АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-6066/14
Головуючий у 1 інстанції: Волокітіна
У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Шахової О.В.

при секретарі: Гулієві Ф.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра",
третя особа: ОСОБА_3 про припинення
договору поруки,-

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра", третя особа: ОСОБА_3 про
припинення договору поруки залишено
без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема апелянт вказує на те, що
прострочена заборгованість за
договором кредиту виникла ще в 2008 році,
але банк не звертався до поручителя із
вимогою про погашення заборгованості,
в жовтні 2013 року банк ініціював
звернення стягнення на предмет
іпотеки, але також до поручителя з
вимогами про виконання умов договору
не звертався, що свідчить на думку
апелянта по зловживання банком своїм
правом і порушенням ст. 651 ЦК України,
щодо не виконання умов договору поруки.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримав подану скаргу, із викладених
в ній підстав, представник відповідача
проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала, просила залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 03.06.2008 р. між ВАТ КБ
"Надра", правонаступником якого на
даний час є ПАТ КБ "Надра",та ОСОБА_3 був
укладений Кредитний договір, за
умовами якого останній отримав в
кредит кошти в розмірів 250 000 грн., із
строком повернення до 01.06.2018 р.

03.06.2008 р. між ВАТ КБ "Надра",
правонаступником якого на даний час є
ПАТ КБ "Надра", та ОСОБА_2 був укладений
Договір поруки, згідно якого ОСОБА_2
виступила поручителем за виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки
поручитель поручається перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_3
взятих на себе зобов'язань, що
витікають з кредитного договором, в
тому числі повернути до 01.06.2018 р. кредит
в сумі 250 000 грн., сплатити відсотки за
користування кредитними коштами із
розрахунку 20,9 % річних, сплатити
можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Пунктом 1.2 Договору поруки визначено,
що поручитель відповідає перед
кредитором у повному обсязі.
Позичальник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Договору
поруки, відповідальність поручителя
виникає як у випадку невиконання
позичальником будь-якої частини
зобов'язань, так і при невиконанні
позичальником зобов'язань в цілому.
Поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язання у
повному об'ємі всім належним йому на
праві власності майном та грошовими
коштами.

ОСОБА_3 неналежними чином виконував
свої зобов*язання за кредитним
договором, у зв*язку зі чим з липня 2008
року у нього виникла прострочена
заборгованість, що стало підставою для
нарахування банком пені та процентів.

Та обставина, що відповідача не
звертався до позивача як поручителя
ОСОБА_3 із вимогою про погашення
заборгованості, призвела до збільшення
обсягу відповідальності позивача, що є
підставою для припинення наданої
позивачем поруки і звернення до суду із
даним позовом..

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом
майнового характеру, спрямованим на
забезпечення виконання основного
зобов'язання чим обумовлюється
додатковий характер поруки стосовно
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено,
що порукою може забезпечуватися
виконання зобов'язання частково або в
повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель.

Зазначені умови договору поруки є
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов своїх
взаємовідносин, що не суперечить
законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

У відповідності до п. 22 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Тобто, закон пов'язує припинення
договору поруки із зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя, а не в разі неналежного
виконання позичальником умов
кредитного договору, за виконання яких
поручитель поручився перед кредитором.

В даному випадку збільшення обсягу
відповідальності за кредитним
договором не було, оскільки має місце
неналежне виконання взятих на себе
зобов'язань позичальником ОСОБА_3 по
кредитному договору, внаслідок чого
банком нараховувалися штрафні санкції,
так як це передбачено умовами договору.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для припинення правовідносин,
які випливають з договору поруки,
оскільки закон пов'язує припинення
договору поруки із зміною основного
зобов'язання, за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу його
відповідальності.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, який
відповідає фактичним обставинам
справи, а також нормам матеріального і
процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
як безпідставні, колегія суддів
зазначає, що звернення стягнення на
предмет іпотеки, згідно виконавчого
напису нотаріуса від 10.09.2013 р. не може
свідчити про здійснення банком права
на дострокове повернення усієї суми
кредиту, оскільки рішенням
Білоцерківським міськрайонним судом
Київської області від 25.02.2014 р., яке
набрало законної сили, вказаний
виконавчий напис було визнано таким, що
не підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги до
уваги колегією суддів не приймаються,
як такі, що не впливають на законність
оскаржуваного рішення.

Таким чином рішення суду є законним і
обгрунтованим, і підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: