Справа №483/1359/14-ц 08.12.2014 08.12.2014 08.12.2014
Провадження №22-ц/784/3351/14
Провадження № 22-ц/784/3351/14
Головуючий у першій інстанції: Рак Л.М.
Категорія 5 Доповідач
в апеляційній інстанції: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

08 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Орельською Н.М.,

за участю :

- позивача ОСОБА_3,

- представників відповідача ТОВ
«Форт Геліос» - Черепенка В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 07 листопада 2014
року, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Форт Геліос» (далі -
ТОВ «Форт Геліос») та Реєстраційної
служби Очаківського міськрайонного
управління юстиції Миколаївської
області (далі - реєстраційна служба) про
визнання недійсною державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно,

встановила:

17 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до ТОВ
«Форт Геліос» та реєстраційної служби
про визнання недійсною державної
реєстрації права власності ТОВ «Форт
Геліос» на нерухоме майно, а саме гараж
з підсобними приміщеннями, що
розташований по АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що він є
добросовісним користувачем вказаного
гаражу з підсобними приміщеннями.

Згідно договору купівлі-продажу
від 01 березня 2006 року та рішення
постійно діючого третейського суду
Чорноморської товарної біржі
агропромислового комплексу від 14
березня 2006 року, яким вказаний договір
визнаний дійсним, ТОВ «Форт Геліос» не
є власником цього майна.

Ці обставини підтверджується
рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 12 вересня 2007
року

Не дивлячись на це, 14 червня 2014
року йому стало відомо, що у вересні 2013
року реєстраційна служба провела
державну реєстрацію речових прав
ТОВ «Форт Геліос» на вказаний гараж з
підсобними приміщеннями на підставі
того ж договору купівлі-продажу та
рішення третейського суду, які мають
інший зміст та на його думку, є
підробленими.

Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив задовольнити
позов.

Заперечуючи проти позову,
представники відповідача ТОВ «Форт
Геліос», посилалися, як на
недоведеність вимог, так і пропуск
позивачем позовної давності.

-2-

Представник відповідача
реєстраційної служби проти позову
заперечував, посилаючись на законність
державної реєстрації речових прав
товариства на нерухоме майно.

Рішенням Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 07 листопада 2014
року відмовлено у задоволенні позову.

ОСОБА_3 подав на це рішення
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позов.

В запереченнях на апеляційну
скаргу ТОВ «Форт Геліос» посилалося на
її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача, представників відповідача,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позовну
давність не пропущено та реєстраційною
службою державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно ТОВ «Форт
Геліос» проведена відповідно до вимог
законодавства.

Такий висновок суду першої
інстанції відповідає вимогам закону та
ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 328
ЦК України право власності набувається
на підставах, які не заборонені
законом, зокрема, із правочинів. Право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону, або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Право вибору способу судового
захисту належить виключно позивачеві
(ч. 1 ст. 20 ЦК України, статті 3,
4 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 12 вересня 2007
року відмовлено у позові ТОВ «Форт
Геліос» до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні нерухомим
майном (а.с.4-5).

Відмовляючи у позові, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що ТОВ «Форт Геліос» не
довело, що є власником спірного гаражу
з підсобними приміщеннями (яким
користувався позивач по даній справі)
та, що його право власності на це майно
порушено і підлягає захисту.

Дане рішення ґрунтувалось на
договорі купівлі-продажу від 01 березня
2006 року за яким ТОВ «Форт Геліос»
придбало у колективного
риболовецького господарства
«Чорноморець» нерухоме майно, яке
знаходиться у АДРЕСА_1 і складалося з
об'єктів, в переліку яких гараж не
вказаний, та рішенні постійно діючого
третейського суду Чорноморської
товарної біржі агропромислового
комплексу від 14 березня 2006 року, яким
вказаний договір визнано дійсним.

Також матеріали справи містять
інший договір купівлі-продажу від тієї
ж дати, між тими самими сторонами про
придбання ТОВ «Форд Геліос» нерухомого
майна, яке знаходиться за тією ж
адресою і складається з об'єктів,
зокрема зазначеного позивачем гаражу
та рішення того ж постійно діючого
третейського суду від 14 березня 2006
року, яким вказаний договір визнано
дійсним.

-3-

04 грудня 2007 року нерухоме майно
на підставі цих документів було
зареєстровано Очаківською міською
філією Миколаївського МБТІ на праві
власності за товариством.

13 вересня 2013 року реєстраційною
службою прийнято рішення № 5838207 про
державну реєстрацію права власності
ТОВ «Форт Геліос» на нежитлові будівлі
та споруди, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, до складу яких відноситься
вказаний позивачем гараж (а.с.68).

Із матеріалів наданих
реєстраційною службою вбачається, що
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень керівник товариства надав
саме договір купівлі-продажу, згідно
якого ТОВ «Форт Геліос» придбало
нерухоме майно, зокрема вказаний
позивачем гараж та рішення
третейського суду від 14 березня 2006
року, яким вказаний договір визнано
дійсним.

Стаття 204 ЦК України передбачає
презумпцію правомірності правочину.

Проте, зазначені договір та
рішення постійно діючого третейського
суду є чинними (не визнано недійсним та
не скасоване). Іншого позивач не надав.

Вимог щодо оспорювання
виникнення права власності ТОВ «Форт
Геліос» на гараж з підсобними
приміщеннями, позивач не пред'являв,
хоча від вирішення таких вимог
залежить державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За такого, суд, в межах заявлених
вимог, вірно надав правову оцінку лише
дійсності державної реєстрації
речових прав, та не надав правової
оцінки щодо дійсності
правовстановлюючих документів
товариства на нерухоме майно.

Тому підстав для постановлення
окремої ухвали судом апеляційної
інстанції, згідно ст. 211 ЦПК України, не
вбачається.

Відповідно до ст.2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, що
супроводжується внесенням
відповідних записів до державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та їх обтяжень.

Тобто реєстрація права власності -
це не виникнення самого права, а
визнання і підтвердження такого права.
Реєстрація права власності є похідною
від встановлення фактів виникнення,
переходу або припинення права.

Тому вимоги ОСОБА_3 за вказаним
позовом щодо визнання недійсною
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, є передчасними.

За такого, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
державна реєстрація права власності
проведена реєстраційною собою
відповідно до вимог законодавства.
Тому суд вірно відмовив у задоволенні
позову.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційну скаргу слід відхилити.

-4-

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з відповідачів на користь
позивача не підлягає стягненню судовий
збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, а рішення Очаківського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 07 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: