АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-2878/14
Головуючий у 1 інстанції: Войтенко Т.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Гулієві Ф.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 19 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк",
Товариство з обмеженою відповідальні
стю "Кей-Колект" про визнання договору
факторингу частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кей-Колект" про
визнання договору факторингу частково
недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити позов,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт вказує на те, що
будь-яка зміна сторони у кредитному
договорі може відбутися за письмовою
згодою іншої сторони шляхом підписання
додаткової угоди до договору. В
порушення умов договору буда передана
конфіденційна інформація про позивача
повинна, ТОВ "Кей-Колект" (фактор)
отримав право отримувати від
позичальника валюту, не маючи
відповідної ліцензії НБУ на здійснення
валютних операцій на це право, договір
факторингу в частині уступки права
вимоги суперечить статтям 203 і 215 ЦК
України, а також ст. 651 ЦК України,
передача прав за договором про іпотеку
не була нотаріально оформлена.

В суді апеляційної інстанції
представники відповідачів проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін, апелянт
в судове засідання, не з*явився, будучи
повідомленим належним чином про час і
місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 02.12.2005 р. між АКІБ
"УкрСиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №219/225/05, за
умовами якого банк надав позивачці
кредит в сумі 43 300 дол. США (а.с.13-23).

В забезпечення виконання кредитного
договору вказаного договору 02.12.2005 р.
між АКІБ "УкрСиббанк " та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки №219/225/05
(а.с.50-52).

03.05.2006 р. між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №11001661, за умовами
якого банк надав позивачці кредит в
сумі 66 770 швейцарських франків (а.с.24-29).

В забезпечення виконання вказаного
договору 03.05.2006 р. між АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого
є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки №11001661 (а.с.
52-53).

30.10.2006 р. між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №11067213, за умовами
якого банк надав позивачці кредит в
сумі 117 800 дол. США (а.с. 30-40).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором, між АКІБ "УкрСиббанк "
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", та ОСОБА_1, а також між АКІБ
"УкрСиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 були
укладені договори іпотеки №29269 та №5063
(а.с.54-59).

02.11.2006 р. між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №0, за умовами
якого банк надав позивачці кредит в
сумі 30 500 дол. США (а.с.40-49).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором, між АКІБ "УкрСиббанк",
правонаступником якого є ПАТ
"УкрСиббанк", та ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки №1512 та між АКІБ
"УкрСиббанк", правонаступником якого є
ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_4 був
укладений договір іпотеки №1513 (а.с.60-64).

12.12.2011 р. між ПАТ "УкрСиббанк" та TOB
"Кей-Колект" було укладено договір
факторингу, за умовами якого ПАТ
"УксСиббанк" передав у власність TOB "Кей-
Колект" права вимоги в обсязі,
визначеному Додатком №1 до договору
(а.с. 72-82).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 ПАТ
"УкрСиббанк" передав TOB "Кей-Колект"
право вимоги за кредитними договорами
від 02.12.2005 р., від 03.05.2006 р., 30.10.2006 р., та
02.11.2006 р. (а.с. 82).

Листом за № 12-22/26983 від 15.12.2011 р. ПАТ
"УкрСиббанк" повідомив позивачку про
відступлення права вимоги
заборгованості за вказаними
кредитними договорами на користь TOB
"Кей-колект" на підставі договору
факторингу № 1 від 12.12. 2011 р.

В листі також повідомляється про
передачу всієї документації та даних
щодо ОСОБА_1 до TOB "Кей-Колект",
повідомляється розмір заборгованості
за кредитними договорами та обов'язок
погашати заборгованість на незмінними
рахунками (а.с.71).

Посилаючись на те, що договір
факторингу містить умови, які
суперечать вимога чинного
законодавства, ОСОБА_1 в травні 2013 року
звернулася в суд із даним позовом,
посилаючись на передачу матеріалів
кредитної справи іншій особі без згоди
чи повідомлення ОСОБА_1, що фактично є
розголошенням банківської таємниці; не
підписання сторонами кредитного
договору додаткової угоди про внесення
змін до кредитного договору за участю
TOB "Кей-Колект", відсутність у TOB
"Кей-Колект" генеральної і
індивідуальної ліцензії НБУ на право
здійснення валютних операцій;
відсутністю реєстрації TOB "Кей-Колект"
як фінансової установи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину.

Відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення -" права
вимоги).

Відповідно до ч. І ст. 516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. І ст. 517 ЦК України,
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Враховуючи наведені правові норми та
з*ясовані обставин у справі, суд дійшов
правильного висновку, що отримання
первісним кредитором згоди боржника
на укладення договору купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами, передачу
документів, які підтверджують
дійсність, виникнення і наявність прав
грошової вимоги, не передбачена
наведеними нормами права.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною першою 16 ЦК України заміна
кредитора здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Умови кредитних договорів, укладених
між банком та ОСОБА_1, не містять
будь-яких застережень чи/або обмежень
щодо відступлення права вимоги за
кредитним договором.

Крім того, норми статті 512, 516, 517 ЦК
України не місять умови щодо
необхідності укладення додаткового
договору про внесення змін до
основного договору, за яким права
кредитора передаються іншій особі.

У зв*язку із чим суд обгрунтовано
зазначив що посилання ОСОБА_1 на
недійсність договору купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами, у зв'язку з не
укладенням додаткової угоди до
кредитних договорів з цього ж приводу
є безпідставними, і суперечать нормам
матеріального права, зокрема ст. 516 ЦК
України, та умовам кредитних договорів.

Щодо відсутності у TOB "Кей-Колект"
індивідуальної валютної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
суд виходив із того, Декрет Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" визначає, що валютною
операцією є операції, пов'язані з
переходом права власності на валютні
цінності.

Між AT "УкрСиббанк" та TOB "Кей-Колект"
укладено Договір про обслуговування
платежів від 12.12.2011 р., за умовами якого
Банк зобов'язується приймати від
платників готівкові та безготівкові
платежі в рахунок погашення
заборгованості за кредитними
договорами, право вимоги за яким
належать TOB "Кей-Колект", у національній
валюті та/або в іноземній валюті із
наступним перерахуванням коштів на
рахунок TOB "Кей-Коллект" у національній
валюті.

Про те, що рахунки для здійснення
платежів за кредитними договорами не
змінилися, ОСОБА_1 повідомлялася листом
від 15.11 2011 р. (а.с. 71).

Таким чином, грошові кошти в іноземній
валюті, які підлягають сплаті ОСОБА_1,
спрямовуються на рахунок AT "УкрСиббанк"
з подальшим перерахуванням коштів у
національній валюті України на рахунок
TOB "Кей-Колект".

Таким чином, отримувачем валютного
платежу за валютною операцією по
погашенню Позивачем заборгованості за
кредитним договором є не TOB "Кей-Колект",
а являється AT "УкрСиббанк".

Виходячи із аналізу положень статей 47
та .49 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", та ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", можна зробити
висновок, що наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій є достатньою
підставою для здійснення Банком
операцій з валютними цінностями, в тому
числі операцій з використання
іноземної валюти як засобу платежу.

Відповідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою НБУ від
14.11.2004р. №483, використання іноземної
валюти як засобу платежу без ліцензії
дозволяється якщо ініціатором або
отримувачем за валютною - операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями).

Національний банк України у своєму
нормативно-правовому акті підтвердив
закріплену в Декреті позицію та
встановив, що операції з використання
іноземної валюти як засобу платежу на
території України дозволяється без
отримання індивідуальної ліцензії,
якщо однією стороною операції є банк,
який має генеральну ліцензією.

Аналогічне положення міститься в
постанові Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", де вказано,
що у разі виникнення спору щодо
отримання сторонами кредитного
договору індивідуальної ліцензії на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
суд має виходити з того, що
Національним банком України на
виконання положень статті 11 цього
Декрету, статті 44 Закону України "Про
Національний банк України" в межах
своїх повноважень прийнято Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затверджене постановою Правління
Національного банку України від 14.10.2004
р. N 483.

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк.

Крім того, TOB "Кей-Колект" зареєстроване
як фінансова установа, що не
заперечувалося сторонами.

Посилання позивача на невідповідність
умов договору факторингу умовам
Конвенції УНІДРУА про міжнародний
факторинг правильно відхилене судом,
з огляду на те, що сфера дії Конвенції
відмінна від відносин, що склалися між
сторонами даного договору.

Враховуючи наведене, суд відмовив у
задоволені позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується із такими
висновком суду, який відповідає
фактичним обставинам, а також нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і відхиляються колегією суддів як
безпідставні, оскільки вона аналогічн
доводам позовної заяви, оцінку яким
надав суд першої інстанції, з
висновками якого погодилася колегія
суддів .

Таким чином рішення суду є законним і
обгрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: