22-ц/775/945/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Суддя - доповідач Кочегарова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року

м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Донецької області у складі:

головуючого Кочегарової
Л.М.

суддів: Ігнатоля Т.Г.,
Мироненко І.П.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши справу за апеляційну
скаргу Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції на ухвалу
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 20 травня 2014 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 на
бездіяльність державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції
Гаврилової Ганни Олександрівни та
незаконні дії начальника Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції (далі Жовтневий ВДВС) Сахова
Євгена Вікторовича,

в с т а
н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду зі скаргою і просив
визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця Жовтневого ВДВС
Гаврилової Г.О., яка виразилася у
неправильному закритті виконавчого
провадження, зобов'язати державного
виконавця Жовтневого ВДВС Гаврилову
Г.О. закрити виконавче провадження у
зв'язку із закінченням строку
виконання, визнати неправомірним дії
начальника Жовтневого ВДВС Сахова Є.В.
щодо визначення часу проведення
виконавчих дій, визнати неправомірними
вимоги начальника Жовтневого ВДВС
про залучення стягувачем робітників
для проведення робіт по знесенню
огорожі на виконання рішення суду,
оскільки це не передбачено Законом
України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 20 травня 2014 року скарга ОСОБА_1
задоволена частково. Визнано
противоправною бездіяльність
державного виконавця Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Гаврилової Ганни
Олександрівни, яка виразилася у
незакритті виконавчого провадження, по
закінченню строків відведених Законом
України «Про виконавче провадження»
для прийняття заходів для примусового
виконання рішення суду. Визнано
противоправним призначення
начальником Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Саховим Є.В. часу проведення
виконавчих дій, за межами строків,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження. Визнано
противоправними вимоги начальника
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Сахова
Є.В., викладені у листі №В16/993В16/995 від 23
квітня 2014 року, про притягнення
стягувачем робітників для проведення
робіт по знесенню огорожі. В іншій
частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі
начальник Жовтневого ВДВС Сахов Є.В.
просить скасувати оскаржувану ухвалу,
як необґрунтовану, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права
та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення проти скарги ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.312 ЦПК
України, розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановлює ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Встановлено, що 19 лютого 2014
року апеляційним судом Донецької
області було видано виконавчий лист
про зобов'язання ОСОБА_1 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_4
належними їй 2750 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 шляхом знесення огорожі,
встановленої впритул до фасадної стіни
вказаного домоволодіння на відстань 1 м
в бік АДРЕСА_1

24 лютого 2014 року за вказаним
виконавчим листом державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження.

Згідно з ухвалою апеляційного
суду Донецької області від 22 квітня 2014
року ОСОБА_1 було відмовлено у
задоволенні скарги про визнанні
незаконними дій державного виконавця
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції та
скасування постанови про відкриття
виконавчого провадження від 24 лютого
2014 року.

При відкритті виконавчого
провадження боржнику ОСОБА_1 було
надано строк до 3 березня 2014 року для
добровільного виконання судового
рішення від 1 жовтня 2013 року.

04 березня 2014 року державним
виконавцем було здійснено вихід за
адресою АДРЕСА_1 для перевірки
виконання боржником в добровільному
порядку рішення суду, однак, рішення
суду не було виконане боржником
добровільно в строк, наданий державним
виконавцем для самостійного виконання,
і за цим фактом державним виконавцем
був складений акт (а.с.27).

Відповідно до ст.75 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державним виконавцем було винесено
постанову про накладення штрафу на
боржника та 12 березня 2014 року
державним виконавцем було здійснено
вихід за адресою стягувача для
перевірки виконання боржником рішення.
Вдруге боржником судове рішення не
було виконане, про що державним
виконавцем було складено акт (а.с.26).

08 травня 2014 року було
призначено примусове виконання
рішення суду відповідно до вимог
Закону, яке було виконане, про що
державним виконавцем складено акт
(а.с.25).

14 травня 2014 року виконавче
провадження було закінчено з підстав
п.8.ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» - фактичне
виконання в повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.

Вирішуючи питання про
часткове задоволення скарги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
дії державного виконавця Гаврилової
Г.О. та начальника Жовтневого ВДВС
Сахова Є.В. при виконанні рішенні
апеляційного суду Донецької області
не відповідали вимогами Закону
України «Про виконавче провадження».

Однак, з висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 5 ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129
Конституції України до основних засад
судочинства віднесено обов'язковість
рішень суду.

Судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, яка є частиною
національного законодавства, кожна
людина при визначенні її громадянських
прав і обов'язків має право на
справедливий судовий розгляд.
Виконання судового рішення є складовою
частиною судового розгляду.

Згідно зі ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК
України учасники виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

У п. 3 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах" судам
роз'яснено, що при розгляді скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суди повинні враховувати, що
Законом України "Про виконавче
провадження", державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачені
Законом України "Про виконавче
провадження" заходи примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 вказаного
Закону), а особи, які беруть участь у
виконавчому провадженні, зобов'язані
сумлінно користуватися усіма наданими
їм правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12
вказаного Закону).

Звертаючись до суду зі
скаргою на бездіяльність державного
виконавця Гаврилової Г.О. та незаконні
дії начальника Жовтневого ВДВС Сахова
Є.В., заявник ОСОБА_1 виходив з того, що
державний виконавець повинна була
винести постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі
п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження» - закінчення
строку, передбаченого законом для
відповідного виду стягнення, а
начальник Жовтневого ВДВС Сахов Є.В. не
мав права призначати проведення
виконавчих дій за межами строків,
встановлених ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження», та
вимагати від стягувача залучити
робітників, для проведення робіт по
знесенню огорожі.

Згідно п.6, 8 ч.1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження підлягає
закінченню, крім іншого, у разі
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення та фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Колегія суддів вважає, що
доводи ОСОБА_1 та висновки суду першої
інстанції про неправомірність
бездіяльності державного виконавця
Гаврилової Г.О., яка не закінчила
виконавче провадження на підставі п.6
ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження» - закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення, є
безпідставними, оскільки вони
суперечать положенням Конституції
України щодо обов'язковості виконання
судових рішень та вимогам ч. 1, ч. 2 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», згідно яких державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Крім того, зі справи
вбачається, що ОСОБА_1, як боржник,
зобов'язаний був особисто вчинити
певні дії, але він не приймав заходів
для добровільного виконання судового
рішення з 1 жовтня 2013 року до 8 травня 2014
року, рішення суду не стосувалося
будь-якого стягнення і тому,
виконавче провадження не могло бути
закінчено через два місяці з дня його
відкриття.

Посилання ОСОБА_1 на те, що
начальник Жовтневого ВДВС Сахов Є.В.
неправомірно призначив час проведення
виконавчих дій за межами строків,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження» та в листі від
23 квітня 2014 року вимагав від стягувача
- ОСОБА_4, залучити робітників для
проведення робіт по знесенню огорожі
та висновки суду, що ці дії Сахова Є.В.
є протиправними, колегія суддів
вважає неспроможними.

У відповідності з вимогами
ст.3 ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

В скарзі ОСОБА_1 та рішенні
суду не зазначено, яким чином
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з фактичним виконанням
судового рішення, призначення
примусового виконання судового
рішення на 8 травня 2014 року та вказаний
лист начальника Жовтневого ВДВС на
адресу ОСОБА_4 порушив права ОСОБА_1, за
захистом яких він звернувся до суду
(а.с. 7).

Окрім того, у справі відсутні
будь-які матеріали, які б вказували на
те, що стягувач залучав до участі у
справі робітників, які проводили
знесення огорожі на виконання судового
рішення.

Апеляційний суд вважає, що
ОСОБА_1 не надав належних та допустимих
доказів того, що під час виконання
судового рішення від 1 жовтня 2013 року
про зобов'язання вчинити певні дії,
державним виконавцем Гавриловою Г.О. та
начальником Жовтневого ВДВС Саховим
Є.В. були порушені права та інтереси
його, як боржника.

Отже, задовольняючи частково
скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції на
вказані раніше вимоги закону уваги не
звернув, не врахував, що державним
виконавцем було вчинено всіх належних
дій для фактичного виконання рішення
апеляційного суду Донецької області
та дійшов до неправильного висновку
про обґрунтованість вимог заявника.

За таких обставин, судова
ухвала не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені порушення
призвели до неправильного вирішення
спору, що, в силу ст. 312 ЦПК України, є
підставою для її скасування та
ухвалення рішення про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні скарги про бездіяльність
державного виконавця Гаврилової Г.О.
та незаконні дії начальника Жовтневого
ВДВС Сахова Є.В.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу начальника
Жовтневого відділу державної
виконавчої служби Маріупольського
міського управління юстиції Сахова
Євгена Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
20 травня 2014 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1
про бездіяльність державного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Гаврилової Ганни
Олександрівни та незаконні дії
начальника Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Маріупольського міського управління
юстиції Сахова Євгена Вікторовича
відмовити.

Ухвала набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Л.М. Кочегарова

Судді:
Т.Г.Ігнатоля

І.П.Мироненко