Ухвала

іменем україни

5 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
про визнання договору недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 10 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 18 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
договору недійсним.

Зазначала, що 06 червня 2008 року між її
чоловіком ОСОБА_5 та банком було
укладено договір про відкриття
кредитної лінії.

Посилаючись на те, що вказаний договір
впливає на її права та інтереси їх
малолітньої дитини, проте такий
договір було укладено без її згоди,
ОСОБА_4 просила позов задовольнити та
визнати договір про відкриття
кредитної лінії недійсним.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 10 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 18 березня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 просить ухвалені
у справі судові рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
позові, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з
безпідставності вимог позивачки,
оскільки оскаржуваний договір не є
договором щодо розпорядження майном
подружжя, а відтак не створює
обов'язків для другого із подружжя.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення ст. ст. 65 СК
України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в
особі представника ОСОБА_6 на увагу не
заслуговують й висновків судів не
спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 10 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.