У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Ерде банк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості;
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Ерде банк», третя особа - Публічне
акціонерне товариство
«Інноваційно-Промисловий банк», про
визнання правочину недійсним, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Ерде банк» на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 01 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Ерде банк» (далі - ПАТ «Ерде
банк») звернулося до суду з позовом, у
якому зазначало, що 03 лютого 2011
року між ним та Публічним акціонерним
товариством «Інноваційно-Промисловий
банк» (далі - ПАТ
«Інноваційно-Промисловий банк»)
укладено договір про надання
міжбанківського кредиту № 46/02, згідно з
умовами якого позивач надав
позичальникові кредит у розмірі 6 млн.
грн строком до 10 лютого 2012 року зі
сплатою 23 % річних.

07 березня 2012 року між ПАТ «Ерде банк» та
ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 33
до договору № 46/02 про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року, згідно з яким сторони
домовились здійснити переведення
зобов'язання зі сплати кредитних
коштів та процентів за користування
ними із ПАТ «Інноваційно-Промисловий
банк» на ОСОБА_4

Оскільки станом на 19 березня 2013 року
кредитні кошти та проценти за
користування ними не повернуті, ПАТ
«Ерде банк» просило стягнути з ОСОБА_4
заборгованість за додатковим
договором від 07 березня 2012
року № 33 у розмірі 9 330 610 грн 93 коп.

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
просив визнати додатковий договір від
07 березня 2012 року № 33
недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що під час його укладення не було
дотримано вимоги ст. 203 ЦК України.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року, у
задоволенні позову ПАТ «Ерде банк»
відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано недійсним
додатковий договір від 07 березня 2012
року № 33, укладений між ПАТ «Ерде банк»
та ОСОБА_4, до договору № 46/02 про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Ерде банк»,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити, у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 03 лютого 2011 року
між ПАТ «Ерде Банк» та ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк»
укладено договір про надання
міжбанківського кредиту № 46/02, за
умовами якого останньому надано кредит
у розмірі 6 млн. грн строком до 10 лютого
2011 року зі сплатою 23 % річних.

07 березня 2012 року між ПАТ «Ерде Банк» та
ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 33
до договору про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року № 46/02, відповідно до п. 1 якого
ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_4 домовились
замінити боржника в зобов'язанні, що
виникло на підставі договору № 46/02 про
надання міжбанківського кредиту

від 03 лютого 2011 року, а саме: замінити
позичальника - ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк» на
ОСОБА_4 із набуттям ним усіх прав та
зобов'язань ПАТ
«Інноваційно-промисловий банк» за
договором про надання міжбанківського
кредиту від 03 лютого 2011 року № 46/02.

За п. 2 додаткового договору викладено у
новій редакції договір про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року № 46/02, а саме: повністю змінено
умови останнього, включаючи предмет,
процентну ставку (на 15 відсотків
річних), цільове використання кредиту
(із міжбанківського на споживчий),
строк повернення (не пізніше 05 березня
2013 року).

Дослідивши умови додаткового договору
від 07 березня 2012 року № 33 суди
дійшли правильного висновку, що такий
договір є змішаним договором, у якому
поєднано договір про заміну боржника у
договорі про надання міжбанківського
кредиту від 03 лютого 2011 року № 46/02 та
договір споживчого кредиту.

Відповідно до листа Національного
банку України від 03 лютого 1995
року № 17003/117 міжбанківські кредити
можуть надавати та отримувати тільки
банки, які мають письмовий дозвіл від
головного банку про те, що їм від імені
правління комерційного банку надано
право надавати (отримувати)
міжбанківський кредит.

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу
України боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Оскільки внаслідок укладення
додаткового договору від 07 березня 2012
року № 33 фактично не відбулась заміна
боржника в договорі про надання
міжбанківського кредиту від 03 лютого
2011 року № 46/02 у порядку ст. 520 ЦК України,
а було укладено новий договір
споживчого кредиту із фізичною особою,
суди дійшли обґрунтованого висновку,
що додатковий договір суперечить актам
цивільного законодавства та не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
фактично кошти, про передачу яких у
розрахунку 6 000 000 грн як споживчий
кредит, позичальнику не передавалися,
що у порядку ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК
України є підставою для визнання
недійсним такого правочину.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Ерде банк»
відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 30 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 01 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євтушенко О.І.