Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю позивача
та відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Костопільського районного суду від 31
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Костопільської міської ради
Рівненської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
про визнання недійсними рішення і
державного акту на право приватної
власності на землю та визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

5 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до Костопільської міської
ради Рівненської області, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення
і державного акту на право приватної
власності на землю та визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки.

Рішенням Костопільського районного
суду від 31 липня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивач посилався на те, що
Костопільська міська рада своїм
рішенням № 881 від 26 жовтня 2001 року
виділила ОСОБА_4 (яка з 7 червня 2007 році
змінила своє ім'я на ОСОБА_4) у власність
частину спірної земельної ділянки
площею 535 кв. м, а 22 листопада 2001 року
видала їй відповідний державний акт на
право приватної власності на землю
серії РВ № 05750, незважаючи на те, що в
цей час місцевим судом спір про поділ
присадибної земельної ділянки між
ОСОБА_4 і ним як співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1 та
співкористувачами цієї ділянки вже
вирішувався місцевим судом.

29 листопада 2007 року зазначену позовну
заяву ОСОБА_4 про поділ присадибної
земельної ділянки суд залишив без
розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України.

23 листопада 2009 року ОСОБА_4 (раніше -
ОСОБА_4) належну їй 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 та частину присадибної
земельної ділянки площею 535 кв. м
подарувала дочці сторін у справі
ОСОБА_1

Таким чином, Костопільська міська рада
в порушення вимог законодавства
передала ОСОБА_4 (зараз - ОСОБА_4) у
власність частину спірної земельної
ділянки площею 535 кв. м без погодження з
ним як з іншим співвласником житлового
будинку та іншим співкористувачем
спірної присадибної земельної ділянки,
що призвело до порушення його права на
визначення можливих варіантів
розподілу спірної присадибної
земельної ділянки відповідно до часток
двох співвласників у праві власності
на будинок та без урахування доступу до
належних сторонам частин житлового
будинку.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_2
рішення місцевого суду вважав
незаконним та необґрунтованим і просив
апеляційний суд його скасувати й
ухвалити у справі нове рішення про
задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позову, місцевий суд виходив з його
безпідставності.

Проте погодитися з таким висновком
суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (яка з 7 червня 2007 році
змінила своє ім'я на ОСОБА_4) раніше
перебували у зареєстрованому шлюбі та
спільно користувалися присадибною
земельною ділянкою на АДРЕСА_1 площею
1620 кв. м.

Відповідно до рішення Костопільського
районного суду від 23 листопада 2000 року,
яке набрало законної сили, позивачу
ОСОБА_2 було виділено у власність 67/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а
його колишній дружині - 33/100 (а. с. 6-8).
Розподіл зазначеного будинку сторони
провели в натурі (а. с. 9).

Згідно зі ст. 30 ЗК України 1990 року (який
був чинним до 31 грудня 2001 року, тобто
був чинним на час прийняття
Костопільською міською радою
оскаржуваного рішення № 881 від 26 жовтня
2001 року та видачі 22 листопада 2001 року
ОСОБА_4 відповідного державного акта на
право приватної власності на землю) при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. При переході права
власності громадян на жилий будинок
і господарські будівлі та споруди до
кількох власників, а також при
переході права власності на частину
будинку в разі неможливості поділу
земельної ділянки між власниками без
шкоди для її раціонального
використання земельна ділянка
переходить у спільне користування
власників цих об'єктів.

Судом установлено, що після набуття
права власності на частину житлового
будинку ОСОБА_4 (зараз - ОСОБА_4) 14 травня
2001 року звернулася в суд із позовом до
ОСОБА_2 про поділ спірної присадибної
земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 1620
кв. м, що знаходилася в їх спільному
користуванні.

Статтею 42 ЗК України 1990 року було
передбачено, що громадяни, яким жилий
будинок, господарські будівлі та
споруди і земельна ділянка належать на
праві спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної
часткової власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду. Угода про
порядок використання і розпорядження
земельною ділянкою є обов'язковою для
особи, яка згодом придбала відповідну
частку в спільній власності на жилий
будинок і господарські будівлі. Якщо
згоди на використання та
розпорядження спільною земельною
ділянкою не досягнуто, спір
вирішується судом.

Оскільки між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 (зараз -
ОСОБА_4) як співвласниками житлового
будинку АДРЕСА_1 згоди на використання
та розпорядження спільною присадибною
земельною ділянкою досягнуто не було,
їхній спір із цього приводу згідно із
законом вирішувався судом.

Тому за таких обставин до вирішення
земельного спору сторін у місцевому
суді орган місцевого самоврядування не
вправі була своїм рішенням № 881 від 26
жовтня 2001 року виділяти ОСОБА_4 (зараз -
ОСОБА_4) у власність частину спірної
земельної ділянки площею 535 кв. м та 22
листопада 2001 року видавати їй
відповідний державний акт на право
приватної власності на землю серії РВ
№ 05750.

Крім того, оскаржуваним рішенням
відповідач передав ОСОБА_4 (ОСОБА_4) у
власність частину спірної присадибної
земельної ділянки площею 535 кв. м без
урахування вже проведеного між
співвласниками реального розподілу
житлового будинку в натурі та без
урахування доступу співвласників до
належних їм частин домобудівлі.

Як убачається з матеріалів справи,
згоди на використання та розпорядження
спільною земельною ділянкою між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 не досягнуто
до цього часу.

У зв'язку з викладеним рішення органу
місцевого самоврядування № 881 від 26
жовтня 2001 року про передачу ОСОБА_4 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,0535 га на АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку та
відповідний державний акт на право
приватної власності на землю серії РВ
№ 05750 від 22 листопада 2001 року на її ім'я
є незаконними і підлягають визнанню
недійсними.

Зважаючи на це, дарування 23 листопада
2009 року ОСОБА_4 (раніше - ОСОБА_4) спірної
частини присадибної земельної ділянки
площею 535 кв. м дочці ОСОБА_1 є
незаконним.

Тому договір дарування у цій частині
також підлягає визнанню недійсним.

З урахуванням викладеного рішення
місцевого суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України, через що підлягає
скасуванню.

Доказів про пропуск позивачем позовної
давності відповідачами суду не подано.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 30, 42 ЗК України 1990 року, ст.ст. 10, 11,
60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Костопільського районного
суду від 31 липня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Костопільської міської
ради Рівненської області, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення
і державного акту на право приватної
власності на землю та визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки задовольнити.

Рішення виконкому Костопільської
міської ради № 881 від 26 жовтня 2001 року
про передачу ОСОБА_4 (зараз - ОСОБА_4) у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,0535 га на АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку та
відповідний державний акт на право
приватної власності на землю серії РВ
№ 05750 від 22 листопада 2001 року на її ім'я
визнати недійсними.

Визнати недійсним договір дарування
земельної ділянки площею 0,0535 га на
АДРЕСА_1, укладений 23 листопада 2009 року
між ОСОБА_4 (раніше - ОСОБА_4) і ОСОБА_1 та
посвідчений 23 листопада 2009 року
приватним нотаріусом Костопільського
нотаріального округу Рівненської
області за № 2792.

Стягнути з Костопільської міської ради
Рівненської області, ОСОБА_4 та ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 365 (триста шістдесят
п'ять) грн. 40 коп. понесених судових
витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: