Єдиний унікальний номер 205/4554/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 205/4554/14ц/2/205/3010/14

09 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Кравцову С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в
інтересах якої діє законний
представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4, в
інтересах якого діє законний
представник ОСОБА_5, третя особа - Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , вточнивши свої позовні вимоги
, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
в інтересах якої діє законний
представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в
інтересах якого діє законний
представник ОСОБА_5, третя особа - Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 03.07.2013 року він
передав по розписці в борг 80 000 доларів
США ОСОБА_7, який зобов'язався повернути
кошти до 01.12.2013 р. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 помер, не встигши повернути
борг.

Спадкоємцями боржника є його
неповнолітні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

02.04.2014 р. він звернувся до Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори з метою
нотаріального засвідчення свого
підпису на вимозі до спадкоємців
померлого про повернення позики. Крім
того, 04.04.2014р. він направляв цінними
листами з описами вкладення дану
вимогу про сплату боргу померлого
ОСОБА_7 відповідачам, однак до
теперішнього часу гроші йому не
повернуті.

З урахуванням наведеного, позивач
просить суд стягнути з відповідачів 80
000 доларів США, що за курсом НБУ на
15.08.2014 р. складає 1 050 400, 00 коп., в рахунок
погашення позики, отриманої від нього
03.07.2013 р ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
в межах вартості часток майна,
одержаного кожним відповідачем у
спадщину.

У своїй заяві до суду представник
позивача просив справу розглядати за
його відсутності, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Законний представник відповідача
ОСОБА_2 ОСОБА_3 проти задоволення
позовних вимог не заперечувала, про що
подала письмову заяву, та просила
розглядати справу за її відсутності. В
подальшому ОСОБА_3 подала суду заяву в
якій просила задовольнити позов
частково, обґрунтувавши таке прохання
відсутністю у померлого ОСОБА_7 майна,
здатного своєю вартістю задовольнити
вимоги позивача в повному обсязі на
суму 1 050 400,00 грн. На підтвердження даної
обставини долучила до матеріалів
справи звіти про проведення оцінки
вартості двох автомобілів належних
померлому боржнику на праві власності,
а саме автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, державний
номер НОМЕР_1, 2011 року випуску,та
автомобіля Toyota Highlander, державний номер
НОМЕР_2, 2012 року випуску, також вказала,
що вона є зберігачем майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та що останній,
окрім вказаних автомобілів, іншого,
належного йому на праві власності,
майна не мав.

Законний представник відповідача
ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_5 у
судові засідання не з'явилася. Про час
та місце розгляду справи сповіщалася
належним чином. У судове засідання
18.08.2014 р. прибув ОСОБА_8, який діяв за
договором про надання правової
допомоги від імені законного
представника відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_5, та просив суд розгляд справи
перенести та надати можливість
ознайомитись з матеріалами справи. Суд
клопотання задовольнив. Проте ані
законний представник ОСОБА_4 в
інтересах якого діє ОСОБА_5, ані
представник за договором у наступні
судові засідання не з'являлися,
заперечення суду не надавали. Про час
та місце розгляду справи сповіщалися у
встановленому законом порядку шляхом
направлення СМС - повідомлення на їх
мобільний номер, яке згідно реєстру
відправлень було їм « доставлено» . Суд
вважає за можливе розглянути справу за
їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється..

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вислухавши пояснення сторони,
свідка , дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані та здобуті докази,
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 03.07. 2013 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір
позики коштів, в цей же день позивач
передав ОСОБА_7 80 000 доларів США , а
ОСОБА_7 зобов'язався повернути грошові
кошти у строк до 01 грудня 2013 року , що
підтверджується розпискою. На
теперішній час сума боргу за
розпискою складає 80000 доларів США, що
еквівалентно 1 050 400.00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Відділом державної реєстрації
смерті Дніпропетровського міського
управління юстиції 09.10.2013 р.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов договору; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За приписами ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Між позивачем та ОСОБА_7 існували
позикові відносини, що підтверджується
розпискою останнього, датованою 03.07.2013
р.

Відповідачами такі обставини не
спростовані, суду не надано належних
доказів на підтвердження того, що
розрахунки між сторонами відбулися ще
за життя ОСОБА_7 Крім того, законний
представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 визнала
позов в межах вартості зареєстрованого
за померлим ОСОБА_7 на праві власності
майна.

Факт передачі грошових коштів 03.07.2013 р.
року також підтверджений показаннями
свідка ОСОБА_10, підпис якої наявний на
розписці.

Відтак, заборгованість ОСОБА_7 перед
позивачем становила у загальному
розмірі 80 000 доларів США та у позивача
виникло право вимоги до спадкоємців
ОСОБА_2 та ОСОБА_4

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ст. 1269 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Заяву про прийняття спадщини від імені
малолітньої, недієздатної особи
подають її батьки (усиновлювачі),
опікун.

Особа, яка подала заяву про прийняття
спадщини, може відкликати її протягом
строку, встановленого для прийняття
спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК
України).

Положеннями статті 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є
безумовною і беззастережною.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на спадщину
(ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків, встановлених частинами
другою-четвертою статті 1273 цього
Кодексу.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, дієздатність якої
обмежена, вважаються такими, що
прийняли спадщину, крім випадків
відмови від спадщини у встановленому
законодавством України порядку. (Лист
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування").

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» набуття (надання) повної
цивільної дієздатності неповнолітньою
особою не є підставою для того, щоб
вважати її повнолітньою. У зв'язку із
цим вона має вважатися такою, що
прийняла спадщину відповідно до
частини четвертої статті 1268 ЦК.

За приписами ст. 1281 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового
платежу суд за позовом кредитора
накладає стягнення на майно, яке було
передане спадкоємцям у натурі.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до спадкової справи № 769/2013
щодо майна померлого ОСОБА_7
спадкоємцями першої черги за законом є
його дочка ОСОБА_2 в інтересах якої діє
законний представник ОСОБА_3, син
ОСОБА_4 в інтересах якого діє законний
представник ОСОБА_5, батько ОСОБА_12 та
матір ОСОБА_13, які у жовтні 2013 р. заявили
про прийняття спадщини.

16 жовтня 2013 року від спадкоємців
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 надійшли заяви про
відмову від спадщини на користь доньки
померлого спадкодавця - ОСОБА_2.

На час розгляду справи свідоцтво про
право на спадщину відповідачами не
отримано. Проте для малолітніх,
неповнолітніх, осіб законодавець
робить виняток і незалежно від того де
і з ким вони проживають, чи подали заяву
до нотаріуса про прийняття спадщини у
встановлений законом строк, та чи
отримали свідоцтво про право на
спадщину, вони вважаються такими, що
прийняли спадщину, якщо їх
представники від спадщини не
відмовилися.

Тож, оскільки спадщина належить
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з часу її
відкриття, відсутність у них свідоцтв
про право на спадщину не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову кредитора до спадкоємців про
стягнення боргу.

Правовий аналіз наведених положень
закону дозволяє дійти висновку, що
умовою задоволення вимоги кредитора
спадкодавця за рахунок спадкового
майна є пред'явлення такої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом 6 місяців від дня, коли
кредитор дізнався або міг дізнатися
про відкриття спадщини. При цьому, на
спадкоємців покладений обов'язок
повідомити кредитора про смерть
спадкодавця.

У позовній заяві позивач зазначає, що
дізнався про смерть ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1
по телефону від його рідного брата.

З вимогою до спадкоємців боржника
позивач звернувся до Другої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори 02.04.2014 р., про що
свідчать матеріали спадкової справи.
Окрім того, 04.04.2014 р. Позивач направляв
на адреси відповідачів цінним листом
копії даної вимоги (претензії) про
обов'язок спадкодавця щодо повернення
позики від 02.04.2014 р., про що свідчать
наявні у матеріалах справи описи
вкладення у цінні листи.

Таким чином, аналізуючи здобуті по
справі докази з позиції їх належності,
допустимості та сукупності, суд
приходить до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 8,10, 57 - 64, 212, 214-215,ЦПК України, ст.
ст. 1046, 1047, 1049, 1231, 1269, 1273, 1281, 1282 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі
1 050 400.00 грн в рахунок погашення позики,
отриманої ОСОБА_7 , який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_1 в межах
вартості часток майна, одержаного
кожним відповідачем у спадщину.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Н.В. Залімська