Справа № 527/3220/13-ц
номер провадження 2/527/34/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 червня 2014 року Глобинський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Марущак Р.М.

при секретарі - Проценко
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Глобине цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином,
третя особа без самостійних вимог щодо
предмету спору - публічне акціонерне
товариство КБ «Приватбанк»,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 04.12.2013 року звернувся до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_2

Мотивував його тим, що останній в ніч з
14 на 15 серпня 2013 року, перебуваючи разом
з ним у квартирі АДРЕСА_1, таємно викрав
у нього банківську картку
«Приватбанк», з якої зняв грошові кошти
в сумі 14 789 грн. 18 коп., які використав на
власний розсуд, чим завдав
матеріальної шкоди на вказану суму.

Відповідач за вказані дії був
притягнутий до кримінальної
відповідальності та засуджений
вироком Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 28 жовтня 2013 року за ч. 1 ст. 185 КК
України з призначенням покарання у
виді 1 року позбавлення волі. На
підставі ст.75 КК України від
відбування покарання звільнений з
іспитовим строком 1 рік.

Крім збитків спричинених йому
крадіжкою коштів з банківської картки
відповідач спричинив йому ще й іншу
матеріальну шкоду, адже в даний час
він (позивач) змушений погашати банку
відсотки за користування кредитними
коштами. Відповідно до довідки -
розрахунку банку на погашення
відсотків він сплатив 1112 грн. 19 коп.
Таким чином, загальна сума
матеріальних збитків становить 15901 грн.
37 коп.

Крім матеріальної йому спричинена і
моральна шкода, що виявилася у душевних
стражданнях, пов»язаних з протиправним
позбавленням його власності. Для нього,
як пенсіонера, що отримує невисоку
пенсію, викрадена сума є значною. Він
змушений був затрачати час на
залагодження юридичних процедур в
органах міліції та судах, переносив
значне емоційне напруження, постійно
переживав, внаслідок чого у нього різко
погіршився стан здоров»я та було
діагностовано серйозні
серцево-судинні захворювання.
Спричинену моральну шкоду він оцінює в
2000 грн.

Посилаючись на викладене, позивач, з
урахуваннм уточнених позовних вимог
від 16.01.2014 року, прохав стягнути з
ОСОБА_2 на його користь у відшкодування
матеріальної шкоди - 15901,37 грн. , у
відшкодування моральної шкоди - 2000 грн.
та судові витрати.

В останнє судове засідання позивач
ОСОБА_1 не з»явився. Направив заяву про
розгляд справи у його відсутності. В
інших засіданнях позов підтримував,
посилаючись на підстави та обставини
викладені в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове
засідання не з»явився. Належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи. В інших засіданнях позов
визнав частково - на суму коштів, які
викрав з картки відповідача. Посилався
при цьому на складне матеріальне
становище і вказував, що сплатити кошти
у відшкодування спричиненої моральної
шкоди не зможе.

Представник ІІІ особи - ПАТ КБ
«Приватбанк» у судове засідання не
з»явився. Належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи. На
адресу суду надійшла заява про розгляд
справи без участі представника банку.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що вироком Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 28 жовтня 2013
року відповідача у справі - ОСОБА_2,
визнано винним у вчиненні
кримінального правопорушення щодо
ОСОБА_1, передбаченого ч.1 ст. 185 КК
України та призначено покарання у виді
1 року позбавлення волі. На підставі
ст.75 КК України від відбування
покарання звільнено з іспитовим
строком 1 рік, та відповідно до ст. 76 КК
України покладено обов»язки
періодично з»являтися на реєстрацію в
органи кримінально-виконавчої
інспекції, повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання. Вирок набрав
законної сили 27.11.2013 року.

В мотивувальній частині вироку
зазначено, що «в ніч з 14 на 15 серпня 2013
року ОСОБА_2, перебуваючи в квартирі
АДРЕСА_2, під час злочинного умислу,
спрямованого на таємне викрадення
майна потерпілого ОСОБА_1, усвідомлюючи
суспільно-небезпечний характер своїх
дій, передбачаючи суспільно-небезпечні
наслідки та бажаючи їх настання, шляхом
вільного доступу, таємно викрав у
потерпілого ОСОБА_1 банківську картку
«Приватбанк», з якої в подальшому зняв
грошові кошти в сумі 14 789 гривень 18
копійок та витратив їх на власні
потреби, завдавши потерпілому
матеріального збитку на вказану суму».

З названого вироку вбачається, що під
час судового слідства ОСОБА_2 свою вину
за обвинувальним актом визнав
повністю, погодився на скорочений
розгляд у справі в порядку ч.3 ст. 349 КПК
України.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанова суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Керуючись вказаною нормою, суд вважає,
що під час кримінального судочинства
встановлено вину відповідача у
спричиненні крадіжки грошових коштів
на суму 14789 грн. 18 копійок, належних
ОСОБА_1 та причинно-наслідковий
зв»язок між його незаконними діями та
наслідками, що настали. Тому вказана
обставина доказуванню під час розгляду
даної цивільної справи не підлягає.
Крім цього, вказана сума визнана
відповідачем, а тому підлягає до
стягнення на користь позивача.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України способом
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, відшкодування
збитків .

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

За ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
діями відшкодовується особою, яка її
завдала за наявності її вини.

Ч. 3 ст.10, ч.1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позивач не надав
належних доказів спричинення йому
матеріальних збитків на суму 1112 грн. 19
коп., сплачених ним як відсотки за
викрадені кредитні кошти. Так, у
названому вироку Автозаводського
районного суду м. Кременчука не
зазначено номер банківської картки, з
якої було здійснено викрадення коштів.
Тому надана позивачем виписка по
картковому рахунку від 26.12.2013 року №
301180 по картці НОМЕР_1 та довідка ПАТ КБ
«Приватбанк» від 30.12.2013 року № 1118949 про
картковий рахунок, самі по собі, без
інших доказів, які б свідчили з якого
саме карткового рахунку чи якої саме
банківської картки було здійснено
викрадення, доказового значення не
мають. За відсутності належного
документального підтвердження витрат
на сплату відсотків, суд в задоволенні
позову в частині стягнення суми 1112 грн.
19 коп. відмовляє.

Згідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року « Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди » відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної ( немайнової )
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди " за № 4 від 31.03.1995 року, розмір
відшкодування моральної шкоди
визначається в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеню
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Врахувавши викладене, суд вважає
доведеним спричинення ОСОБА_2 ОСОБА_1
моральної шкоди внаслідок здійснення
злочину щодо власності особи. Вона
полягає у душевних стражданнях
відповідача-пенсіонера , пов»язаних із
протиправною поведінкою винної особи
та втратою значної для нього суми
коштів; тривалих переживаннях,
підвищеному емоційному напруженні,
пов»язаних із викликами до органів
міліції, суду.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної (немайнової шкоди) суд
враховує характер та обсяг, глибину
душевних страждань потерпілої особи,
виходить при цьому із засад
розумності, виваженості та
справедливості і стягує з відповідача
на користь позивача у відшкодування
моральної шкоди - 2000 грн.

Таким чином позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Заперечення відповідача проти позову
в частині стягнення моральної шкоди
вказані висновки суду не спростовують
і є такими, що не заслуговують на увагу
.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Врахувавши вказану норму, суд стягує з
відповідача на користь держави судовий
збір із ставок, які існували на час
подання позивачем позову, пропорційно
до задоволеної частини вимог. Позов
задоволено на 93.8 % ( 14789.18 + 2000= 16789.18 грн. ;
16789.18 : 17901,37 : х 100= 93.8 %), тому підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь держави
228 грн. 50 коп. (243,60 х 93.8 % = 228.50 грн.).

За ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач документально підтвердив, що
за надану правову допомогу сплатив 500
грн., тому підлягає стягненню з
відповідача на його користь 469 грн. 00
коп. (500х93.8 % = 469 грн.)

Керуючись ст. ст. 23, 1166,1167 ЦК України, ст.
ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88 ЦПК України, п. 5, 9
Постанови Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.1995 року « Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди » , суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:

- 14789 грн. 18 коп. - у відшкодування
матеріальної шкоди;

- 2000 грн. - у відшкодування моральної
шкоди, а всього 16789 грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2:

- на користь держави судовий збір в
сумі 228 грн. 50 коп.;

- на користь ОСОБА_1 - 469 грн. 00 коп. у
відшкодування судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
позивачу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

СУДДЯ ГЛОБИНСЬКОГО

РАЙОНОГО СУДУ
Р. М. Марущак