідно до якого Харківська біржа
нерухомості знаходиться в стані
припинення відповідно до рішення суду
(а.с.66-67).

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_3 до Харківської міської
ради, ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом задоволено. Визнано
дійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 13.08.1998
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на
Харківській біржі нерухомості
зареєстрованим у КП «ХМБТІ» 01.07.1999 р. за
реєстровим №П-6-5298. Визнано за ОСОБА_3
право власності на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові.

В апеляційній скарзі представник
Харківської міської ради - Кварацхелія
Г.Е. просить суд скасувати рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 06 жовтня 2014 року та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи, крім
цього, суд не прийняв до уваги, що
позивачем не надано доказів звернення
до П'ятої Харківської державної
нотаріальної контори щодо оформлення
прав на спадщину.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
представника Харківської міської ради
- Кварацхелія Г.Е. задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного:

Згідно ст. 308 Цивільного
процесуального кодексу України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст.
57, ч. 3, 4 ст. 60, ст. 64 Цивільного
процесуального кодексу України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі», рішення є законним тоді коли
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно розтлумачив ці норми.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до статті 657 Цивільного
кодексу України ( в редакції Закону від
2004 року), договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. У разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним, тобто чинне
законодавство не надає угодам,
укладеним біржами, статусу законного.

Згідно з частини 3 статті 1268
Цивільного кодексу України,
спадкоємиць, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У відповідності зі статтею 15 Закону
України "Про товарну біржу" 10.12.1991 №
1956-XII (з відповідними змінами та
доповненнями та який діяв на час
укладання договору), -

угоди, зареєстровані на біржі, не
підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 2 статті 220
Цивільного кодексу України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 328
Цивільного кодексу України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Приписами частини 3 статті 334
Цивільного кодексу України,
встановлено, що право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

13 серпня 1998 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
було укладено договір купівлі-продажу
№3-1131, який був посвідчений Харківською
біржею нерухомості та зареєстрований у
КП «ХМБТІ» 01.07.1999 р. за реєстровим
№П-6-5298.

Відповідно зазначеного договору
ОСОБА_6 придбав однокімнатну житлову
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові, у віці 35 років,
помер ОСОБА_6 (а.с. 6) . Заповіту ОСОБА_6 не
залишив. Його єдиним спадкоємцем за
законом першої черги, була його мати -
ОСОБА_5, яка фактично прийняла спадщину
після сина відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК
України, як спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини. Від спадщини
ОСОБА_5 не відмовлялася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, померла (а.с.9 )

23 травня 2011 р. ОСОБА_5 залишила заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
П'ятої Харківської державної
нотаріальної контори ОСОБА_11 за р.№4-236,
згідно якому все належне їй на час
смерті майно вона заповіла позивачу
ОСОБА_3 (а.с.8,10-13 )

Відповідно довідки №1757/01-16 від 03 червня
2014 р. 5-ї ХДНК з заявами про прийняття
спадщини або відмови від неї після
смерті ОСОБА_6 ніхто не звертався. 23.05.2011
року ОСОБА_5 залишила заповіт на ім'я
ОСОБА_3, яка 16.05.2012 року після смерті
ОСОБА_5 звернулась з заявою про
прийняття спадщини. (а.с. 43)

Можливість укладання нової угоди із
нотаріальним посвідченням щодо
спірного майна, позивачем втрачена.
Для встановлення права власності на
набуте ним зазначене майно позивач
звернулися до суду із данним позовом.

Судом першої інстанції
встановлено, що договір
купівлі-продажу від 13.08.1998 року, був
укладений між ОСОБА_6 (покупець) та
ОСОБА_4 (продавець) у письмовій формі.
Сторони за договором визначили у
ньому свою волю, прийшли до згоди по
всіх найважливіших умовах угоди, що
підтверджується змістом самого
договору. Договір у письмовій формі
затверджений Харківською біржею
нерухомості, підписаний сторонами,
засвідчений президентом біржі,
зареєстрований на біржі за №3-1131. У
відповідності зі статтею 15 Закону
України "Про товарну біржу", який діяв
на час укладення договору, нотаріальне
посвідчення договору не вимагалось.
До теперішнього часу законність
даного договору ніким із сторін
договору не оспорювалась.

Сторони за договором повністю виконали
свої зобов'язання: продавець ОСОБА_4
передав, а покупець ОСОБА_6 прийняв
спірну квартиру. У свою чергу покупець
передав продавцеві, а продавець
одержав обумовлену сторонами суму за
продаж зазначеної квартири. 01.07.1999 р. КП
"Харківське міське БТИ" зареєструвало
квартиру АДРЕСА_1 на праві приватної
власності за ОСОБА_6, реєстровий №П-6-5298.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про можливість визнання угоди
купівлі-продажу дійсною та визнання за
позивачем права власності на набуте
ним спірне майно, бо обставини, на які
посилалася ОСОБА_3, знайшли своє
підтвердження сукупністю наведених
позивачем доказів.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Харківської міської ради - Кварацхелія
Георгія Емзаровича - відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії: