У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
третя особа - управління
Держземагенства в Обухівському районі
Київської області, про визнання
недійсними рішень, визнання недійсними
державних актів та скасування їх
державної реєстрації, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6,
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 4 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 29 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати недійсним рішення
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
щодо виділення ОСОБА_4 та ОСОБА_5
земельних ділянок; визнати недійсними
державні акти на право власності на
земельні ділянки, видані на ім'я ОСОБА_4
та ОСОБА_5 та скасувати їх державну
реєстрацію.

В обґрунтування позову зазначав, що
надані відповідачам земельні ділянки
площею 0,16 га та 0,25 га, які розташовані у
АДРЕСА_1, накладаються на земельні
ділянки площею 0,0465 га та 0,25 га,
розташовані по АДРЕСА_1, які належать
йому відповідно до договорів дарування
від 15 червня 2009 року, чим порушуються
його права як власника.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 4
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 29 квітня 2014 року, поновлено
ОСОБА_3 строк для звернення до суду із
позовом. У задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову, виходив із того, що оскаржувані
рішення сільської ради прийняті
відповідно до чинного законодавства та
відповідають вимогам закону, позивачем
не доведено, що оскаржуваними
рішеннями сільської ради порушується
право власності на земельну ділянку і
ці рішення суперечать актам цивільного
законодавства щодо непорушності права
власності, не доведено наявність
існування накладення земельних
ділянок, що належать на праві власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на земельні
ділянки позивача.

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Установлено, що на підставі рішень
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
19 сесії 24 скликання від 20 січня 2005 року
ОСОБА_7 належали земельні ділянки,
державні акти серії ЯА №378617
та серії ЯА №378618. 21 липня 2005 року ОСОБА_7
продав зазначені земельні ділянки
ОСОБА_8 відповідно до договорів
купівлі-продажу земельних ділянок.

Зазначені земельні ділянки
знаходяться на території
Підгірцівської сільської ради АДРЕСА_1
з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства.
ОСОБА_8 отримав державні акти на
земельні ділянки та 15 червня 2009 року
подарував їх ОСОБА_3 на підставі
договору дарування. ОСОБА_8 на підставі
рішення виконавчого комітету
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 6 березня 2008 року отримав
дозвіл на будівництво житлового
будинку, господарських будівель і
споруд.

Рішенням ХХХ сесії V скликання
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 23 квітня 2008 року №
68 затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність громадянам, зокрема, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку виникає
після одержання ії власником
документу, що посвідчує право
власності на земельну ділянку. Право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом (ст. 126 ЦК
України).

Згідно із ч. 2 ст. 373 ЦК України право
власності на землю гарантується
Конституцією України. Право власності
на землю (земельну ділянку) набувається
та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Проведеною перевіркою Управління
Держкомзему в Обухівському районі
відповідно до листа від 27 липня 2011 року
№ 03-15/5320 встановлено, що координати
земельних ділянок, які належать ОСОБА_3
не співпадають в електронній базі
Державного земельного кадастру з
координатами земельних ділянок,
зазначених на письмових носіях
технічної документації із землеустрою
щодо складання державних актів на
земельні ділянки.

Разом з тим, зазначено, що при вирішенні
спірних питань щодо місця розташування
земельних ділянок, координати
земельних ділянок в натурі ОСОБА_3
мають переважне право над координатами
цих же земельних ділянок, що зазначені
в електронній базі державного
земельного кадастру.

Суд критично оцінив доводи позивача, що
зведений кадастровий план є доказом
такого накладення посилаючись на те, що
дане твердження спростовується
наданими у якості доказів
викопіюванням з чергового
кадастрового плану Обухівського
району. Разом з тим, судом не було
звернуто уваги, що координати
земельних ділянок в натурі
ОСОБА_3 мають переважне право над
координатами цих же земельних ділянок,
що зазначені в електронній базі
державного земельного кадастру.

Також суд не звернув увагу на доводи
позивача, що згідно координат
визначених технічною документацією із
землеустрою щодо виготовлення
державних актів належних ОСОБА_3 на
його земельні ділянки накладаються
земельні ділянки відповідачів.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернув та не
врахували їх при вирішенні спору по
суті.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 4 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 29 квітня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

В.А.
Черненко