АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А ЛА [1]

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [2]

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Росік Т.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 04 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», Публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про
визнання недійсним пункту 1141 додатку №
1 до договору купівлі-продажу
кредитного портфелю та пунктів
кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

Ршенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.03.2014 року первісний позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором у розмірі - 984 312,94 грн., а
також судові витрати по сплаті
судового збору та витрати на
іформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у загальному розмірі 910
грн. з кожного.

В задоволенні позову в інший частині та
зустрічного позову ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» про визнання
недійсним пункту 1141 додатку № 1 до
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю та пунктів кредитного
договору відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_1, діючи в
інтересах ОСОБА_2 за довіреністю, подав
до суду апеляційну скаргу в який
ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового про відмову у задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічних позовних вимог. Посилається
на те, що висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи, судом
неповно з'ясовано обставини справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Вказує, що у позивача за
первісним позовом відсутні підстави
для звернення до суду із відповідним
позовом, оскільки банк не повідомив
його про переуступку права вимоги та не
надав відповідних доказів на
підтвердження такому до суду, що в свою
чергу призвело до розголошення
банківської таємниці та поширення
персональних даних без згоди
відповідача; позивачем не доведено
обставини розміру та нарахування
відсотків на процентні ставки; у ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» того ж
відсутня ліцензія на залучення
фінансових активів фізичних осіб; банк
не має права на дострокове стягнення
усієї суми кредиту, а лише на
несвоєчасно сплачену частину тіла
кредиту. Вважає, що умови визначені п.
1141 додатку № 1 до Договору купівлі -
продажу кредитного портфелю, п. 1.3.1.1, п.
1.3.2.2., 4.1.1 ч. 2 Кредитного договору,
Стовпчик 8 Додатку № 1 до Кредитного
договору є несправедливими та
підлягають визнанню недійсними, до
того ж судом першої інстанції порушено
вимоги ст. 61 Конституції України та
допущено подвійне стягнення за одним і
тим же кредитним договором.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 -ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримали з підстав наведених
в ній.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» та ПАТ «ОТП Банк» Бондар О.В.
вважала, що спір вирішений судом
правильно, просила апеляційну скаргу
відхилити,подала письмові пояснення.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася,
про час і місце розгляду справи
повідомлена належним чином про що
свідчать зворотні поштові
повідомлення долучені до справи.
Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України
колегія суддів ухвалила розглянути
справу за її відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, що з'явилися
в судове засідання, розглянувши справу
в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленого
рішення в цій частині, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 29.07.2008 року між
ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого
є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2, був
укладений кредитний договір № ML -
005/142/2008 за умовами якого та на підставі
кредитної заявки від 29.07.2008 останньому
Банком надано кредит у розмірі 50 000,00
дол. США, встановлена плаваюча
процентна ставка за користування
кредитом, а саме фіксований відсоток у
розмірі 4,49 %, та FIDR (процентна ставка по
строкових депозитах фізичних осіб у
валюті, тотожній валюті кредиту, що
розміщені в банку на строк в 366 днів, з
виплатою процентів після закінчення
строку дії депозитного договору). В
залежності від зміни вартості
кредитних ресурсів банку ставка FIDR
може змінюватись банком (збільшуватись
чи зменшуватись) в порядку
передбаченому кредитним договором.
Договором визначено, що повернення
Кредиту та сплата процентів
здійснюється шляхом сплати
позичальником ануїтетних платежів,
щомісячне погашення Кредиту
відбувається рівними частинами з
нарахуванням процентів на залишок
заборгованості по Кредиту, цільове
використання кредитних коштів -
придбання нерухомого майна та
встановлено кінцевий термін
повернення кредиту до 29.07.2028 року.
Відповідач, в свою чергу, зобов'язався
прийняти грошові кошти, належним чином
використати та повернути банку вказані
кредитні кошти,сплатити проценти за
користування грошима у розмірі та в
строки, зазначені в Кредитному
договорі, а у разі порушення
зобов'язання - сплатити пеню та штраф.

Додатком № 1 до кредитного договору № ML
- 005/142/2008 від 29.07.2008 року, що складає
невід'ємну частину договору, визначено
графік внесення платежів.

Свої зобов'язання за договором ЗАТ
«ОТП Банк» виконав у повному обсязі,
перерахувавши кредитні кошти в повному
обсязі з кредитного рахунку на
поточний рахунок відповідача,
відкритий у банку.

На забезпечення виконаннязобов'язань
за кредитним договором № ML - 005/142/2008, 29
липня 2008 року між Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»
(правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір
поруки № SR - 005/142/2008, за умовами якого
ОСОБА_3 зобов'язалась відповідати за
повне та своєчасне виконання ОСОБА_2
його боргових зобов'язань за укладеним
кредитним договором у повному обсязі.

05.03.2009 року на адресу ОСОБА_2, первісним
кредитором ЗАТ «ОТП Банк» було
надіслано досудову вимогу про
погашення заборгованості за кредитним
договором № ML - 005/142/2008, в якій у зв`язку
із порушенням умов кредитного
договору, несплати належних сум
кредиту та відсотків, банк вимагав
протягом 30 календарних днів з дати
отримання цієї вимоги сплатити суму
кредиту.

Зазначену вище досудову вимогу ОСОБА_2
отримав особисто під розписку 29 квітня
2009 року.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Свої зобов'язання за договором ОСОБА_2
належним чином не виконував,
нимпорушувались встановлені кредитним
договором строки повернення кредиту і
сплати процентів, а досудова вимога
банку про повернення коштів
відповідачами залишена без
задоволення.

05.11.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» та Публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк» було укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП
Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» права на кредитний
портфель, який включає в себе кредитні
договори, зокрема і кредитний договір
№ ML - 005/142/2008 від 29 липня 2008 (згідно
Додатку 1 до Договору купівлі-продажу
кредитного портфелю) та договір поруки
№ SR - 005/142/2008 від 29 липня 2008 року, а ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» приймає такий
кредитний портфель та зобов'язується
сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк»
винагороду.

Згідно розрахунку поданого позивачем
за первісним позовом станом на 08.06.2011
року заборгованість ОСОБА_2 перед
Банком становить 61 724 доларів США 02
центів, що еквівалентно 492 156 гривень 47
копійок за офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості,
та 769 393 гривні 31 копійка і складається
з: залишку заборгованості за кредитом у
сумі 49 796 доларів США 58 центів, що
еквівалентно 397 053 гривні 03 копійок за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
суми несплачених відсотків за
користування кредитом, - 11 927 доларів
США 44 центів, що еквівалентно 95 103
гривні 44 копійок та пені за
прострочення виконання зобов'язань у
розмірі 769 393 гривні 31 копійка та в
загальному розмірі становить 1 261 549 грн.
78 коп.

29.07.2008 року в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором № ML-
005/142/2008, між Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки № PML - 005/142/2008
(том 2 а.с.145-148), відповідно до умов якого
Іпотекою забезпечено вимоги ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», щодо виконання ОСОБА_2
кожного і всіх його боргових
зобов`язань за кредитним договором у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк і в тому порядку, як встановлено в
договорі, з усіма змінами і
доповненнями до нього.

05 липня 2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено
виконавчий напис, відповідно до якого
пропонується звернути стягнення на
нерухоме майно, яке передано в іпотеку
на підставі договору іпотеки,
посвідченого 29.07.2008 року. За рахунок
коштів, отриманих від реалізації
нерухомого майна, запропоновано
задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» у розмірі: залишок
заборгованості за кредитом 49 796, 58
доларів США; заборгованість по
відсоткам за користування кредитом - 11
927, 44 долари США; витрати пов`язані із
вчиненням виконавчого напису - 1 700
гривень.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року, право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що первісний позивач вчинивши
виконавчий напис, не позбавлений
можливості звернення до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитним договором, у разі якщо
станом на день розгляду справи вимоги
кредитора не задоволені в межах
звернення стягнення на предмет
іпотеки, та задоволення таких вимог не
вважається подвійним стягнення
заборгованості за кредитним договором,
тому доводи апеляційної скарги в цій
частині підлягають відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги про
солідарне стягнення з відповідачів на
користь первісного позивача основної
суми боргу, заборгованості по
процентах, та штрафних санкцій в
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором, суд
першої інстанції вірно керувався
нормами ст.ст. 526, 543, 546, 549-551,553, 554, 610-, 612,
1049, 1050,1054 ЦК України.

Зменшивши розмір пені за прострочення
платежів в зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за договором до
розміру загальної заборгованості за
кредитним договором, тобто до розміру
492 156, 47 грн., суд правомірно застосував
положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України,
оскільки нарахована позивачем пеня
значно перевищує суму заборгованості
за кредитним договором, тому колегія
суддів погоджується із відповідними
висновками суду першої інстанції.

Підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини (пункт 1 частина друга стаття
11 ЦК України).

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України, кредитор у
зобов`язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок переданням ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги), відповідно
до положень ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Згідно з вимогами чинного
законодавства заміна осіб в окремих
зобов'язаннях через волевиявлення
сторін (відступлення права вимоги) є
різновидом правонаступництва та
можливе на будь-якій стадії процесу.

Як установлено судом, 05.11.2010 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» та Публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк» було укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю, тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позивач правомірно набув прав
кредитора в обсязі та на умовах,
визначених кредитним договором № ML -
005/142/2008 від 29.07.2008 року.

15 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» було
направлено на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_3
лист-повідомлення про відступлення
права вимоги по кредитному договору.
Крім того, 07 червня 2011 року ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» направляло на
адресу боржників досудову вимогу про
погашення заборгованості за кредитним
договором, в якій також повідомлялося
про те, що 05.11. 2010 року ПАТ «ОТП Банк»
придбав право вимоги за кредитним
договором № ML - 005/142/2008 від 29 липня 2008
року на підставі договору
купівлі-продажу кредитного портфелю.

Слід зазначити, що нормами чинного
цивільного законодавства не
встановлено обов'язку первісного та
нового кредитора надсилати боржникам
разом з повідомленням про заміну
кредитора, докази переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні, а саме
направлення боржнику відповідного
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю. Згідно матеріалів справи,
відповідачі були належним чином
повідомлені про відступлення права
вимоги, до того ж у разі неповідомлення
про таке ризик настання несприятливих
наслідків несе саме новий кредитор,
тому доводи апеляційної скарги про
неправомірність дій кредитора щодо не
направлення скаржнику договору
купівлі-продажу кредитного портфелю є
безпідставними.

Відповідно до п. 2.1.2 Частини 2
кредитного договору № ML - 005/142/2008 від 29
липня 2008 року, банк зобов`язаний не
розголошувати третім особам
інформацію про позичальника, яка
складає банківську таємницею за
виключенням випадків передання такої
інформації, в порядку та в об`ємі
визначеному чинним законодавством
України, в бюро кредитних історій, а
також коли розкриття банківської
таємниці є обов`язковим для Банку у
відповідності з чинним законодавством
чи необхідне Банку для захисту його
прав та інтересів.

Пунктом 4.1. ст. 4 договору купівлі -
продажу кредитного портфелю від 05.11.2010
року, визначено, що розкриття
банківської таємниці у зв`язку з
передачею кредитного портфелю та,
зокрема, кредитних договорів покупцю
вважається дозволеним розкриттям
банківської таємниці та не є
порушенням чинного законодавства
України.

Статтею 4.3 договору купівлі - продажу
кредитного портфелю встановлено, що
розкриття банківської таємниці,
дозволене відповідними кредитними
договорами у разі порушення боржниками
їхніх зобов`язань за кредитними
договорами або на підставі письмової
згоди боржника/поручителя.

Враховуючи, що чинним законодавством
не передбачено отримання згоди
боржника на заміну кредитора у
зобов'язанні та не передбачено
отримання його згоди на передачу
новому кредиторові документів, які
засвідчують права, що передаються, та
інформації, яка є важливою для їх
здійснення, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
правомірності дій банку по передачі
новому кредитору відповідних
документів, інформації по кредитними
договорам, по яким відступлено право
вимоги.

Відповідно до п. 1.4 Частини №2
кредитного договору за користування
кредитом позичальник зобов`язаний
сплатити Банку відповідну плату
(проценти).

Частиною 7 ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» (в
редакції Закону чинній на момент
укладання договору) комерційні банки
самостійно встановлюють процентні
ставки та комісійну винагороду по
своїх операціях.

Згідно з п. 3 Частини №1 кредитного
договору, сторони домовились, що для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватись
плаваюча процентна ставка, а саме
фіксований відсоток та FIDR, де фіксована
ставка становить 4,49 %, а FIDR - це
процентна ставка по строкових
депозитах фізичних осіб у валюті,
тотожній валюті кредиту, що розміщені в
банку на строк в 366 днів, з виплатою
процентів після закінчення строку дії
депозитного договору. В залежності від
зміни вартості кредитних ресурсів
банку ставка FIDR може змінюватись
банком (збільшуватись чи зменшуватись)
в порядку передбаченому укладеним
договором. Інформація щодо розміру
ставки FIDR розміщується на сайті банку,
а також в приміщенні банку (як в
головному офісі так і в інших установах
банку) на інформативних стендах.

Пунктом 1.9 Частини 2 кредитного
договору № ML - 005/142/2008 від 29.07.2008 року
визначено, що банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов`язань в цілому або у визначеній
банком частині у випадку невиконання
позичальником та/або поручителем,
та/або майновим поручителем своїх
боргових та/чи інших зобов`язань за цим
Договором (в тому числі, але не
виключно, встановлених п.2.3 та ст. 3
кредитного договору) чи іншими
укладеними з банком договорами та/або
умов документів забезпечення. При
цьому, зобов`язання позичальника щодо
дострокового виконання боргових
зобов`язань в цілому настає з дати
відправлення банком на адресу
позичальника відповідної вимоги та
повинно бути проведено позичальником
протягом 30 календарних днів з дати
одержання позичальником відповідної
вимоги.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції,
оскільки позичальником порушені умови
договору в частині сплати кредиту та
відсотків, у зв`язку з чим ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк»,правонаступником якого є
позивач набув права достроково
вимагати стягнення усієї суми
заборгованості за кредитним договором,
включаючи суму основного боргу, суму
дострокового стягнення кредиту, та
відсотків нарахованих за користування
кредитними коштами, тому доводи
апеляційної скарги в цій частині не
можуть бути взяті до уваги.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності у Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» ліцензії на залучення
фінансових активів фізичних осіб,
спростовуються матеріалами справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» є фінансовою установою, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію фінансової установи,
виданим 03.12.2009 року державною комісією
з регулювання ринків фінансових послуг
України (том 1 а.с.170). Відповідно до
Додатку до свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи №241 серії ФК від
03.12.2009 року, фінансова компанія без
отримання ліцензії та/або дозволів
відповідно до законодавства має право
здійснювати такий вид фінансових
послуг - як надання факторингу.

Виходячи з викладеного, а також того, що
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не
здійснювало видачу кредитних коштів за
кредитним договором, укладеним з
відповідачем, та не здійснювало
нарахування суми заборгованості за
основним боргом та за відсотками, у
зв`язку з чим отримання ліцензії на
залучення фінансових активів фізичних
осіб, не вимагається.

Скаржник в апеляційній скарзі
посилається на несправедливість п.
1.3.1.1, п. 1.3.2.2., 4.1.1 ч. 2 Кредитного
договору, Стовпчик 8 Додатку № 1.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 ЗУ «Про
захист прав споживачів» до договорів
із споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього закону про несправедливі умови в
договорах, зокрема положення, згідно з
яким передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнано недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що несправедливими є
положення договору про споживчий
кредит, які містять умови про зміни у
витратах, зокрема, щодо плати за
обслуговування кредиту та плати за
дострокове його погашення, і це є
підставою для визнання таких положень
недійсними.

Слід зазначити, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по - перше, умови договору
повинні порушувати принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 , ч. 3 ст. 509
ЦК України); по - друге, призводити до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін; по - трете,
завдавати шкоди споживачеві.

Суд першої інстанції правомірно
вважав, що позивачем за зустрічним
позовом та його представником не
доведено обставин для визнання
положень кредитного договору
несправедливими.

Договір чи його частина може бути
визнаний недійсним у випадках,
передбачених ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з вимогами ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Умови договору визначаються і
погоджуються на розсуд сторін, крім
тих, які є обов'язковими відповідно до
актів цивільного законодавства (ст. 628
ЦК України).

Умовами укладеного між сторонами
кредитного договору передбачений
обов'язок позичальника повернути
кредитору в повному обсязі існуючу
заборгованість по кредиту, сплатити
нараховані проценти за користування, а
у разі порушення зобов'язань за
договором - понести штрафні санкції.

Відповідач за первісним позовом
погодився з такими умовами, підписавши
кредитний договір особисто і без
застережень. До того ж перед укладанням
кредитного договору Банком було
ознайомлено ОСОБА_2 у письмовій формі з
умовами кредитування по програмі
«житло в кредит», а також надано йому
інформацію щодо орієнтовної сукупної
вартості кредиту (Додаток №1).

Заборони на включення до договору,
умов передбачених ним, чинне
законодавство не містить.

Умови договору не можуть вважатись
такими, що порушують права і інтереси
відповідача за первісним позовом,
оскільки цивільні відносини засновані
на юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників (ст. 1 ЦК України).

ОСОБА_2 міг відмовитися від укладення
кредитного договору на таких умовах, що
визначені цим договором.

Підписанням оспорюваного кредитного
договору без будь яких застережень,
отриманням коштів у кредит, ОСОБА_2
підтвердив, що він обізнаний та
погодився з усіма його умовами.

Передбаченим п.6 ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів» правом
протягом 14 календарних днів відкликати
свою згоду на укладення договору про
надання споживчого кредиту без
пояснення причини, відповідач не
скористався, не відмовився від його
виконання, а тривалий час користувався
кредитними коштами, що свідчить про те,
що він був згодний з умовами даного
договору.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України,
якими сформульовані загальні вимоги до
правочинів, які можуть бути визнані
недійсними у випадках, передбачених ст.
215 ЦК України.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції та
вважає правильним, що вимоги позивача
за зустрічним позовом, ОСОБА_2, про
визнання кредитного договору та
договору поруки недійсним є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Пославшись в апеляційній скарзі на
неправильність розрахунку
заборгованості, відповідач цього
розрахунку нічим не спростовував,
свого розрахунку не надав та не
обгрунтував своїх заперечень, а тому ці
доводи апеляційної скарги є
необгрунтованими.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо пред'явлених у рамках даної справи
позовних вимог повно та послідовно
викладені у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить Керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК України,
судова колегія , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 2-4722/2011

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5694/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Катющенко В.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.