Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5072/14
Головуючий у 1-й інстанції: Козлова
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі: Остащенко О.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КЛМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АРЖЕКСТАЛЬ» про
передачу предмета іпотеки в управління
іпотекодержателя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
третя особа: ТОВ «АРЖЕКСТАЛЬ» про
передачу предмета іпотеки в управління
іпотеко держателя.

В позові зазначало, що відповідно до
укладеного договору № ZPONLOK02546 від 22.10.2012
року, ТОВ „Аржексталь" отримало кредит
у розмірі 736 000,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 27,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 21.10.2013 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між
банком та ОСОБА_5 22.10.2012 року укладено
договір іпотеки, який посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу
Запорізької обл. ОСОБА_6, та
зареєстровано в реєстрі за N11234.
Відповідно до умов договору іпотеки
відповідач передав в іпотеку належне
йому майно, а саме: не житлове
приміщення 1А, загальною площею 119,4 кв.м,
яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

В порушення умов кредитного договору,
відповідач свої зобов'язання виконав
частково, у зв'язку з чим, банк
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. 10.12.2013 року суд виніс рішення,
яким було звернуто стягнення на
предмет іпотеки, а саме на не житлове
приміщення 1А, загальною площею 119,4
кв.м., яке розташована за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
приміщення ПАТ КБ «ПриватБанк».

На теперішній час Банк бажає
реалізувати своє право на управління
предметом іпотеки, тому просив суд
передати в управління ПАТ КБ
«ПриватБанк» нерухомість, щодо якої
10.12.2013 року по справі № 334/8952/13 винесено
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме: на нежитлове
приміщення 1А, загальною площею 119,4 кв.м,
яке розташована за адресою: АДРЕСА_1, на
період до його реалізації або повного
виконання умов кредитного договору №
ZP0NLOKO2546 від 22.10.2012 року та зобов'язати
ОСОБА_5, на період до реалізації
предмету іпотеки або повного виконання
умов кредитного договору № ZPONLOK02546 від
22.10.2012 року повністю звільнити від
будь-яких осіб та їх майна предмета
іпотеки, а саме: не житлове приміщення
1А, загальною площею 119, 4 кв.м., яке
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновку суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Стягнути з відповідача на
користь Банку понесені судові витрати.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, представника
апелянта, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що відповідно до укладеного договору
№ ZPONLOK02546 від 22.10.2012 року, ТОВ
„Аржексталь" отримало кредит у розмірі
736 000,00 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 27,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 21.10.2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, між банком та ОСОБА_5, 22.10.2012
року укладено договір іпотеки, який
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької обл. ОСОБА_6, та
зареєстровано в реєстрі за N11234.
Відповідно до умов договору іпотеки
відповідач передав в іпотеку належне
йому майно, а саме: не житлове
приміщення 1А, загальною площею 119,4 кв.м,
яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1(а/с
4-11).

10.12.2013 року Ленінський райсуд
м.Запоріжжя заочним рішенням за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк», звернув
стягнення на предмет іпотеки, а саме на
не житлове приміщення 1А, загальною
площею 119,4 кв.м., яке розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного приміщення ПАТ КБ
«ПриватБанк»(а/с 12-14).

Порядок задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки передбачено Розділом 5 Закону
України "Про іпотеку" .

Один із таких способів визначено
положеннями ст. 34 вказаного Закону, де
передбачено, що після прийняття
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки і з метою отримання
продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або за рішенням
суду може бути переданий
іпотекодержателю або іншій особі в
управління на період до його
реалізації у порядку, встановленому
цим Законом. Управління майном
здійснюється відповідно до
законодавства.

Продукція, плоди і доходи, отримані
в результаті управління предметом
іпотеки, спрямовуються на задоволення
забезпечених іпотекою вимог
іпотекодержателя, якщо інше не
встановлено договором або рішенням
суду.

Статтею 39 Закону України "Про
іпотеку" встановлено, що у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначається заходи щодо
забезпечення збереження предмету
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні.

З аналізу наведених правових норм
вбачається, що передача майна в
управління не є безумовною в разі
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Так, підставою передачі іпотечного
майна в управління законодавець
визначив, як наявність мети отримання
продукції, плодів та доходів, так і
необхідність в забезпеченні належного
господарського використання
іпотечного майна відповідно до його
цільового призначення та з зазначенням
умов управління відповідно до вимог
Закону.

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк", на
наявність вказаних обставин не
посилався, а як підставу позовних вимог
зазначив сам факт наявності судового
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки з посиланням на ст.34 ЗУ
«Про іпотеку».

Однак, як вказано вище, з даними
обставинами законодавець не пов'язує
настання наслідків на які розраховує
позивач, а саме передачу майна в
управління.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини справи,
доказам, які надані сторонами дав
належну оцінку та дійшов вірного
висновку про відсутність передбачених
законом підстав для задоволення позову
та передачу іпотечного майна в
управляння.

Також суд вірно зазначив, що не
підлягають задоволенню і вимоги банку
про покладення на відповідача
обов'язку звільнення приміщень та
своєї присутності, оскільки такі
вимоги позивач не обгрунтував, до того
ж така вимога суперечить змісту
розуміння управління цим майном за
цільовим призначенням, так як фактично
таке призведе до припинення його
цільового використання. Крім того, як
встановив суд першої інстанції право
власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме
майно скасовано і він не є його
власником.

За змістом ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
не спростовують рішення суду першої
інстанції і не дають підстав для
визнання його таким що ухвалене з
порушенням вимог матеріального чи
процесуального права, тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КЛМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у цій
справі залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: