Провадження №2/592/151/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

20 червня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого - судді
Корольової Г.Ю.

при секретарі
Кириченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Суми цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД»
про визнання угоди недійсною, про
визнання права власності на ? частку
житлового будинку та земельної
ділянки,

В С Т А
Н О В И В:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищеозначеним позовом, який був
уточнений, мотивуючи свої вимоги тим,
що 08 серпня 1997 року уклав шлюб з
відповідачкою - ОСОБА_2, який 28 жовтня 2009
року розірвано. У вересні 2008 року за
сумісні кошти був придбаний житловий
будинок по АДРЕСА_1 вартістю 350000 грн.
разом із земельною ділянкою площею 0,0474
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, нотаріально
оформлений на ім'я ОСОБА_2 Вважаючи
будинок спільним сумісним майном,
просить визнати за ним право власності
на ? частину будинку та визнати
недійсною угоду від 07 травня 2010 року
між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД»,
зафіксованою в протоколі загальних
зборів та зареєстрованою 13 травня 2010
року державним реєстратором виконкому
Сумської міської ради Сумської області
Мороз О.В. за № 1007739 про внесок до
статутного капіталу Товариства
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
На визнання угоди недійсною, позивач
посилається на відсутність його згоди
при її укладенні, створення товариства
з обмеженою відповідальністю
позивачкою та її батьком ОСОБА_4 з метою
внесення до статутного капіталу
спільного майна - житлового будинку,
щоб уникнути його поділу. Вказує, що
дана обставина стала відома під час
слухання справи в апеляційній
інстанції, що і стало приводом про
залишення без розгляду його позовної
заяви про визнання права власності, яка
була задоволена Ковпаківським
районним судом м. Суми від 11 липня 2013
року. Крім того, прохає поновити строк
позовної давності, оскільки вважає, що
він закінчився 28 жовтня 2012 року і
пропущений з поважної причини,
оскільки своєчасно звернувся до суду
про поділ спільного нажитого майна, а
ОСОБА_2 навмисно ввела в оману стосовно
належності спірного майна.

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали уточнені позовні
вимоги і прохали задовольнити,
підтверджуючи всі обставини, на які
посилаються в позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з*являються неодноразово, про те, що
справа перебуває у провадженні суду їм
відомо, про що свідчить заява ОСОБА_2
про відкладення розгляду від 11.02.2014
року, а в послідуючому свідомо не
отримають судові повістки, які
направляються рекомендованим листом, а
тому суд розцінює їх поведінку як
неналежну та направлену на затягування
вирішення спору та їх зацікавленість
тривалого розгляду справи, але
враховуючи, що про день та час
розгляду повідомлені належним чином,
про причини своєї неявки суд не
повідомили, а тому є підстави для
розгляду справи в їх відсутність.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, перевіривши матеріали
справи і оцінивши докази в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Правовідносини що виникли між
сторонами є сімейними і врегульовані
ст. ст. 60-71 СК України.

Судом встановлено, що позивач та
відповідачка ОСОБА_2 перебували у шлюбі
з 08 серпня 1997 року по 28 жовтня 2009 року,
який розірвано за рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 28 жовтня 2009 року (а.с.7-8).

Згідно договору купівлі-продажу від 04
вересня 2008 року ОСОБА_2 придбала
житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований у АДРЕСА_1, що
розташований на приватизованій
земельній ділянці вартістю 362 896 грн. та
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_5

Відповідно довідки КП «Сумське міське
бюро технічної інвентаризації»
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1
зареєстроване на праві приватної
власності за ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 04.09.2008
року.

Виходячи з положень ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. При цьому
не має жодного значення, на ім'я кого з
подружжя було придбане майно. Згідно ч.3
ст.61 цього Кодексу, якщо одним з
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ч.1 ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Із заяви про зміну позовних вимог до
Зарічного суду м. Суми від 31.07.2009 року
ОСОБА_2 вказано, що коли із сином їхали
на будівництво нашого будинку АДРЕСА_1,
підтверджує її визнання спільного
майна.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази
у сукупності та встановлених в
судовому засіданні обставин, суд
вважає, що будинок АДРЕСА_1 є спільним
майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
був придбаний ними під час шлюбу за
спільні кошти з метою проживання в
ньому.

Стосовно вимог про визнання права
власності на ? частину земельної
ділянки за ОСОБА_1, розташованої в
АДРЕСА_1, то в їх задоволенні необхідно
відмовити за безпідставністю, оскільки
згідно листа від 30.03.2011 року Управління
Держкомзему у м. Суми земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
04.09.2008 року, але державний акт на право
власності не видавався, а згідно
технічної документації земельна
ділянка приватизована на ім'я ОСОБА_6 на
підставі державного акту на право
приватної власності від 16.02.2000 року.

Згідно до ч.1 ст. 125 ЗК України, в
редакції 2008 року, право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Відповідно
до ч.1 ст.126 цього Кодексу право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя
(тобто перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Порядок здійснення подружжям права
спільної сумісної власності та право
подружжя на розпорядження спільним
сумісним майном визначено у ст. ст.
63, 65 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового; для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК
України).

Одним із видів розпорядження власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення господарської
діяльності.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України).

Відповідно Статуту товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріадна
Суми ЛТД» засновками товариства є
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та у розділі 7
Статуного капіталу визначено, що
ОСОБА_2 внесла в статутний капітал
Товариства житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1 належний на
підставі договору купівлі-продажу від
04.09.2009 року і в статті 3.1. вказано, що
товариство є власником майна -
переданого йому Учасниками у
власність, з дні підписання акта
приймання-передачі, внесеного до
статутного капіталу, з дня державної
реєстрації товариства. Державна
реєстрація здійснена 11.05.2010 року.

Згідно акту прийому-передачі від 20.05.2010
року ОСОБА_2 передала ТОВ «Аріадна Суми
ЛТД» в особі заст. Директора ОСОБА_4

З протоколу № 1 від 07 травня 2010 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 створили Товариство з
обмеженою відповідальністю «Аріадна
Суми ЛТД» та сформульовано статутний
капітал, з якого 10% складається з внеску
ОСОБА_4 та 90% внеску ОСОБА_2, яка передає
житловий будинок, розташований за
адресою АДРЕСА_1.

Одним із видів розпорядження власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення господарської
діяльності.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2 і товариство
створено саме після розірвання шлюбу з
ОСОБА_1, що підтверджує наявність у
відповідачки ОСОБА_2 дій, спрямованих
на відчуження спільного майна подружжя
без згоди чоловіка та на перешкоди
визнання права власності на спірний
будинок саме за ОСОБА_1, яка не надала
суду жодного доказу про використання
даного будинку для здійснення
господарської діяльності, позбавивши
колишнього чоловіка його частки у
спільному майні подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановлений
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 207 ч.2 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ч.1 СК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
201 цього Кодексу.

Відповідно до вимог зазначених норм
закону позивач ОСОБА_1 згоди на
відчуження спільного майна - житлового
будинку по АДРЕСА_1 не надавав, а
відповідачка ОСОБА_2 без згоди чоловіка
провела відчуження спірного майна на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД»
засновником якого є її батько - ОСОБА_4

Суд вважає, що позивачем не пропущений
строк позовної давності, оскільки
після розірвання шлюбу він звертався
до суду з позовом про визнання права
власності на спірний будинок, а про
існування відчуження спірного майна
дізнався під час розгляду в
апеляційній інстанції в 2013 році, то і
поновляти пропущений строк позовної
давності немає необхідності.

Аналізуючи зібрані докази в
сукупності, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_2 створила умови для перешкоди
поділу спільного майна подружжя або
визнання права власності на спірний
будинок колишнім чоловіком, відчужила
житловий будинок, який не відноситься
до договору дрібного побутового, без
згоди чоловіка, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТОВ
Аріадна Суми ЛТД» засновником якого є
її батько та внесок якого набагато
менший.

З огляду на вищенаведене, визнати
недійсною угоду, укладеною між ОСОБА_2
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД»,
зафіксованою в протоколі загальних
зборів від 07травня 2010 року та
зареєстрованого 13 травня 2010 року
державним реєстратором виконкому
Сумської міської ради Сумської області
Мороз О.В. за № 1007739 про внесок до
статутного капіталу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріадна
Суми ЛТД» житлового будинку АДРЕСА_1 та
визнати право власності на ? частку
вказано будинку за ОСОБА_1.

Що стосується розміру стягнутих
судових витрат, пов'язаних з оплатою
правової допомоги, яку позивачі
оцінюють в розмірі 3 000 грн., то з
урахуванням того, що представник
позивача брав участь в судових
засіданнях суду першої інстанції
незначний час, а також часу,
витраченого на підготовку позовної
заяви та доданих до неї матеріалів,
виходячи з вимог Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», суд вважає
за необхідне зменшити розмір витрат на
правову допомогу, що підлягає
стягненню з відповідачів по 500 грн. з
кожного та на підставі ст. 88 ЦПК
України стягнути на користь ОСОБА_1 з
відповідача ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 1750 грн., а Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріадна
Суми ЛТД» 115 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224, 225,
226 ЦПК України, ст.ст. 60, 63,65 СК України,
ст. ст. 203,207,215 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсною угоду, укладеною між
ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД»,
зафіксованою в протоколі загальних
зборів від 07травня 2010 року та
зареєстрованого 13 травня 2010 року
державним реєстратором виконкому
Сумської міської ради Сумської області
Мороз О.В. за № 1007739 про внесок до
статутного капіталу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аріадна
Суми ЛТД» житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати право власності на ? частку
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
за ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_2) на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1750 грн. та
500 грн. витрат, пов'язаних з оплатою на
правову допомогу.

Стягнути в дольовому порядку з
ОСОБА_2(ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_2), Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» на
користь держави судовий збір по 121,80
грн. з кожного.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аріадна Суми ЛТД» на
користь ОСОБА_1 500 грн. витрат,
пов'язаних з оплатою на правову
допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
суду може бути подано до
Ковпаківського районного суду м. Суми
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя
Г.Ю.
Корольова