Справа №480/2150/14-ц 02.12.2014 02.12.2014 02.12.2014
Провадження №22-ц/784/3114/14 Суддя по
1 інстанції - Карікова Л.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

2 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання
- Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представників відповідача -
Облпсихлікарні № 2 - Лушнікова В.П.,
Педака А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Миколаївської обласної психіатричної
лікарні № 2

на рішення Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 20
жовтня 2014 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 2 про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,

встановила:

8 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 2 (далі -
Облпсихлікарня №2) про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказував, що
прийнятий на роботу до відповідача
з 12 грудня 2013 року на посаду
медсестри стаціонару
психоневрологічного відділення
№ 5.

Наказом № 68-к від 16 червня 2014 року, в
зв'язку виробничою необхідністю, був
переведений до відділення № 8 на
період з 1 липня по 31 серпня 2014 року.

Наказом № 88 - к від 29 липня 2014 року
його звільнено з роботи з 31 липня 2014
року по п. 3 ст. 40 КЗпП України, за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором і правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Позивач вказував, що не допускав
порушень, які б давали підстави для
застосування до нього дисциплінарного
стягнення, зазначене є наслідком
упередженого ставлення до нього
завідуючого відділенням № 8 Педак А.А.

Посилаючись на викладене та на те, що
його звільнення проведено з
порушенням вимог трудового
законодавства, позивач просив поновити
його на роботі, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
відшкодувати моральну шкоду,
спричинену незаконним звільненням, в
розмірі його посадового окладу.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача посилався на дотримання
вимог чинного трудового законодавства
при звільненні позивача.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 20
жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Поновлено
позивача на попередній роботі,
стягнуто з відповідача на його користь
6 217,56 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, розмір якого
визначено без утримання податків та
загальнообов'язкових платежів, а також
стягнуто на користь позивача 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
один місяць звернуто до примусового
виконання.

В апеляційній скарзі Облпсихлікарня №
2, посилаючись на незаконність та
необгрунтованість рішення суду першої
інстанції, просила його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2 й поновлюючи його на роботі, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з відсутності систематичності
порушень позивачем трудового договору
або правил внутрішнього трудового
розпорядку, які б давали відповідачу
підстави для його звільнення по п. 3 ст.
40 КЗпП України.

Так, з підстав передбачених п. 3 ст. 40
КЗпП України працівник може бути
звільнений з роботи за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до нього раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення і він знову
допустив порушення трудової
дисципліни.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів
стягнення, як догана або звільнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

При обранні виду стягнення має
враховуватися ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

При цьому відсутність у наказі
посилання на вчинення конкретних
проступків, що стали приводом для
звільнення, сама по собі не є підставою
для поновлення на роботі. Суд має
з'ясувати фактичні обставини з якими
пов'язувалося звільнення.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, позивач прийнятий
на роботу до відповідача наказом № 180-к
від 11 грудня 2013 року з 12 грудня 2013 року
на посаду медсестри стаціонару
психоневрологічного відділення № 5
(для хворих з пограничними станами і
психосоматичними розладами), без
категорії, з окладом 1 544 грн.
(а.с. 61).

Згідно наказу № 34-к від 11 березня 2014
року позивача тимчасово переміщено у
відділення № 3 з 10 березня 2014 року, як
зазначено у наказі, у зв'язку з
виробничою необхідністю (хвороба
медперсоналу) (а.с. 111.).

Наказом № 68-к від 16 червня 2014 року, у
зв'язку виробничою необхідністю, він
був знову тимчасово переміщений до
відділення № 8 (гостре
психоневрологічне відділення
невідкладних станів) на період з 1
липня по 31 серпня 2014 року (а.с. 66). Такою
виробничою необхідністю
адміністрація вважала хвороби та
відпустки медперсоналу.

27 червня 2014 року позивач був
ознайомлений з цим наказом.

Вважаючи незаконним направлення на
роботу до відділення № 8 з підстав
зазначених у наказі, позивач його
оскаржив. Зокрема, 2 липня 2014 року (в
день свого чергування за графіком у
відділенні № 8) звернувся на особистий
прийом до головного лікаря лікарні із
відповідною заявою, яка не була
прийнята (а.с. 67, 73).

В цей же день, 2 липня 2014 року, подав
заяву в комісію по трудовим спорам
(далі - КТС) про порушення ст. 33 КЗпП
України, але в наступному 9 липня 2014
року на засіданні КТС відмовився від її
розгляду, в зв'язку з чим його заява не
була розглянута по суті спору (а.с. 68-72).

17 липня 2014 року (в один день двома
наказами № 227-л та № 228-л) позивачу
оголошено дві догани:

- наказом № 227-л за те, що 2 липня 2014 року
із запізненням на 1 год. 5 хвилин
приступив до чергування, не прийняв
зміну о 8 год. ранку, вирішуючи свої
особисті справи у адміністрації
лікарні, чим порушив п. 13-б розділу ІІІ,
п.16 розділу V Правил внутрішнього
розпорядку, пункти 2.4; 2.9.4 Посадової
інструкції сестри медичної стаціонару.
З наказом позивач ознайомлений 22
липня 2014 року (а.с. 62-65);

- наказом № 228-л за те, що під час
нічного чергування 9 липня 2014 року
неодноразово залишав пост,
відволікався від функціональних
обов'язків, палив у приміщенні, що
підтверджено записом камер
відеоспостереження, чим порушив
пункти 2.4; 2.9.4 Посадової інструкції
сестри медичної стаціонару, а також п. 8
розділ 1 Інструкції з охорони праці. З
наказом позивач ознайомлений 23 липня
2014 року, зазначивши про свою незгоду з
ним (а.с.76-79).

Наказом № 88 - к від 29 липня 2014 року
позивача звільнено з роботи з
31 липня 2014 року по п. 3 ст. 40 КЗпП
України, за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
і правилами внутрішнього трудового
розпорядку, за згодою профспілкового
комітету від 25 липня 2014 року (протокол
№ 10). З наказом позивач ознайомлений
під розпис 29 липня 2014 року
(а.с. 81-90). Трудову книжку отримав 31
липня 2014 року (а.с. 91, 167-169).

Як вбачається зі змісту наказу про
звільнення, в основу систематичності
порушень покладено попередні дві
догани, винесені позивачеві 17 липня 2014
року наказами № 227 -л, та № 228 -л.

Тоді як в запереченнях на позов
представник відповідача посилався й
на те, що в основу звільнення позивача
покладені накази про оголошення йому
доган 17 липня 2014 року, а також
наступний факт неналежного виконання
позивачем посадових обов'язків в нічну
зміну з 12 на 13 липня 2014 року, про що
викладено в рапортах завідуючого
відділення № 8 Педак А.А. та старшої
медичної сестри відділення ОСОБА_5 з
посиланням на фіксацію цього факту
камерою відеоспостереження.

Зокрема, зазначено, що позивач в ніч з 12
на 13 липня 2014 року жодного разу не
оглянув палати хворих, лузав насіння,
грав на планшеті, чим порушив пункти 1.1;
2.2 -2.2.1 Посадової інструкції сестри
медичної стаціонару (а.с. 30-35, 81-83).

Із пояснень ОСОБА_2, які він надав з
цього приводу 17 липня 2014 року,
вбачається, що в ніч з 12 на 13 липня 2014
року він за столом лузав насіння, але
зазначав, що це не перешкоджало
виконанню функціональних обов'язків.

Разом з тим, неналежне виконання
позивачем посадових обов'язків в ніч з
12 на 13 липня 2014 року
підтверджується поясненнями,
допитаних в суді першої інстанції в
якості свідків виконуючої обов'язки
головної медсестри ОСОБА_6, старшої
медичної сестри відділення ОСОБА_5, які
вказували, що переглядаючи запис
камери відеоспостереження встановили,
що з 00 год. до 5 ранку обхід палат не
здійснювався, хоча це безпосередньо
передбачено посадовою інструкцією
медсестри стаціонару.

Крім того, таке ж вбачається і з
пояснень медсестри ОСОБА_7, молодшої
медсестри ОСОБА_8, які чергували разом
із позивачем у цю зміну.

Цим обставинам суд першої інстанції не
дав оцінки в рішенні суду, тоді як вони
були предметом судового дослідження.

За такого, в ніч з 12 на 13 липня 2014 року
мало місце порушення позивачем
посадових обов'язків. Проте, таке
порушення мало місце раніше, тобто до
оголошення позивачу доган 17 липня 2014
року, а не після цього. За змістом
положень ч. 3 ст. 40
КЗпП України таке порушення не може
бути покладене в основу звільнення.

Колегія суддів також не погоджується
з оцінкою суду першої інстанції щодо
безпідставності застосування до
позивача дисциплінарного стягнення
наказом № 228 -л від 17 липня 2014 року,
вважаючи, що порушення трудової
дисципліни та посадової інструкції з
боку позивача мало місце, однак
основний висновок суду першої
інстанції про те, що звільнення
позивача є незаконним є вірним,
оскільки після оголошення йому доган 17
липня 2014 року він не вчиняв порушень
трудової дисципліни або посадової
інструкції.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно не прийняв до уваги
та не врахував в систему порушень
попереднє звільнення позивача по п. 4
ст. 40 КЗпП України наказом № 178-к від 4
грудня 2013 року, є безпідставними,
оскільки трудові відносини таким
наказом були припинені. Наступне
укладення трудового договору з
позивачем не є продовженням трудових
відносин сторін за попереднім трудовим
договором.

З урахуванням викладеного, колегія і не
вбачає підстав для відмови у
відшкодуванні моральної шкоди, яку суд
першої інстанції стягнув на користь
позивача на підставі ст. 237 -1 КЗпП
України, обґрунтовуючи її незаконним
звільненням.

Разом з тим, вирішуючи питання про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суд невірно
обрахував його розмір.

При обрахуванні суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
затримки розрахунку при звільненні, а
також в інших випадках збереження
середньої заробітної плати,
підлягають врахуванню роз'яснення п. 32
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» та ч. 5 п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня
1999 року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», положення Порядку обчислення
середнього заробітку, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 8 лютого 1995 року (з наступними
змінами) ( далі - Порядок).

Зокрема про те, що всі виплати
включаються в розрахунок заробітної
плати у тому розмірі, в якому вони
нараховані, без виключення сум
відрахування на податки, оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є обов'язком
роботодавця та працівника.

Суд визначає розмір середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
без утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає
в резолютивній частині рішення.

Середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці ( розділ ІІ п.2
Порядку).

Крім того, за змістом пунктів 3, 4
розділу ІІІ Порядку при обчисленні
середньої заробітної плати не
включаються виплати, проведені у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
працівника, а також і премії, виплачені
у період, який береться до розрахунку,
але виплачені за попередній квартал.

Оскільки у травні 2014 року позивач
перебував у плановій щорічній
відпустці, тому цей місяць не входить
до розрахунку, а включається заробітна
плата за червень та квітень.

Заробітна плата позивача за червень
становить 3242,96 грн., а за квітень 3455,05
грн.

Однак, із довідки лікарні
вбачається, що у квітні місяці позивач
перебував на лікарняному з 05 квітня по
11 квітня і йому виплачено за лікарняним
листом 466,92 грн., які підлягають
відрахуванню. Крім того, у квітні
позивач отримав премію за попередній
квартал у розмірі 585 грн., яка також
відповідно підлягає відрахуванню від
його заробітної плати за квітень (3455,05
грн. - 466,92 грн. лікарняних - 585 грн. премія
за попередній квартал = 2403,13 грн.). Тому
до розрахунку середнього заробітку за
квітень включається 2403,13 грн. А всього
за червень та квітень - 5646,09 грн. (3242,96
грн. + 2403,13 грн.).

Оскільки оплата праці позивача
здійснюється погодинно, тому підлягає
вирахуванню середньогодинна заробітна
плата за фактично відпрацьовані години
у цих двох місяцях, а саме: 5646,09 грн.: 392,80
робочих годин у цих двох місяцях разом
= 14,37 грн. (середньогодинна).

Місячна норма відпрацьованих
позивачем годин у цих двох місяцях
становить 392,80 год. ( 136,8 + 75,2 у
червні та 127,2 + 53,6 у квітні ).

Кількість годин вимушеного прогулу за
період з 1 серпня по 20 жовтня 2014 року
включно складає 413,65 год., а саме: у
серпні - місячна норма год. = 144, у
вересні = 158,4, у жовтні = 111,25 год.,
виходячи із встановлених Постановою
Кабінету Міністрів норм тривалості
робочого часу та з дотриманням вимог
ст. 50-53, 67 і 73 КЗпП України.

За такого, грошова компенсація за 413,65
год. вимушеного прогулу складає
5944,15 грн. (413,65 х 14,37 грн.
середньогодинної заробітної плати = 5
944,15 грн.).

Із зазначеної суми підлягає
відрахуванню 489,54 грн. грошової
компенсації, яка виплачена позивачу
при звільненні за 6 днів невикористаної
відпустки 5 944,15 грн. - 489,54 грн. = 5454,61 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

В зв'язку з викладеним рішення
районного суду на підставі п.1 ч. 1 ст. 309
ЦПК України слід змінити в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Миколаївської
обласної психіатричної лікарні № 2
задовольнити частково.

Рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 20 жовтня 2014 року змінити
частині вирішення позовних вимог
ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Миколаївської обласної
психіатричної лікарні № 2 користь
ОСОБА_2 5 454,61 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, з наступним
утриманням прибуткового податку з
громадян та інших обов'язкових
платежів.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: