АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
06 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця», Департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація), Директора департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) ОСОБА_2 про скасування
наказу та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-
№ апеляційного провадження:
інстанції: Марфіна Н.В. . Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 липня 2014 року позов
ОСОБА_1 до Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця», Департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація), Директора департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) ОСОБА_2 про скасування
наказу та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
задоволено частково.

Скасовано наказ Департаменту культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) № 42-к від 03 лютого 2014
року «Про ОСОБА_1».

Зобов'язано Національний
історико-архітектурний музей
«Київська фортеця» виплатити ОСОБА_1
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 139 504,04 грн.
без урахування прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині виплати середньої
заробітної плати за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Департаменту культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) в дохід держави судовий
збір у сумі 121,80 грн.

Стягнуто з Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» в дохід держави
судовий збір у розмірі 636,62 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду,
Національний історико-архітектурний
музей «Київська фортеця» подав
апеляційну скаргу,в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду в частині задоволення позовних
вимог щодо зобов'язання Національного
історико-архітектурного музея
«Київська фортеця» виплатити позивачу
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 139 504,04 грн.
без урахування податку та інших
обов'язкових платежів та стягнення
судового збору в розмірі 632,62 грн.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
доНаціонального
історико-архітектурного музея
«Київська фортеця» в повному обсязі. На
думку апелянта, суд дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, оскільки чинне законодавство
не передбачає можливості звернення до
суду з вимогою про виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
окремо від вимог про поновлення на
роботі. Крім того, звертає увагу на те,
що під час розгляду справи за позовом
про поновлення на роботі ОСОБА_1
відмовився від позовних вимог в
частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 05
листопада 2012 року до моменту
поновлення на роботі, вказана відмова
була прийнята судом. Також, зазначає. що
засновником Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» є Київська міська
державна адміністрація, а керівництво
діяльністю музею здійснює Головне
управління культури Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київська міська державна
адміністрація). Таким чином,
відповідачем у справі щодо сплати
коштів за час вимушеного прогулу має
бути або Київська міська державна
адміністрація або Департамент
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації). Також,
вважає, що суд першої інстанції
неправильно застосував положення
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100, та помилково
розраховував суму середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
виходячи з даних за два останні
календарні місяці, що передували
звільненню.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 в
інтересах Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити
з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували, вважали, що спір
вирішений судом правильно.

Директор департаменту культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) ОСОБА_2, а також
представник Департаменту культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація), в судове засідання не
з'явилися, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, наказом Головного
управління культури Київської міської
державної адміністрації № 70-к від 10
травня 1995 року ОСОБА_1 було прийнято на
посаду директора Музею «Київська
фортеця» з 10 травня 1995 року.

Наказом Головного управління культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 299-к від 05 липня 2012
року за безпідставне невиконання
доручень Головного управління
комунальної власності від 12 червня 2012
року, Головного управління культури
від 3 липня 2012 року ОСОБА_1 було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани та
доручено до 11 липня 2012 року забезпечити
вільний доступ працівникам БТІ для
обстеження приміщення № 2 літ. А на вул.
Старонаводницькій.

Наказом Головного управління культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 317-к від 17 липня 2012
року ОСОБА_1 звільнено з посади
директора Музею «Київська фортеця» на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КзпП України у
зв'язку з систематичним невиконанням
покладених на нього обов'язків.

Наказом Головного управління культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 437-к від 17 вересня 2012
року внесено зміни і доповнення до
наказу № 317-к у частині дати звільнення
ОСОБА_1

Наказом Головного управління культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 537-к від 05 листопада 2012
року скасовано наказ № 437-к від 17
вересня 2012 року та змінено дату
звільнення ОСОБА_1 на 05 листопада 2012
року.

Рішення Апеляційного суду міста Києва
від 13 березня 2014 року визнано
незаконними накази Головного
управління культури і мистецтв
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 05 липня 2012 року №299-к
про оголошення догани; від 17 липня 2012
року №317-к про звільнення з роботи; від
17 вересня 2012 року №437-к «Про внесення
змін і доповнень до наказу Головного
управління культури від 17 липня 2012 року
за №317-к»; від 05 листопада 2012 року №537-к
«Про внесення змін і доповнень до
наказу Головного управління культури
від 17 липня 2012 року №317-к». Поновлено
ОСОБА_1 з 05 листопада 2012 року на посаді
директора Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» (а.с.10-11).

Відповідно до рішення Київської
міської ради № 198/7535 від 15 березня 2012
року «Про діяльність виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)», розпорядження
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 1956 від 6 листопада 2012
року «Про внесення змін до
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 22 серпня
2005 року № 1566» та враховуючи наказ
Головного управління культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 30 листопада 2012 року
№ 348 «Про організаційно-правові заходи,
пов'язані з перейменуванням Головного
управління культури», внесено зміни до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців від 29
листопада 2012 року та перейменовано
Головне управління культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) у Департамент культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Відповідно до наказу Департаменту
культури виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) №42-к від 03
лютого 2014 року «Про ОСОБА_1», внесено
зміни до п. 1 наказу Головного
управління культури виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) від 17 липня 2012 року №317-к
(зі змінами від 05 листопада 2012 року
№537-к), а саме: слова та цифри «у зв'язку
з систематичним невиконанням
покладених на нього обов'язків п. 3 ст.
40 КЗпП України» замінити словами та
цифрами «у зв'язку з одноразовим
грубим порушенням трудових обов'язків
керівника, ч. 1 ст. 41 КЗпП України» (а.с.4).

17 квітня 2014 року ОСОБА_1 на підставі
наказу Департаменту культури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) було поновлено на
посаді директора Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» з 05 листопада 2012
року (а.с.59).

27 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця», Департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація), Директора департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) ОСОБА_2, в якому, з
урахуванням подальших уточнень, просив
поновити строк звернення із позовом в
частині оскарження наказу №42-к від 03
лютого 2014 року, визнати зазначений
наказ незаконним та скасувати його,
зобов'язати Національний
історико-архітектурний музей
«Київська фортеця» виплатити йому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 05 листопада 2012 року по момент
виплати суми заборгованості, а також
стягнути з Директора департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) ОСОБА_2 на користь
Національного історико-архітектурного
музею «Київська фортеця» заподіяну нею
шкоду у зв'язку з оплатою позивачу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_1, скасувавши наказ
Департаменту культури Виконавчого
органу Київської міської ради
(Київська міська державна
адміністрація) № 42-к від 03 лютого 2014
року «Про ОСОБА_1», а також зобов'язавши
Національний історико-архітектурного
музей «Київська фортеця» виплатити
ОСОБА_1 середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 139 504,04 грн.
без урахування прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Так, працівник, якого було незаконно
звільнено з роботи має право на
отримання середнього заробітку за час
вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи. При цьому,
працівник не втрачає такого права і
після винесення органом, який
розглядав трудовий спір, рішення про
поновлення на роботі, у разі, якщо
вказане питання не було вирішено
одночасно з питанням про поновлення на
роботі.

Частина 2 ст. 235 КЗпП України не містить
заборони на пред'явлення працівником
вимог про виплату йому середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи,
окремо від вимог про поновлення на
роботі.

Таким чином, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що суд дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для стягнення на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, оскільки чинне
законодавство не передбачає
можливості звернення до суду з вимогою
про виплату середнього заробітку за
час вимушеного прогулу окремо від
вимог про поновлення на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду справи про поновлення на
роботі, ОСОБА_1 також заявляв вимоги
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу. В ході
повторного розгляду справи ухвалою
Апеляційного суду міста Києва від 13
березня 2014 року було прийнято відмову
ОСОБА_1 від позовних вимог в частині
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу (а.с.7).

Разом з тим, відповідачем в справі за
позовом ОСОБА_1 про поновлення на
роботі був саме Департамент культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), до якого і були
заявлені вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Також суд першої інстанції дійшов
законного та обґрунтованого висновку
про те, що Національний
історико-архітектурний музей
«Київська фортеця» є належним
відповідачем стосовно вимог позивача
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, враховуючи, що
саме Національний
історико-архітектурний музей
«Київська фортеця» здійснював
нарахування та виплату позивачу
заробітної плати, відповідно доп. 1.5
Положення про Національний
історико-архітектурний музей
«Київська фортеця», музей є юридичною
особою, має самостійний баланс,
розрахунковий та інші рахунки в
установах банків, користується всіма
видами банківських послуг і кредитів,
має печатку із своєю назвою, штампи,
бланки, має право від свого імені
укладати договори, набувати майнові та
немайнові права, бути позивачем і
відповідачем в суді, займатися
діяльністю, яка відповідає напрямкам,
передбаченим цим Положенням.

Відповідно до положень п. 7.1. Положення
про Історико-архітектурну
пам'ятку-музей «Київська фортеця», п. 1.2.
Посадової інструкції директора
Історико-архітектурної пам'ятки-музею
«Київська фортеця» Департамент
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), як
правонаступник Головного управління
культури Київської міської державної
адміністрації, здійснює лише
призначення та звільнення директора
музею за погодженням із заступником
голови Київської міської державної
адміністрації. Заробітна плата
працівників, у тому числі директора
нараховується у відповідності до
штатного розкладу, та виплачується
Національним історико-архітектурним
музеєм «Київська фортеця».

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції в частині обрахунку та
вирішення питання про виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Так, середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

Відповідно до положень п. 2 Порядку,
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу працівника
обчислюється виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
виплата, тобто, що передують дню
звільнення працівника з роботи. Якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Якщо і протягом цих місяців
працівник не відпрацював жодного
робочого дня, середня заробітна плата
обчислюється відповідно до останнього
абзацу пункту 4 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати визначено, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Розраховуючи розмір середньденної
заробітної плати, суд першої інстанції
виходив з даних про розмір заробітної
плати за вересень та жовтень 2012 року,
зазначених в наданій позивачем довідці
від 08 липня 2014 року №224 (а.с.134).

При цьому, суд не врахував, що з 10 липня
2012 року по 02 листопада 2012 року ОСОБА_1
перебував на лікарняному, що також не
заперечувалося і самим позивачем.
Копії лікарняних листів були долучені
до матеріалів справи.

Відтак, середньоденна заробітна плата
має бути розрахована за два останні
повні місяці роботи, що передували
звільненню, а саме за травень та
червень 2012 року.

Відповідно до довідки Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» від 08 липня 2014 року
№224, наданої позивачем, за травень 2012
року позивачу було нараховано 8 239,25
грн., за червень 2012 року - 3 943,24 грн.
(а.с.134).

Разом з тим, відповідно до довідки №225,
наданої представником відповідача для
визначення середньоденної заробітної
плати ОСОБА_1, за травень 2012 року ОСОБА_1
було нараховано 3 809,25 грн., за червень - 3
943,24 грн., середньоденна заробітна плата
без урахування прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів становить
198,78 грн. (а.с.142).

При цьому, в довідці, яка була надана
позивачем, відсутні дані у зв'язку з чим
вона видавалася.

На обґрунтування правильності даних,
зазначених у наданій відповідачем
довідці №225, представником
Національного історико-архітектурного
музею «Київська фортеця» було надано
розгорнуті відомості щодо сум,
нарахованих ОСОБА_1 за травень 2012 року
та червень 2012 року, з яких вбачається,
що в суму, нараховану позивачу згідно
довідки №224 від 08 липня 2014 року за
травень було враховано одноразові
премії за квітень та травень 2012 року в
загальній сумі 4 430,00 грн., лікарняні за
квітень 2012 року в сумі 1 017,99 грн. Крім
того, в травні 2012 року ОСОБА_1 було
зроблено перерахунок зарплати за
квітень 2012 року, у зв'язку з тим, що він
перебував на лікарняному з 18 квітня 2012
року по 20 квітня 2012 року - 664,51 грн. В
травні 2012 року Національним
історико-архітектурним музеєм
«Київська фортеця» зроблено
перерахунок зарплати за травень 2012
року в зв'язку з тим, що ОСОБА_1
перебував в відрядженні з 24 травня 2012
року по 27 травня 2012 року 443,00 грн.

Як пояснив в судовому засіданні
представник Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця», премії, які були
нараховані позивачу до заробітної
плати за травень 2012 року, пов'язані з
професійними святами, та носять
одноразовий характер.

Вказані виплати не підлягають
врахуванню при обчисленні середньої
заробітної плати згідно з п. 4 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100.

В судовому засіданні порушувалося
питання про витребування документів на
підтвердження вказаних відомостей,
однак, позивач категорично заперечував
проти задоволення поданого
представником відповідача клопотання
та просив проводити апеляційний
розгляд на підставі наявних в
матеріалах справи доказів. В той же час
належних доказів на спростування
відомостей, які містяться в довідці №225
та розгорнутих відомостях сум,
нарахований ОСОБА_7 за травень 2012 року,
позивачем та його представником суду
не надано.

Колегія суддів для проведення
розрахунку суми середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, яка підлягає
стягненню на користь позивача, приймає
за основу розмір середньоденного
заробітку, визначений відповідачем, та
вважає його правильним.

При цьому, колегія суддів також
враховує дані розрахункових листів
позивача за спірні місяці (травень,
червень 2012 року) та загальновідому
обставину, що 18 квітня 2012 року в
Україні відзначали Міжнародний день
пам'яток та історичних місць, а 18 травня
2012 року - Міжнародний день музеїв.

Відтак, середньоденна заробітна плата
ОСОБА_1 становить 198,78 грн. (травень 2012
року - 3809,25 грн. (20 робочих днів). Червень
2012р. - 3 943,24 грн. (19 робочих днів). 3809,25 грн.
+ 3943,25грн. = 7752,50 грн. 7752,49 грн.: 39 (робочі
дні) = 198.78 грн.).

З урахуванням наведених даних, сума
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, яка підлягає стягненню на
користь ОСОБА_1 відповідно до положень
ст. 235 КЗпП України за період з
05листопада 2012 року (час звільнення) по 13
березня 2014 року (дата постановлення
судового рішення про поновлення
позивача на роботі) становить 72 654,09 грн.

В частині визначення періоду стягнення
сторонами рішення суду оскаржено не
було. В судовому засіданні ОСОБА_1
зазначив, що він погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
періоду, за який має бути обраховано
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, та має намір в майбутньому
порушити перед судом питання про
стягнення середнього заробітку про час
вимушеного прогулу в період з моменту
ухвалення рішення суду до дня видання
наказу на підставі вимог ст.236 КЗпП
України.

Крім того, вирішуючи питання про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу на
підставі ст. 235 КЗпП України, суд першої
інстанції в резолютивній частині
помилково зазначив про зобов'язання
Національного історико-архітектурного
музею «Київська фортеця» виплатити
ОСОБА_1 вказані суми, замість їх
стягнення.

Рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позовних вимог про
скасування наказу Департаменту
культури Виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) № 42-к від 03 лютого 2014
року «Про ОСОБА_1», стягнення з
Директора департаменту культури
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) ОСОБА_2 на користь
Національного історико-архітектурного
музею «Київська фортеця» заподіяну нею
шкоду у зв'язку з оплатою позивачу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу сторонами не оскаржено, а тому,
в суду апеляційної інстанції відсутні
підстави для перевірки правильності
висновків суду в цій частині.

Таким чином, рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 липня 2014
року підлягає зміні в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу шляхом зменшення розміру
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, який підлягає стягненню на
користь ОСОБА_1, з 139 504 грн. 04 коп. до 72 654
грн. 09 коп., та викладення абзацу
третього резолютивної частини рішення
в новій редакції.

Відповідно, рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 липня 2014
року підлягає скасуванню і в частині
стягнення судового збору з
Національного історико-архітектурного
музею «Київська фортеця» з ухваленням
в цій частині нового рішення.

Враховуючи обсяг задоволених вимог,
відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України з Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» в дохід держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
726 грн. 54 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 липня 2014 року в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу змінити, зменшити
розмір середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, який підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1, з 139 504 грн.
04 коп. до 72 654 грн. 09 коп., у зв'язку з чим
абзац третій резолютивної частини
рішення викласти в наступній редакції:

Стягнути з Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 72 654 грн. 09 коп. (сімдесят
дві тисячі шістсот п'ятдесят чотири)
грн. 09 коп.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 липня 2014 року в частині
стягнення судового збору з
Національного історико-архітектурного
музею «Київська фортеця» скасувати та
ухвалити нове.

Стягнути з Національного
історико-архітектурного музею
«Київська фортеця» в дохід держави
судовий збір в сумі 726 грн. 54 коп. (сімсот
двадцять шість) грн. 54 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А.Пікуль

В.В. Саліхов