Справа № 401/1376/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року Світловодський
міськрайонний суд Кіровоградської
області у складі: головуючого судді
Гонтаренко Т.М. при секретарі Герко Т.М.
, розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Світловодська
цивільну справу за позовною заявою
Публічного Акціонерного Товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся з вище
зазначеним позовом до суду і просить
стягнути з відповідача на користь ПАТ
КБ»ПриватБанк» заборгованість по
кредитному договору на загальну суму
14548.65грн. та судовий збір в сумі 243.60грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує
тим,що відповідно до укладеного
договору №б/н від 10.01.2008року ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 3000.00грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24.00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою
згоду на те,що підписана заява разом з
Умовами надання банківських
послуг,Правилами користування
платіжною карткою складає між ним та
Банком Договір.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору,він автоматично лонгується на
такий же термін.

Договором передбачено порядок
та умови погашення кредиту,погашення
заборгованості по кредиту,сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків,комісії за
користування кредитом та інших витрат.

ПАТ КБ»ПриватБанк» свої
забов»язання за Договором та угодою
виконав в повному обсязі , а саме надав
відповідачу кредит у розмірі
встановленому Договором. Відповідно до
п.6.5 Умов надання банківських послуг,-
позичальник зобов»язується погашати
заборгованість за Кредитом,відсоткам
за його використання,за перевитрати
платіжного ліміту,а також оплачувати
комісії на умовах,передбачених цим
договором.

ОСОБА_2 не надавав своєчасно
банку грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом і станом на
24.02.2014 року має заборгованість 14548.65грн.,
яка складається з наступного: 1556.10
заборгованість за кредитом; 5448.38
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 6375.19
заборгованість по комісії за
користування кредитом; а також штрафи
відповідно до п.8.6 Умов та правил
надання банківських послуг; 500.00 грн.
штраф(фіксована частина),668.98
штраф(процентна складова).

Про час і місце судового
засідання позивач повідомлений
належним чином. В судове засідання
представник позивача не з»явився,надав
письмову заяву про розгляд справи без
його участі,позовні вимоги підтримує і
просить їх задовольнити у повному
обсязі,проти розгляду справи в
заочному порядку не заперечує.

Відповідач та його представник
позовні вимоги позивача не визнали і в
судовому засіданні пояснили,що до
позовної заяви додатком надані
позивачем незавірені копії документів,
які неможливо вважати належними та
допустимим доказами ( в розумінні ЦПК
України). Крім того, позивачем в
обґрунтування суми заборгованості
надано розрахунок
заборгованості,складений незрозуміло
ким та на підставі яких саме
документів. Так, у вказаному документі
не зазначено особу,яка його
складала(хоч і міститься підпис
невідомої особи) та не зазначено(і не
надано до суду) первинні бухгалтерські
документи, на підставі яких складено
вказаний розрахунок заборгованості.
Позивачем не надано жодного доказу
взагалі отримання грошових коштів
відповідачем,а тим більше отримання
саме 3000.00грн. Відповідач дійсно
отримував певні грошові кошти у
позивача відповідно до вказаного
договору,але наданий позивачем
розрахунок заборгованості не
відповідає реальним обставинам справи.
Відповідно до квитанцій ОСОБА_2 кожного
місяця здійснювались погашення
заборгованості у певних сумах,однак у
наданому позивачем розрахунку такі
платежі не відображені, а деякі
відсутні взагалі. Станом на січень 2009
року заборгованість за вказаним
кредитом була сплачена відповідачем в
повному обсязі,включаючи відсотки за
користування кредитом. Звертають увагу
суду на пропущення позивачем строку
позовної давності. Просять відмовити
в задоволенні позовних вимог за їх
безпідставності.

Заслухавши пояснення
відповідача та його
представника,дослідивши та вивчивши
матеріали справи суд приходить до
наступного.

В судовому засіданні
достовірно встановлено,що з наданих
позивачем копії договору б/н від
10.01.2008року ОСОБА_2 отримав у позивача
кредит у розмірі 3000.00грн.у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24.00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а.с. 9).

Відповідно до приписів ч.2 ст.64
ЦПК України - письмові докази,як
правило,подаються в оригіналі .Це
положення виходить із принципу
безпосередності,в силу якого суд
досліджує обставини справи в основному
із першоджерел,але закон не виключає
можливості подання копій письмових
доказів,які засвідчені у встановленому
порядку. Копії документів,що надаються
до суду ,повинні бути засвідчені
належним чином,згідно з п.5.27
Держстандарту України №4163-2003 «
Уніфікована Система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів». З огляду на вказане,надані
в додатках до позовної заяви
незавірені копії документів неможливо
вважати належними та допустимими
доказами( в розумінні ЦПК України).

Відповідно до ст..60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини,на які вона посилається,як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини,які
мають значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких у сторін та інших
осіб,які беруть участь у справі,виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Наданий позивачем розрахунок
заборгованості(а.с.4-8),суд не може
оцінити як належний та допустимий
доказ, а саме: як існування
заборгованості відповідача так і
розміру такої заборгованості,в разі її
існування. Таким доказом може бути лише
виписка руху коштів по рахунку
відповідача ,складена та завірена
належним чином, крім того вказаний
розрахунок спростовується наданими
відповідачем доказами( квитанціями про
сплату боргу а.с.47-49). Так,08.05.2008року
відповідач сплатив в рахунок
погашення кредиту 525.00грн. Вказаний
платіж взагалі не відображено у
розрахунку заборгованості.09.06.2008 року
відповідач сплатив 570.00грн.,але платіж
не відображено у розрахунку
заборгованості. 16.07.2008 року сплачено
405.00грн.

Суд вважає,що позивачем
пропущено строк позовної давності як
за основним зобов»язанням, так і за
штрафними санкціями,а отже має бути
застосовано наслідки спливу позовної
давності з огляду на наступне.

З січня 2009 року позивач жодного
разу не звертався до відповідача щодо
наявності будь-яких зобов»язань за
кредитом З 23.01.2009 року відповідач не
здійснював жодного платежу по
вказаному кредиту. З 24.01.2009 року в
даному випадку рахується строк
позовної давності. 24.01.2012 року сплив
строк позовної давності за вказаними
зобов»язаннями.

Відповідно до визначеного в
заяві порядку проведення повернення
кредитних коштів таке повернення може
здійснюватися шляхом внесення коштів
на карту клієнтом або шляхом списання
коштів з інших карт.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня ,коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,яка
його порушила(ч.1 ст.261 ЦПК України).

При цьому початок перебігу
позовної давності пов»язується не
стільки зі строком дії» припинення
дії» договору, як з певними
моментами(фактами),які свідчать про
порушення прав особи( ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов , тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови договору
сторін та зміст зазначених правових
норм,слід дійти висновку про те, що у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов»язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом,повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними ,щомісячними платежами,
повинна обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 06.11.2013 року у справі
№6-11бпс.13.

Відповідно ст..256 ЦК України
позовна давність-це строк у межах якого
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист свого цивільного права або
інтересу.

Нормами ст..ст.257-258 ЦК України
встановлено,що загальний строк
позовної давності становить три роки,а
позовна давність що до вимог про
стягнення неустойки(штрафу,пені)
встановлено строком в 1 рік.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності,про
застосування якої заявлено стороною у
спорі,є підставою відмови у позові.

В даному випадку позивач
дізнався про порушення його права з
моменту останнього платежу
відповідачем(або несплати чергового
платежу) і відповідно непогашення з
його боку заборгованості на кредитній
картці, в разі наявності такої
заборгованості.

Проте до суду за захистом свого
права позивач звернувся лише 26.02.2014
року(через п»ять років),тобто з
пропуском строку позовної
давності,встановленого ст..ст.257-258 ЦК
України,що до основного боргу та
штрафних санкцій відповідно не
пояснюючи пропуск вказаного строку та
не подавши клопотання про поновлення
пропущеного строку звернення до суду.

Керуючись ст..ст.256-258,267 ЦК
України,ст.ст. 10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовити у повному
обсязі.

Головуючий-суддя:
Т.М.Гонтаренко

17.06.2014