Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: міський відділ Державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Закарпатській області, районний відділ
Державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції в Закарпатській
області, Мукачівський МРЕВ Управління
ДАІ ГУ МВС України в Закарпатській
області, публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк», про визнання
укладеним (дійсним) договору
купівлі-продажу автомобіля, визнання
права власності на автомобіль та
звільнення його з-під арешту

за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 11 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що з 22 листопада 2007
року він за дорученням відповідача
ОСОБА_4 користувався його автомобілем
марки «Volvo S70 2.5», 1998 року
випуску, зеленого кольору, кузов
НОМЕР_1, тип ТЗ легковий,
седан, д/н НОМЕР_2, зареєстрованим 27
червня 2001 року в МРЕВ ДАІ м. Мукачево
УДАІ ГУМВС України в Закарпатській
області, із правом подальшого викупу.
Після закінчення терміну дії указаної
довіреності та на підтвердження усної
угоди купівлі-продажу автомобіля
відповідач надав йому повторно
генеральну довіреність від 22 листопада
2010 року на право керування,
експлуатації та розпоряджанням даного
автомобіля, який належав йому на
підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_3. Дана довіреність
посвідчена приватним нотаріусом
ОСОБА_5 та зареєстрована в реєстрі за
№ 1466, строком дії до 22 листопада 2020
року. 22 листопада 2010 року відповідач
надав йому розписку про те, що він
отримав від нього за придбаний ним
автомобіль 80 тис. грн, що на той час було
еквівалентно 10 тис. доларів США. У
зв'язку з відсутністю коштів у
відповідача він відмовлявся оформити
договір купівлі-продажу автомобіля у
нотаріуса. Крім того, відповідач не
попередив його про свої зобов'язання
перед банком.

4 серпня 2013 року на посту ДАІ №3 у с. В.
Копаня його автомобіль було затримано
та арештовано співробітниками УДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області
та направлено на штрафмайданчик м.
Ужгорода. Під час затримання
автомобіля працівник міліції
посилався на постанови міського та
районного відділів Державної
виконавчої служби Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
Головного управління юстиції в
Закарпатській області про розшук та
арешт майна боржника ОСОБА_4

Посилаючись на те, що він протягом
восьми років користувався спірним
авто, страхував цивільно-правову
відповідальність, пов'язану із його
експлуатацією, ОСОБА_3 просив визнати
укладеним (дійсним) договір
купівлі-продажу автомобіля марки «Volvo
S70 2.5», 1998 року випуску, зеленого
кольору, кузов НОМЕР_1, тип ТЗ легковий,
седан, д/н НОМЕР_2, від 22 листопада 2010
року; визнати право власності на цей
автомобіль та зобов'язати міський та
районний відділи Державної виконавчої
служби Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Головного
управління юстиції в Закарпатській
області зняти арешти та повернути йому
вищевказаний автомобіль.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від
13 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 11 березня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції, ухвалено нове
рішення про задоволення позову.
Визнати дійсним договір від 22
листопада 2010 року купівлі-продажу
автомобіля «Volvo S70 2.5», 1998 року випуску,
зеленого кольору, кузов НОМЕР_1, тип ТЗ
легковий, седан, д/н НОМЕР_2. Визнати
право власності на указаний автомобіль
за ОСОБА_3 Виключено автомобіль з-під
арешту, накладеного постановами
державного виконавця на майно боржника
ОСОБА_4 у межах виконавчих проваджень №
39123267, № 36011431, № 32520357, № 30904046, №
29814030, № 29119565, що перебувають на
виконанні МВ ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції та
РВ ДВС Мукачівського міськрайонного
управління юстиції.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі
- ПАТ «ОТП Банк»), посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_4 є
власником автомобіля марки «Volvo S70 2.5»,
1998 року випуску, зеленого кольору,
кузов НОМЕР_1, тип ТЗ легковий, седан, д/н
НОМЕР_2, зареєстрованого 27 червня 2001
року у МРЕВ ДАІ м. Мукачево УДАІ ГУМВС
України в Закарпатській області (а. с.
11).

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20
квітня 2010 року із ОСОБА_4 стягнуто на
користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість
за кредитним договором у розмірі 56 872, 72
грн та судові витрати (а. с. 48, 49).

У межах процедури примусового
виконання указаного рішення суду та
виконавчих проваджень про стягнення
заборгованості ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Альфа Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк»
постановами державного виконавця від 7
жовтня 2011 року, 20 грудня 2011 року, 15
лютого 2012 року, 10 травня 2012 року, 9
серпня 2012 року, 21 січня 2013 року було
накладено арешт на все майно, що
належить відповідачу, та оголошено
заборону на його відчуження.
Постановою про розшук майна боржника
від 11 квітня 2012 року було оголошено у
розшук спірний автомобіль (а. с. 22).

Довіреністю від 22 листопада 2007 року
ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 або
ОСОБА_8 користуватися належним йому
автомобілем марки «Volvo S70 2.5», 1998 року
випуску, д/н НОМЕР_2 із правом
представляти його інтереси як власника
автомобіля в органах ДАІ, на станціях,
на підприємствах технічного
обслуговування та ремонту, а також у
будь-яких інших установах,
підприємствах і організаціях
незалежно від їх підпорядкування і
форм власності з питань використання
автомобіля, його ремонту та
проходження технічного огляду тощо (а.
с. 12).

22 листопада 2010 року ОСОБА_4 видав на ім'я
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7
довіреність на керування та
розпорядження указаним автомобілем
(продаж, обмін, передача в заставу,
оренду, користування тощо) (а. с. 13).

У розписці від 22 листопада 2010 року
ОСОБА_4 зазначив, що цього дня він видав
позивачу довіреність на розпорядження
його автомобілем, після нотаріального
посвідчення якої він отримав від
ОСОБА_3 10 000 доларів США, що
еквівалентно 80 000 грн, за цей автомобіль
(а. с. 14).

Саме на наявність цих обставин та
доказів позивач посилався на
підтвердження своїх вимог про
укладення між ним та відповідачем
договору купівлі-продажу автомобіля.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
договір купівлі-продажу автомобіля
вартістю 80 000 грн необхідно вчиняти у
письмовій формі відповідно до вимог п. 3
ч. 1 ст. 208 ЦК України, а тому він не може
бути визнаний судом дійсним без
дотримання наведеної форми.

До матеріалів апеляційної скарги
позивачем було додано текст договору
купівлі-продажу спірного
транспортного засобу, вчинення якого
датовано 21 листопада 2007 року
(а. с. 117).

Обставини щодо неможливості надання
письмового договору купівлі-продажу
автомобіля до суду першої інстанції
апеляційний суд не з'ясував з огляду на
вимоги ч.2 ст.303 ЦПК України.

Крім того, дійшовши висновку щодо
належності та достовірного договору
купівлі-продажу спірного
транспортного засобу від 21 листопада
2007 року як доказу у справі,
апеляційний суд встановив при цьому
момент укладення цього правочину між
сторонами 22 листопада 2010 року - із дати
видачі розписки про отримання грошових
коштів.

Разом з тим, текст наданого договору
від 21 листопада 2007 року містить
посилання на те, що продавець одержав
грошові кошти за договором до моменту
його підписання. У розписці від 22
листопада 2010 року не зазначено за яким
договором та від якої дати його
укладення передано грошові кошти за
автомобіль.

Визнавши дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля від 22
листопада 2010 року, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що викладений у
письмовій формі договір від цієї дати
відсутній у матеріалах справи.

Крім того, як вбачається із розписки
від 22 листопада 2010 року, видачею якої
суд обґрунтував повне виконання умов
договору купівлі-продажу автомобіля
сторонами, ОСОБА_4 отримав грошові
кошти за автомобіль від ОСОБА_3, який
діяв на підставі виданої ОСОБА_4
довіреності із правом відчуження
транспортного засобу в інтересах
довірителя.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України встановлено,
що представник не може вчиняти
правочин від імені особи, яку він
представляє, у своїх інтересах або в
інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також
щодо інших осіб, встановлених законом,
що апеляційним судом не враховано.

Не враховано судом і те, що на підставі
ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути
визнано дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля, оскільки
відповідно до закону він не підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Вимоги п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та
положення Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388, передбачають
письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілів, яким
довіреність на розпорядження
автомашиною в інтересах довірителя не
є договором купівлі-продажу.

Враховуючи допущені апеляційним
порушення, які унеможливили
встановлення істотних для правильного
вирішення справи обставин, ухвалене
ним рішення підлягає скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, із передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 11 березня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко