У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк» «Київське
регіональне управління», про поділ
спільного майна та за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ
майна подружжя, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л
а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що з 23 вересня 1995
року вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_7 Від шлюбу мають сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 16 липня 2010 року шлюб між ними було
розірвано. Проте, за час перебування у
шлюбі ними було набуто спільне
нерухоме майно: трикімнатна квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 88,40 кв.м,
жилою площею 46 кв.м, приблизною
вартістю 240 тис. грн. Квартиру було
придбано ними у 2004 році в акціонерному
товаристві холдинговій компанії
«Київміськбуд». Свідоцтво про право
власності від 13 червня 2005 року видано
на ім'я відповідача. На придбання
квартири було взято кредит у розмірі 24
000 доларів США в акціонерному
комерційному інноваційному банку
«УкрСиббанк» (далі - АКІБ
«УкрСиббанк»), терміном кредитування з
2 листопада 2004 року до 2 листопада 2019
року. У забезпечення виконання умов
вказаного кредитного договору між АКІБ
«УкрСиббанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було
укладено договір іпотеки № 31-3КІ/11-2004И
від 2 листопада 2004 року та
договір поруки № 31-3КІ/11-2004И від 2
листопада 2004 року. Оскільки, квартиру
було придбано у 2004 році у період
перебування у шлюбі, то виходячи з
положень ст. 60 СК України та ст.
368 ЦК України, позивач просила визнати
квартиру спільною сумісною власністю
сторін та право власності по Ѕ частині
за нею та за відповідачем.

Крім того, у зв'язку з тим, що між нею та
відповідачем не досягнуто згоди щодо
порядку користування квартирою,
просила визначити порядок
користування наступним чином: жилу
кімнату, площею 16,7 кв. м. виділити їй,
жилу кімнату, площею 17,4 кв. м виділити
відповідачу, жилу кімнату, площею 11,9
кв.м (дитячу), кухню, коридор та інші
допоміжні приміщення залишити в
загальному користуванні.

У жовтні 2013 року ОСОБА_7 подав до суду
зустрічний позов про поділ майна
подружжя.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року позов
ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7
задоволені частково. Встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Визнано
право власності на 38/100 частин квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_6Визнано право
власності на 31/50 частин квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 Визначено порядок
користування вказаною квартирою, а
саме виділено ОСОБА_6 у користування
житлову кімнату площею 16,7 кв.м.,
виділено ОСОБА_7 у користування житлову
кімнату площею 17,4 кв.м, визначено
житлову кімнату площею 11,9 кв.м (дитячу
кімнату), кухню, ванну, коридор та інші
допоміжні приміщення залишено у
загальному користуванні.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
18 лютого 2014 року рішення районного суду
скасовано в частині визнання права
власності на 38/100 частин квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та визнання права
власності на 31/50 частин цієї квартири
за ОСОБА_7 й ухвалено у цій частині нове
рішення. У порядку поділу спільного
майна подружжя визнано право власності
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_6
та визнано право власності на Ѕ частину
вказаної квартири за ОСОБА_7 У решті -
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, місцевим судом було встановлено,
що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1995
року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 16 липня 2010 року шлюб між ними було
розірвано. За час шлюбу сторони
придбали квартиру АДРЕСА_1, відповідно
до свідоцтва про право власності,
виданого на ім'я ОСОБА_7 Головним
Управлінням житлового забезпечення
виконавчим органом Київської міської
ради від 13 червня 2005 року,
зареєстрованого комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» 15 червня 2005 року за
реєстраційним № 44503. Для придбання
спірної квартири було взято кредит в
АКІБ «УкрСиббанк» у загальній сумі 24 000
доларів США, що в еквіваленті за
офіційним курсом НБУ на день укладення
договору складало 127 356 грн., терміном
кредитування з 2 листопада
2004 року до 2 листопада 2019 року. У
забезпечення виконання умов вказаного
кредитного договору № 31-3 КІ/11-2004И від 2
листопада 2004 року між АКІБ
«УкрСиббанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були
укладені договори іпотеки № 31-3КІ/11-2004И
від 2 листопада 2004 року та поруки №
31-3КІ/11-2004И від 2 листопада 2004 року.
Предметом договору іпотеки є квартира
АДРЕСА_2, що належить на праві власності
іпотекодавцю - ОСОБА_9

Судом також встановлено, що вартість
спірної квартири становить 511 041 грн. 11
коп., подружжям за час шлюбу було
спільно внесено кошти у сумі 389 385 грн. 37
коп., що складає 76,19% (76/100) від вартості
спірної квартири, решту грошових
коштів за кредитом у сумі 121 655 грн. 74
коп., що відповідно складає 23,80% (24/100) від
вартості квартири, сплачує після
розірвання шлюбу відповідач, отже з
урахуванням цього у порядку поділу
майна, суд правомірно визнав за
позивачем право власності на 38/100
частини квартири, а за відповідачем
відповідно на 31/50 частини квартири.
Разом з цим, місцевий суд дійшов
правильного висновку про наявність
підстав для визначення порядку
користування спірною квартирою.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку. До того ж відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній у постанові № 6-55цс
від 19 червня 2013 року.

Переглядаючи справу в апеляційному
порядку, апеляційний суд вдався до
переоцінки доказів, які були
досліджені місцевим судом й не
досліджуючи нових доказів дійшов до
помилкового висновку про наявність
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції в частині визначення
часток квартири АДРЕСА_1.

Однак такий висновок суду апеляційної
інстанції суперечить встановленим у
справі обставинам та наявним у справі
доказам.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
18 лютого 2014 року скасувати, рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана