У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до державного підприємства
«Завод ім. В.О. Малишева» про стягнення
заборгованості із заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку при звільненні,
за касаційною скаргою державного
підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»,
подану представником Бондарчук О.А., на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 13 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 26 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, який у подальшому
уточнив і просив стягнути з державного
підприємства «Завод ім. В.О.
Малишева» (далі - ДП «Завод ім. В.О.
Малишева») заборгованість із
заробітної плати у сумі 152 грн.,
середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку при звільненні,
виходячи з розрахунку у сумі 160 грн. 64
коп. за кожний робочий день, визначений
відповідним загальним графіком
робочих днів по 8-годинному робочому
дню, з помісячним відрахуванням з цієї
суми податків.

Позивач посилався на те, що з 24 жовтня
2011 року він працював на посаді майстра
дільниці у ДП «Завод ім. В.О. Малишева». 2
вересня 2013 року він звільнився з
підприємства за власним бажанням. При
звільненні з ним не було проведено
остаточний розрахунок, не сплачена
заборгованість із заробітної плати,
тому він просив стягнути вказані вище
суми у судовому порядку.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від

13 березня 2014 року, з урахуванням
виправлень внесених ухвалою цього ж
суду від 10 квітня 2014 року, позов ОСОБА_6
задоволено частково, стягнуто на його
користь з ДП «Завод ім. В.О. Малишева»
середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку при звільнені у
сумі 12 555 грн. 35 коп. У задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 26 травня 2014 року залишено
без змін рішення Харківського
районного суду Харківської області від
13 березня 2014 року.

У касаційній скарзі ДП «Завод ім. В.О.
Малишева» порушує питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду,
мотивуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, із ухваленням
нового рішення у справі про відмову в
задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що ОСОБА_6 з 24
жовтня 2011 року до 2 вересня 2013 року
працював у ДП «Завод ім. В.О. Малишева»
на посаді майстра дільниці. Наказом від
2 вересня 2013 року № 165 позивач
був звільнений із займаної посади за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України.

Судом також встановлено наявність
порушень з боку відповідача щодо
строків виплати належних звільненому
працівнику сум і, що остаточний
розрахунок з позивачем було проведено
30 грудня 2013 року. При визначенні
середньомісячної заробітної плати
ОСОБА_6, суд виходив із фактичних даних,
що містяться в розрахункових листках
позивача за липень-серпень 2013 року, і
визначив середньоденну заробітну
плату у розмірі 147 грн. 71 коп. При цьому,
у період з 3 вересня 2013 року по 30 грудня
2013 року було 85 робочих днів, отже
середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку при звільненні,
становить 12 555 грн. 35 коп.

Встановивши вищезазначені обставини у
справі, застосувавши до спірних
правовідносин положення ст. 117 КЗпП
України, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, дійшов
висновку про часткове задоволення
позову й стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку за період з 3 вересня 2013
року по 30 грудня 2013 року у сумі 12 555 грн.
35 коп.

Однак з таким висновком суду повністю
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові
сум власник або уповноважений ним
орган повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

Таким чином, установивши під час
розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за
весь період затримки розрахунку, а в
разі непроведення його до розгляду
справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у
зв'язку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди не врахували вищезазначеної
правової позиції Верховного Суду
України, викладеної у постанові №
6-60цс11 від 21 листопада 2011 року і невірно
визначили розмір відшкодування за час
затримки розрахунку.

З урахуванням викладеного судові
рішення не можна визнати законними й
обґрунтованими, а тому вони підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»,
подану представником Бондарчук О.А.,
задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 13
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від
26 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.А. Макарчук А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана
Головуючий Судді: