ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/2989/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1;

представника відповідача
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3)
звернулася до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі
по тексту - відповідач, ОСОБА_4) про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 23.07.2013 року задоволено
позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з
ОСОБА_4 на її користь аліменти у розмірі
1/6 частини його заробітку (доходу)
щомісяця, починаючи з 5 березня 2013 року
й до закінчення нею навчання - 30 червня
2016 року. На підставі даного рішення
видано виконавчий лист, який перебуває
на виконання у Відділі державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м.
Києві.

Однак відповідач аліменти на утримання
доньки не сплачує, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість у сумі 4 812,17
грн. На підставі положень ч. 1 ст. 196
Сімейного кодексу України (далі по
тексту - СК України) позивач просить
стягнути з відповідача пеню у розмірі 1%
за кожен день прострочення від суми
заборгованості, яка виникла у наслідок
несплати відповідачем аліментів, що в
загальній сумі становить 14 891,96 грн.

У відбувшихся судових засіданнях
представником позивача, до початку
розгляду справи по суті, неодноразово
подавались уточнені позовні заяви,
відповідно до змісту останньої,
позивач, посилаючись на невиконання
відповідачем рішення суду про
стягнення з нього аліментів, просив суд
стягнути з ОСОБА_4 на її користь
неустойку (пеню) від суми несплачених
аліментів за період з 05.03.2013 року по
05.03.2014 року у загальній сумі 51 200 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) крім прав та
обов'язків, визначених у статті 27 цього
Кодексу, позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову, а відповідач
має право визнати позов повністю або
частково.

Дослідивши подану позивачем уточнену
позовну заяву, враховуючи, що заява
подана ними у відповідності до
приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд
приймає її до розгляду та вважає за
необхідне здійснити розгляд справи з
урахуванням викладених позивачем
уточнень.

У судовому засіданні, яке відбулось 04
вересня 2014 року, представником
позивача подано заяву про зменшення
позовних вимог на 37,46 грн. та в якій
позивач просить суд стягнути з
відповідача неустойку від суми
несплачених аліментів за вказаний вище
період у сумі 51 162,54 грн. Зменшені
позовні вимоги представник позивача
підтримав, вважав їх обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у відбувшихся
судових засіданнях позовні вимоги не
визнав, звернувши увагу на те, що
рішення суду про стягнення з
відповідача аліментів набрало
законної сили лише 29.10.2013 року та після
цієї дати ним вчинялись усі дії щодо
сплати визначених рішенням суду
аліментних зобов'язань, а відтак
відсутня його вина у затримці
отримання позивачем грошових коштів.

Суд, вислухавши у відбувшихся судових
засіданнях пояснення представників
позивача та відповідача, повно,
всебічно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 є рідною
донькою ОСОБА_4, яка навчається у
Національному медичному університеті
імені О.Богомольця на денній формі
навчання.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у
розмірі 1/6 частини його заробітку
(доходу) щомісяця, починаючи з 05 березня
2013 року й до закінчення нею навчання - 30
червня 2016 року. Ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року дане
рішення залишено без змін.

Посилаючись на невиконання
відповідачем рішення суду та наявність
у нього заборгованості за несплату
аліментних зобов'язань, позивачем
нараховано неустойку (пеню) на суму
несплачених аліментів за період з
05.03.2013 по 05.03.2014 року.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових і
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України.

Тобто, аліментні зобов'язання
визначені позивачу рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
23 липня 2013 року підлягали виконанню ним
після набрання даним судовим рішенням
законної сили, а відтак і обов'язок щодо
їх сплати (аліментів) виник у
відповідача лише 29 жовтня 2013 року.

Отже, з урахуванням наведеного, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача неустойки
(пені) від суми несплачених аліментів
за період з 05.03.2013 року по 29.10.2013 року не
підлягають задоволенню у зв'язку з їх
безпідставністю.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення
з відповідача неустойки (пені) від суми
несплачених аліментів за період з
29.10.2013 року по 05.03.2014 року судом
встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 196 цього Кодексу при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

13 листопада 2013 року на виконання
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 23 липня 2013 року видано
виконавчий лист, та який 19 листопада 2013
року позивачем пред'явлено до
виконання до Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м.
Києві.

20 листопада 2013 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
відкрито виконавче провадження з
виконання зазначеного рішення суду.

12 грудня 2013 року, після встановлення
місця роботи боржника (відповідача у
даній справі), державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Дарницького районного управління
юстиції у м. Києві винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження.

Водночас, після набрання рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
23 липня 2013 року законної сили та під час
проведення виконавчих дій, відповідач
28.11.2013 року звертався до позивача
шляхом направлення на її адресу
телеграми з проханням надати йому
реквізити платіжної картки, на яку він
зміг би перераховувати аліменти, яка
залишена позивачем без відповіді, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами.

Окрім того, 06.12.2013 року відповідач
звертався до Відділу державної
виконавчої служби Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
та прокуратури Дарницького району м.
Києва, докази даних звернень наявні у
матеріалах справи, з проханням
повідомити, чи наявне у ВДВС
Дарницького РУЮ у м. Києві виконавче
провадження щодо стягнення з нього
аліментів та надати йому реквізити
депозитного рахунку для їх
перерахунку. У відповідь на звернення,
начальник ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва
лише 30 грудня 2013 року повідомив
відповідача про закінчення
виконавчого провадження та
направлення виконавчого документа до
ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

В подальшому, 24 грудня 2013 року
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві відкрито виконавче
провадження з виконання рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
23 липня 2013 року, а 10.02.2014 року ним же
винесено постанову про звернення
стягнення на заробітну плату боржника
та направлено її на виконання до ДУ
«Інститут педіатрії, акушерства і
гінекології НАМНУ» за місцем роботи
відповідача.

В цьому ж місяці проведено утримання
грошових коштів у сумі 1 227,47 грн. з
заробітної плати відповідача та в
подальшому вказані кошти перераховано
на картковий рахунок позивача. На
протязі березня-травня 2014 року уся
наявна заборгованість була утримана та
погашена перед позивачем.

В матеріалах наданого ВДВС
Шевченківського РУЮ м. Києва на запит
суду виконавчого провадження відсутні
докази повідомлення відповідача про
відкриття виконавчого провадження та
взагалі про хід проведення виконавчих
дій, а доказом його необізнаності про
їх проведення слугує наявний у
матеріалах цього ж виконавчого
провадження направлений на адресу ВДВС
лист, у якому відповідач вказує про
неотримання від ВДВС Шевченківського
РУЮ м. Києва жодних документів, що
унеможливлює сплату ним
заборгованості у правильному розмірі.

Таким чином, враховуючи наведене,
встановлені судом обставини вказують
на вчинення відповідачем усіх
доступних заходів для можливості
погасити заборгованість з аліментних
зобов'язань перед позивачем, а відтак і
на відсутність його вини за
прострочення їх сплати за період з
29.10.2013 року по 05.03.2014 року.

Водночас, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. за №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
зазначено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає за
наявності вини цієї особи. При цьому
підкреслено, що на платника аліментів
не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

В силу вищезазначеного, суд дійшов
висновку, що у відбувшихся судових
засіданнях не знайшов свого
підтвердження факт наявності вини
відповідача за прострочення сплати ним
аліментів, а відтак позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України
суд, відмовляючи в задоволенні
цивільного позову, також відмовляє
позивачу у стягненні з відповідача на
його користь понесених ним і
документально підтверджених судових
витрат.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.