Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» на рішення Рівненського
районного суду від 04 липня 2014 року в
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» про визнання
договору поруки припиненим,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду
від 04 липня 2014 року позов товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі - ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна») до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ТзОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
від 22.04.2008 року в сумі 60 237 доларів США та
20 000 грн., а також судові витрати в сумі
3654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ТзОВ «ОТП Факторинг
Україна» про визнання договору поруки
припиненим задоволено повністю:
визнано припиненим договір поруки
№SR-P00/048/2008, що був укладений 22.04.2008 року
між ОСОБА_3 та АТ «ОТП Банк».

Стягнуто з ТзОВ «ОТП Факторинг
Україна» на користь ОСОБА_3 234,60 грн.
судового збору.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ТзОВ
«ОТП Факторинг Україна» покликався на
його незаконність та
необґрунтованість в частині відмови у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
та в частині задоволення позову ОСОБА_3
про визнання договору поруки
припиненим через порушення судом норм
матеріального права.

Доводив, що підписавши договір поруки,
сторони погодилися з його умовами,
зокрема пунктом 2.2, згідно з яким
порукою забезпечені боргові
зобов'язання в разі зміни їх суми
відповідно до пункту 2.1 договору, тобто,
сторони погодилися на зміну
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності щодо повернення
основної суми кредиту, відсотків, пені,
прострочення сплати відсотків та
штрафу за нецільове використання
кредиту.

Стверджував, що суд не взяв до уваги той
факт, що 14 вересня 2011 року поручителем
був підписаний додатковий договір, за
умовами якого ОСОБА_3 дала згоду на
зміну основного зобов'язання.

________________________________________________________________________
__________________

Справа № 570/378/14-ц
Головуючий в суді 1 інст. -
Красовський О.О.

Провадження № 22-ц-787/1845/2014
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Просив рішення Рівненського районного
суду від 04 липня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_3 та в частині задоволення
позову ОСОБА_3 про визнання договору
поруки припиненим скасувати.
Постановити в цій частині нове рішення
про задоволення позову ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним договором
в солідарному порядку та про відмову в
задоволенні її позову до ТзОВ «ОТП
Факторинг Україна» про визнання
договору поруки недійсним.

Представник ТзОВ «ОТП Факторинг
Україна» Матвійчук В.В. подав заяву про
розгляд справи за його відсутності, а
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому
законом порядку, завчасно були
повідомлені про час і місце розгляду
справи, однак до суду не з'явилися і
причин неявки суду не повідомили, а
тому колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат
ОСОБА_1, просила апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов банку частково та
стягуючи з ОСОБА_2 суму боргу за
кредитом та зменшуючи розмір пені, суд
першої інстанції встановив обов'язок
позичальника повернути отримані ним
кошти за кредитним договором та,
посилаючись на норму ч.3 ст.551 ЦК
України, зменшив розмір нарахованої
пені, а також задовольнив зустрічний
позов ОСОБА_3 про визнання договору
поруки припиненим, що виключило
можливість солідарного стягнення
боргу з позичальника та поручителя.

Такий висновок не відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

22 квітня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір
№ ML-Р00/048/2008 за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 60 000, 00
доларів США, який зобов'язувався
прийняти, належним чином використати
та повернути Банку вказані кредитні
кошти у строки, зазначені в п.1.6
Кредитному договорі, а також сплатити
відповідну плату за користування
Кредитом, в порядку та на умовах
зазначених в п.п. 1.4., 1.5. договору,
щомісяця у розмірі та строки визначені
у Графіку Платежів (додаток №1) (а.с.19-22).

Того ж дня, 22 квітня 2008 року на
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за Кредитним договором було
укладено Договір поруки № SR-Р00/048/2008
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, за умовами
якого вона прийняла на себе
зобов'язання відповідати за повне та
своєчасне виконання позичальником
його зобов'язань перед Кредитором в
повному обсязі солідарно (а.с.23).

24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у
відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082,
1084 Цивільного кодексу України було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю № б/н., за умовами
якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» прийняло на
себе зобов'язання за кредитним
договором № МL-Р00/048/2008 від 22.04.2008 року та
до нього перейшли всі права ПАТ «ОТП
Банк» щодо права вимоги до
позичальника за кредитним договором №
ML-Р00/048/2008 від 22.04.2008 року (а.с.4-11).

Відповідно до п. 3.1 та п. 3.2 ст. 3 Договору
поруки у випадку невиконання
позичальником боргових зобов'язань
перед Кредитором, він має право
звернутись до Поручителя з вимогою про
виконання Боргових зобов'язань в
повному обсязі чи в частині, який
зобов'язаний здійснити їх виконання
протягом 3-х (трьох) банківських днів з
дати отримання відповідної письмової
вимоги Кредитора. Вимогу про погашення
заборгованості за кредитним договором
№ МL-Р00/048/2008 від 24/12/2010 року було
направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 липня 2013
року за № 12 та № 13, однак вона у
зазначений строк не виконана (а.с.12-14).

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то вразі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 ЦК України. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України,
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до розрахунку кредитної
заборгованості, вона складає:
заборгованість за кредитом 60000 доларів
США, відсотки за користування кредитом
237,13 доларів США та 328160,77 грн. пені за
прострочення зобов'язань.

Отже, ця сума і підлягає до стягнення
солідарно з обох відповідачів.

Підстав для задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3 про визнання припиненим
договору поруки № SR-Р00/048/2008 між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_3 колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до ч.3 ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність її
згоди на зміну зобов'язання
позичальником та укладення ним з
банком додаткових угод від 20 лютого 2009
року та від 11 серпня 2009 року, внаслідок
чого збільшився обсяг її
відповідальності - не заслуговує на
увагу.

Згідно п.2.2 договору поруки нею
забезпечено боргові зобов'язання в
разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1
цього договору, тобто і в разі зміни
відсотків, пені, штрафу (а.с.23). Тобто
існувала згода поручителя ОСОБА_3 на
зміну зобов'язання між позичальником
та банком.

З зазначеними умовами договору поруки
при його укладенні ОСОБА_3 була
ознайомлена, підписала його, а тому
відповідно до ст.629 ЦК України вони є
для неї обов'язковими до виконання.

Крім того, слід зазначити, що 14 вересня
2011 року ОСОБА_3 був підписаний
додатковий договір з банком, за умовами
якого вона надала згоду на зміну
основного зобов'язання, в тому числі і
збільшення розміру боргових
зобов'язань за кредитним договором.

Щодо задоволення заяви ОСОБА_2 (а.с.51)
щодо зменшення пені, то підстав для її
задоволення немає.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до роз'яснень даних в п.27
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин "
від 30 березня 2012 року № 5, „положення
частини третьої статті 551 ЦК України
про зменшення розміру неустойки може
бути застосовано судом лише за заявою
відповідача до відсотків, які
нараховуються як неустойка, і не може
бути застосовано до сум, які
нараховуються згідно з частиною другою
статті 625 ЦК, які мають іншу правову
природу. При цьому проценти, які
підлягають сплаті згідно з положеннями
статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не
підлягають зменшенню через
неспівмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Отже, як випливає кредитного договору
та розрахунку заборгованості, відсутні
підстави для застосування норми ч.3
ст.551 ЦК, оскільки нарахована пеня (328
160,77 грн.) не тільки значно, а й взагалі
не перевищує розмір збитків (60237,13
доларів США) за курсом НБУ, ні на час
звернення позивача до суду (27 січня 2014
року - 7,99 грн. за долар США, що складало
481294,67 грн.), ні час ухвалення
оскаржуваного рішення (4 липня 2014 року -
11,83 грн. за долар США, що складало 712605,25
грн.).

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, однак апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржене рішення слід
скасувати не в частині, як просить
апелянт, а повністю, оскільки наявність
двох рішень різних судів з приводу
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, з того самого предмету
спору, утруднить їх розуміння та
виконання, зокрема в частині вимог
солідарного стягнення заборгованості
з обох відповідачів.

Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на
користь якої постановлено рішення
присуджуються документально
підтверджені судові витрати з другої
сторони.

Як вбачається з квитанцій наявних в
матеріалах справи банком сплачено
судовий збір при подачі позову 3654 грн.
та при подачі апеляційної скарги 1827
грн., що разом складає 5481 грн., і цю суму
слід стягнути з відповідачів на
користь банку.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, а тому рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314,316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду
від 04 липня 2014 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно
на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
-60 237 доларів США, 328160,77 грн. пені та
судовий збір в розмірі 5481 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
про визнання договору поруки
припиненим відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: