УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Червинської М.Є.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Вікторія» про розірвання договору
оренди землі, зобов'язання вчинити дії
за касаційною скаргою
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Вікторія» на рішення
Маловисківського районного суду
Кіровоградської області від 26
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що після смерті її матері - ОСОБА_4
вона успадкувала земельну ділянку
площею 4,40 га, яка розташована на
території Хмелівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області. Зазначена
земельна ділянка перебуває в оренді
СТОВ «Агрофірма «Вікторія» на підставі
договору оренди землі від 26 березня 2007
року. Маючи намір самостійно обробляти
належну їй земельну ділянку вона 30
серпня 2013 року звернулася до
відповідача із заявою про розірвання
договору оренди землі, та повернення
земельної ділянки. Однак, СТОВ
«Агрофірма Вікторія» не бажає
розірвати договір за згодою сторін, у
зв'язку із чим вона звернулася до суду
за захистом свого права.

Рішенням Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від 26
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 лютого
2014 року, позов задоволено частково.
Розірвано договір оренди землі,
укладений 30 березня 2007 року, між
СТОВ «Агрофірма «Вікторія» та
зареєстрований у Маловисківському
районному відділі Кіровоградської
регіональної філії державного
підприємства «Центр Державного
земельного кадастру при Держкомземі
України», 1
листопада 2007 року. У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
судовий збір.

У касаційній скарзі СТОВ «Агрофірма
«Вікторія» просить скасувати судові
рішення в частині задоволення позову,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
обґрунтованості позовних вимог,
оскільки відповідно до п. 40
оспорюваного договору оренди
земельної ділянки передбачено зміну
або розірвання договору оренди у разі
переходу права власності на орендовану
земельну ділянку до іншої особи, що є
самостійною підставою для їх
розірвання.

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Судами встановлено, що 26 березня 2007
року ОСОБА_4 уклала з СТОВ
«Агрофірма «Вікторія» договір оренди
земельної ділянки, згідно якого
ОСОБА_4 передала в оренду земельну
ділянку НОМЕР_1 сільськогосподарського
призначення розташовану на території
Хмелівської сільської ради
Маловисківського району
Кіровоградської області, площею
4,40 га, яка належала їй на підставі
державного акта про право приватної
власності на землю від 28 грудня 1999 року.
Факт передачі земельної ділянки
підтверджено відповідним актом
прийому-передачі (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після
смерті якої зазначену земельну ділянку
успадкувала ОСОБА_3 (а.с. 4-5).

Пунктом 38 указаного договору
визначено, що дія договорів
припиняється шляхом їх розірвання за
взаємною згодою сторін, а за рішенням
суду на вимогу однієї сторони лише у
разі невиконання другою стороною
обов'язків, випадкового знищення
земельної ділянки, а також з інших
підстав, визначених законом.

Згідно з п. 39 спірного договору оренди
землі розірвання договору в
односторонньому порядку не
допускається.

Пунктом 40 спірного договору оренди
землі передбачено, що перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до другої особи є підставою для
зміни або розірвання договору.

Разом з тим, ч. 4 ст. 32 Закону України
«Про оренди землі» визначено, що
перехід права власності на орендовану
земельну ділянку до іншої особи, а
також реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо інше
не передбачено договором оренди землі.

Оскільки інше передбачено умовами
договорів земельних ділянок, то судам
слід було визначитись із порядком
застосування зазначеної підстави для
їх розірвання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо
сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Отже, у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, позивач має довести підстави
для розірвання договорів, передбачені
ст. ст. 651, 652 ЦК України.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України районний суд на вказані вимоги
закону та обставини справи уваги не
звернув, апеляційний суд недоліки суду
першої інстанції не усунув, не врахував
доводів відповідача про те, що спірні
договори оренди можуть бути припинені
лише з підстав, визначених ст. 652 ЦК
України.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлено,
судові рішення судів попередніх
інстанцій не відповідають вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Вікторія» задовольнити частково.

Рішення Маловисківського районного
суду Кіровоградської області від
26 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 11 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко