Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/1139/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Грубіян
Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання:
Крижанівської М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 29 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом. В
обґрунтування зазначив, що у 2004 році
між ним та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки та садового будинку
в садовому товаристві «Чайка»,
розташованому на території
Іванівської сільської ради. Відповідач
згідно розписки від 10.04.2004 р. отримав
від позивача за продаж земельної
ділянки та садового будинку 3200,00 грн.
Позивач не переоформив
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку та садовий будинок.
Оскільки відповідач заперечує факт
укладення правочину, позивач звернувся
до суду з позовом, в якому просив
визнати факт передачі коштів ОСОБА_3 та
отримання від нього розписки і
членської книжки на садовий будинок -
правомірним правочином, таким, що не
суперечить актам цивільного
законодавства та вчинений з наміром
створити правові наслідки, тобто
визнати правочин дійсним.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 29 квітня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує тим, що висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, суд першої
інстанції зробив неправильний
висновок про взаємовідносини сторін.
Крім того, на його думку, суд не
врахував, що чинним законодавством не
передбачено заборони або обмеження у
застосуванні ст. 220 ЦК України у разі,
якщо правочин підлягає і нотаріальному
посвідченню і державній реєстрації та
невірно трактував положення
вищевказаної норми закону і судову
практику.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня 2004 року
ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі
3200 грн. за продаж земельної ділянки №
НОМЕР_1 з садовим будинком в товаристві
«Чайка» садівницького товариства
«Соколовське», яке розташовано на
території Іванівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області. Доказом цієї обставини є
розписка відповідача ОСОБА_3 від 10.04.2004
року (а.с.4).

Крім того, в судовому засіданні
представник відповідач підтвердив
обставину отримання від позивача
грошових коштів в розмірі 3200 грн., а
також відсутність правовстановлюючих
документів у його довірителя на спірне
майно на момент отримання коштів та
складання вищевказаної розписки.

На даний час земельна ділянка № НОМЕР_1
з садовим будинком в товаристві
«Чайка» садівницького товариства
«Соколовське» рахується за
відповідачем ОСОБА_3, який є також і
членом вищевказаного товариства, що
підтверджується змістом довідки № 473
від 30.08.2013 року (а.с.23).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
підстави для визнання договору
купівлі-продажу дійсним у
відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України
відсутні.

Колегія суддів вважає зазначений
висновок суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, виходячи з
наступного.

У відповідності до вимог ст.ст. 640, 657 ЦК
України (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. При цьому,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

У разі недодержання сторонами вимог
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним (ч.1
ст. 220 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Отже, на підставі діючих
цивільно-правових норм у тих
правовідносинах, що виникли між
сторонами, договір купівлі-продажу
спірного майна, який, як зазначав
позивач, укладений 10 квітня 2004 року у
простій письмовій формі, не може бути
визнаний дійсним у судовому порядку, бо
це суперечить вимогам закону, оскільки
така угода на той час підлягала
обов'язковому нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації,
при цьому, договір купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки вважався
укладеним саме з моменту державної
реєстрації правочину.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов вказаного висновку
при повному, всебічному та об'єктивному
з'ясуванні обставин справи, прав і
обов'язків сторін у даних
правовідносинах, перевірив належним
чином доводи сторін, з'ясував характер
та суть заявлених позивачем вимог, норм
права, якими вони регулюються, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам. В ході апеляційного
провадження докази, які впливають на
правильність та правомірність
прийнятого судом рішення, стороною
позивача не надавались, що спростовує
доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 29 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді