Справа № 351/1304/14-ц
Номер провадження №2/351/645/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2014 року
м. Снятин

Снятинський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бородовського С.О. .,

секретаря
Маланчук С.Г. ,

позивачки ОСОБА_1

відповідача Троїцької сільської
ради

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до
Троїцької сільської ради про
визначення додаткового строку на
подачу заяви про прийняття спадщини , -

В С Т А Н О В И В:

до Снятинського районного суду
звернулась ОСОБА_1 з позовом до
Троїцької сільської ради про
визначення додаткового строку
прийняття спадщини. В позові вказано,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на
будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку
площею 0,7292 га в с. Троїця. Позивачка
вказує, що 10/06/2014 р. вона прибирала і
знайшла заповіт на своє ім`я. Позивачка
просить суд про визначення їй
додаткового строку прийняття вказаної
спадщини.

В судовому засіданні, після роз`яснення
позивачці судом обов`язку доказування
обґрунтованості позову, на підставі ст.
131 ЦПК України, подання доказів до
початку судового розгляду, правових
наслідків нездійснення відповідних
дій вона категорично відмовилась від
надання суду пояснень.

Представник відповідача подав суду
заяву, в якій просив розглянути справу
без його участі, позов визнав. Однак
відповідно до п. 2 ст. 174 ЦПК України
визнання позову не може бути прийнято
судом, оскільки воно може бути
здійснено тільки після роз`яснення
відповідачу правових наслідків
відповідної дії.

При цьому відповідно до п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 № 2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» визнання позову
не може не суперечити закону й не
повинно порушувати права, свободи чи
інтереси інших осіб. Однак у разі
неприйняття спадщини відповідно до ст.
1277 ЦК України орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою. Однак відповідач не
виконав вказаного свого обов`язку,
натомість діє на шкоду територіальній
громаді.

Відповідно до п. 5 ст. 174 ЦПК України суд
не приймає визнання позову
відповідачем у справі, в якій особу
представляє її законний представник,
якщо його дії суперечать інтересам
особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про смерть НОМЕР_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4

15/10/1988 року було видано свідоцтво про
право власності на будинковолодіння
АДРЕСА_1.

04/08/1997 р. було видано державний акт на
право приватної власності на землю на
ім`я ОСОБА_4

04/12/1981 р. ОСОБА_4 склала заповіт щодо
свого майна на користь ОСОБА_1

Відповідно до довідки Троїцької
сільської ради від 19/06/2014р. № 344/2 на день
відкриття спадщини спадкодавець
проживала і була зареєстрована в
будинку одна. Після смерті ОСОБА_4
ОСОБА_1 провела поховання спадкодавця,
поминальний обід, обробляла присадибну
ділянку, закрила будинок на певний час
та веде за ним сторонній догляд.

Отже твердження позивачки про те, що
вона не знала про наявність у
спадкодавця нерухомого майна, не
перебувала на території України і не
мала можливості подати заяву про
прийняття спадщини не відповідають
дійсності і є неправдивими, оскільки
сама ж позивачка подала суду докази
того, що вона здійснила поховання
спадкодавця і обробляла після її
смерті спірну земельну ділянку.

Надані позивачкою копії паспорта
громадянина для виїзду за кордон не є
доказом неможливості подання нею заяви
про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. наказу Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», чинного на момент відкриття
спадщини та п. 2.1. наказу Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про
затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
який набрав чинність після зазначеного
наказу спадкова справа заводиться
нотаріусом за місцем відкриття
спадщини на підставі поданої особисто
або такої, що надійшла поштою заяви,
повідомлення, телеграми про прийняття
спадщини.

Таким чином навіть за умови не
перебування на території відкриття
спадщини позивачка мала змогу прийняти
спадщину, але не здійснила цього.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

В ч. 1 ст. 1269 ЦК України вказано, що
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Тобто право на спадщину належить
спадкоємцеві з моменту її відкриття й
закон зобов'язує спадкоємця, який
постійно не проживав із спадкодавцем, у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України від 26 вересня
2012 року в справі № 6-85 цс 12, предметом
якої був спір про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, право на спадщину належить
спадкоємцеві з моменту її відкриття й
закон зобов'язує спадкоємця, який
постійно не проживав із спадкодавцем, у
шестимісячний строк подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про
надання додаткового строку для подання
заяви про прийняття спадщини можуть
бути застосовані, якщо: у спадкоємця
були перешкоди для подання такої заяви;
ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а
він не скористався правом на прийняття
спадщини через відсутність інформації
про спадкову масу, то положення ч. 3 ст.
1272 ЦК України не застосовуються.

Таким чином позивачка не подала суду
доказу того, що вона бажала прийняти
спірну спадщину, але у неї були
перешкоди, що можуть бути визнані судом
поважними.

Так, відповідно до листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» при вирішенні справ про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
слід також враховувати, що додатковий
строк визначається у разі, якщо суд
визнає причини пропуску строку для
прийняття спадщини поважними. У
зазначеній категорії справ є
обов'язковим обґрунтування в
мотивувальній частині судового
рішення поважності причин пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини.

При цьому Вищий спеціалізований суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в категоричній
формі висловив, що судом не можуть бути
визнані поважними такі причини
пропуску строку для подання заяви про
прийняття спадщини як юридична
необізнаність позивача щодо строку та
порядку прийняття спадщини,
необізнаність особи про наявність
спадкового майна, похилий вік,
непрацездатність, незнання про
існування заповіту, встановлення судом
факту, що має юридичне значення для
прийняття спадщини (наприклад,
встановлення факту проживання однією
сім'єю), невизначеність між
спадкоємцями хто буде приймати
спадщину, відсутність коштів для
проїзду до місця відкриття спадщини,
несприятливі погодні умови.

У п. 24 постанови Пленум Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» № 7 від 30 травня 2008
року роз'яснено, що, вирішуючи питання
визначення особі додаткового строку,
суд досліджує поважність причини
пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
з того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так позивачка подала суду довідку
відповідача, в якій вказано, що вона
проводила поховання, поминальний обід,
обробляє присадибну ділянку, закрила
будинок, здійснює за ним догляд.
Зазначене суперечить поясненню
позивачки про те, що вона не перебувала
за місцем відкриття спадщини.

Таким чином на момент відкриття
спадщини позивачка знала про відкриття
спадщини і відповідно могла звернутись
із заявою про прийняття спадщини.

Безспірних доказів поважності причин
пропуску строку для звернення із
заявою про прийняття спадщини
позивачка не надала, саме по собі
проживання в іншому місці, ніж місце
відкриття спадщини не свідчить про
наявність об`єктивних, непереборних
перешкод для звернення із заявою про
прийняття спадщини.

Крім того, згідно з п. 207 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України позивач не була
позбавлена можливості надіслати заяву
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори поштою, незважаючи на
наявність чи відсутність заповіту або
повідомлення її чи неповідомлення про
наявність заповіту. При цьому на момент
відкриття спадщини таємниці заповіту
не існує, а тому позивачка могла
отримати інформації про його
посвідчення чи непосвідчення, зміну,
скасування спадкодавцем.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 квітня 2014
року, 03 липня 2013 року, 02 серпня 2013 р., 18
грудня 2013 р.

Так само задоволення даного позову
призвело б до порушення майнових прав
територіальної громади за місцем
відкриття спадщини.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до Троїцької
сільської ради про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення через Снятинський
районний суд. У разі відсутності
сторін, під час проголошення судового
рішення подається апеляційна скарга
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного
суду Бородовський С.О.