печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого : судді Матійчук
Г.О.,

при секретарі: Бутенко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної казначейської служби
України, третя особа: Заводський відділ
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Печерського районного суду м. Києва із
позовом до Державної казначейської
служби України, третя особа: Заводський
відділ Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди. В
своєму позові ОСОБА_1 просить стягнути
з державного Бюджету України на його
користь 3133 грн. 00 коп. матеріальної
шкоди та 20000 моральної шкоди завданої
бездіяльністю посадових осіб
Заводського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з вини посадових
осіб Заводського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, яка
полягає у не скасуванні заходів
примусового виконання рішення суду
після закриття виконавчого
провадження, що стало підставою для
відмови у перетині державного кордону
України. Вважає, що такі дії посадових
осіб Заводського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції порушують
його права, та просить задовольнити
позов в заявлений ним спосіб.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився,
про місце, день і час розгляду справи
повідомлений належним чином, направив
до суду письмову заяву, в якій просив
провести розгляд справи за його
відсутності.

Представник Державної казначейської
служби України, в судове засідання не
з'явився, про місце день і час розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суду не повідомив.

Представник Заводського відділу
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції в судове засідання не з'явився,
про місце, день і час розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України
неявка представника в судове засідання
без поважних причин або неповідомлення
ним про причини неявки не є перешкодою
для розгляду справи.

За викладених підстав, враховуючи
згоду позивача, суд визнав за можливе
провести розгляд справи у відсутності
представника відповідача та третьої
особи.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши письмові докази
по справі у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити, виходячи з
наступного.

У своєму позові ОСОБА_1 наголошує на
тому, що винні дії посадових осіб
Заводського відділу Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції, які
полягають у не скасуванні заходів
примусового виконання рішення суду
після закриття виконавчого
провадження, стали підставою для
відмови йому у перетині державного
кордону України та відповідно до ст.ст.
1166, 1174 ЦК України просить відшкодувати
йому матеріальну та моральну шкоду.

Однак, суд не може погодитись з
доводами ОСОБА_1 викладеним у позовній
заяві, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до ст. 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу
службу» державні виконавці несуть
дисциплінарну відповідальність в
порядку, встановленому законом. У разі
вчинення державним виконавцем під час
виконання службових обов'язків діяння,
що має ознаки злочину чи
адміністративного правопорушення, він
підлягає кримінальній чи
адміністративній відповідальності у
порядку, встановленому законом. Шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про виконавче
провадження» збитки, завдані державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час проведення виконавчого
провадження, підлягають відшкодуванню
в порядку, встановленому законом.

Частинами 1 та 4 ст. 1166 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 28 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» № 6 від 07
лютого 2014 року при розгляді позовів
фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень ст. 56
Конституції України, ст. 11 Закону «Про
державну виконавчу службу», частини
другої статті 87 Закону про виконавче
провадження, а також з положень ст. ст.
1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких
справах відповідачами є держава в
особі відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.
Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Таким чином, вищенаведені норми
Конституції України та положення
Законів України визначають, що
матеріальна та моральна шкода, завдана
громадянам незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів
державної влади, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується за
рахунок держави.

Разом з цим, структура бюджетної
класифікації України у функціональній
структурі видатків України не
передбачає видатків (коштів) на
відшкодування шкоди, завданої
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадових осіб
виконавчої служби.

Окремо слід зазначити, що згідно з
роз'ясненнями, викладеними у п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995
року у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому ця
шкода полягає, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, в
обґрунтування заподіяння позивачу
моральної шкоди в розмірі 20000 грн. 00 коп.
останнім не надано.

Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Аналізуючи наведені обставини, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України, третя
особа: Заводський відділ Державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1166, 1167, 1174 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60‚ 88, 169,
212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державної казначейської служби
України, третя особа: Заводський відділ
Державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особою яка була
відсутня при проголошенні рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя
Г.О. Матійчук