Справа № 639/4923/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря -
Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-тя особа відділ ГІРФО УМВС
України в Харківській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа
відділ ГІРФО УМВС України в
Харківській області, в якому просила
суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування житловою
квартирою АДРЕСА_1, внаслідок не
проживання за вказаною адресою понад
два роки, та зобов'язати третю особу
зняти відповідачів з реєстрації місця
проживання за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1, в якій на
сьогоднішній день і проживає.

Разом з позивачем в квартирі
зареєстровані її сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3

На час реєстрації відповідачів у
квартирі, сторони проживали разом, але
на сьогоднішній день кожен з
відповідачів мають свої сім'ї та
проживають окремо.

Відповідачі не проживають у зазначеній
квартирі понад два роки.

Відповідач вказує, що хоча відповідачі
і не проживають за вказаною адресою,
комунальні служби нараховують грошові
кошти відповідно до свої тарифів
виходячи з кількості зареєстрованих
осіб.

Позивач вказує, що вона, як власник
квартири, не бажає оплачувати
комунальні платежі за відповідачів,
оскільки вони не компенсують витрати
на їх оплату, а в неї на сьогоднішній
день склалося скрутне матеріальне
становище.

У зв'язку з викладеним, позивач вважає
відповідачів такими, що втратили право
користування квартирою, що і змусило її
звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача, ОСОБА_4, яка діє
на підставі довіреності від 17.02.2014 року,
в судовому засіданні позов підтримала,
просила суд його задовольнити з
підстав, викладених в уточненій
позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності, проти
задоволення позову не заперечували.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, допитавши свідка, та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов слід задовольнити з наступних
підстав.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 22.04.1994
року 5 ХДНК №3-2249, ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1. (а.с. 9-12, 17)

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України
передбачено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно
позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Як пояснила суду представник позивача,
на теперішній час в спірній квартирі
зареєстровані, але не проживають
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що, на її
думку, є порушенням права власності
позивача.

Дана обставина підтверджується
матеріалами справи, а саме: згідно
довідки АДП ГУ ДМСУ в Харківській
області від 17.06.2014 року, ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 25)

Разом з тим, Актом про відсутність
особи за місцем проживання від 14.03.2014
року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.
ОСОБА_2 не проживає понад десть років, а
ОСОБА_3 - з середини 2012 року, після
одруження. Даний акт складений
мешканцями будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7. (а.с. 13) Крім того,
зазначеними особами було надано
письмові пояснення, в яких вони
конкретизували та підтвердили
обставини, встановлені в Акті від 14.03.2014
року. (а.с. 14-16)

Так, позивач вважає, що факт реєстрації
відповідачів, у належній їй квартирі,
порушує її права, як власника, оскільки
вона змушена сплачувати рахунки
відповідачів за надані комунальні
послуги, а вона, на сьогоднішній день,
перебуває у скрутному матеріальному
становищі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Також, враховуючи ту обставину, що
відповідачі за місцем реєстрації
тривалий час не проживають, позивач
вважає їх такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Отже, відповідно до вказаних положень
закону, підставою для визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, є відсутність
цієї особи без поважних причин
протягом встановленого законом строку
в жилому приміщенні, право
користування яким має ця особа.

В судовому засіданні була допитана
свідок ОСОБА_7, яка пояснила суду, що
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає
понад десть років, а ОСОБА_3 - з середини
2012 року, після одруження. Відповідачі
мають свої сім'ї, та проживають окремо
від позивача.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 у своїй
заяві від 12.09.2014 року повідомив суду, що
він більше двох років разом з позивачем
в її квартирі не проживає, на даний час
має свою сім*ю, та проживає окремо.
Відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що він
тривалий час не проживає разом зі своєю
матір'ю - ОСОБА_1 у її квартирі, а
проживає разом зі своєю дружиною у
власній квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Відтак, суд погоджується з доводами
представника позивача, та вважає, що
реєстрація відповідачів у квартирі,
яка належить на праві приватної
власності ОСОБА_1 є порушенням права
власності позивача, а тому позов
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 208, 209, 212-215 ЦПК,
ст.ст. 11, 317, 319,321, 328, 334, 391, 405 ЦК України,
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя
особа відділ ГІРФО УМВС України в
Харківській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, знявши його з
реєстрації місця проживання за
вказаною адресою.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, знявши його з
реєстрації місця проживання за
вказаною адресою.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10-ти днів з
дня його проголошення, а особами які не
були присутні в судовому засіданні у
той же строк з моменту одержання його
копії.

Суддя
В.В. Труханович