Номер провадження 22-ц/775/564/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Прокопчук Л.М
10 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області
Головуючого: судді Прокопчук
Суддів Корчистої О.І., Хейло
При секретарі Попченко В.Г.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
квартири недійсним, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 26
листопада 2013 року, -
28 серпня 2013 року позивач звернувся
до відповідачки з вказаним позовом.
Посилався на те, що 28 серпня 2012 року під
впливом тяжкої обставини він змушений
був укласти з відповідачкою договір
дарування квартири АДРЕСА_1 в м.
Донецьку, яка належала йому на праві
власності. Іншого житла в нього немає.
26.09.2012 року він подарував з тих же
обставин відповідачці автомобіль
НОМЕР_1. Відповідачка - його дружина, в
зареєстрованому шлюбі вони
перебувають з 03.12.2011 року. В 2012 році його
було притягнуто до кримінальної
відповідальності за ст. 122 ч.1 КК
України. Потерпілою стороною було
грн. Відповідачка з метою запобігання
примусового стягнення вказаної сими
запропонувала йому позбутися права
власності на майно. Адвокат також
роз'яснив йому наслідки задоволення
позову в кримінальній справі.
Внаслідок цього він опиниться в
тяжкому матеріальному стані. Разом з
адвокатом відповідачка вмовила його
подарувати їй квартиру та автомобіль.
Укладаючи договори дарування, він не
розумів всіх наслідків правочинів. В
березні 2013 року шлюб між ним та
відповідачкою було розірвано. Просив
визнати договори дарування квартири та
автомобіля недійсними з підстав,
передбачених ст. 203, 216, 233 ЦК України
В заяві про доповнення позовних
вимог позивач посилався на те, що після
укладення зазначених договорів він, а
не відповідачка продовжує
користуватися спірною квартирою та
автомобілем, утримує їх, сплачує
комунальні платежі тощо. Вважає, що не
було виконано основну умову договорів
дарування - відповідачка не прийняла
дарунок та не мала наміру його
приймати, тобто договір дарування був
укладений без наміру з її боку
створення правових наслідків, що
свідчить про фіктивність договору
відповідно до вимог ст. 234 ЦК (а.с. 45).
18.11.2013 року позивач подав заяву до
суду про відмову від задоволення
позовних вимог в частині визнання
недійсним договору дарування
автомобіля (а.с. 103). Ухвала суду з
приводу поданої заяви не приймалась.
Рішенням Київського районного
суду м. Донецька від 26 листопада 2013
року в задоволенні позову про визнання
договору дарування квартири недійсним
відмовлено (а.с.117).

Позивач в апеляційній скарзі
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позову з підстав
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування судом обставини
справи (а.с.76-78).

В судове засідання апеляційного
суду позивач не з'явився. Про розгляд
справи належно повідомлений.

Відповідачка та її представник
просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідачки та її представника,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд виходив з того, що укладений
договір дарування квартири від 28.08.2012
року відповідає вимогам закону. Суд не
погодився з доводами позивача про те,
що він уклав договір внаслідок тяжких
обставин і на вкрай невигідних умовах.

Висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ЦК правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

У п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" визначено, що
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Крім того, необхідно довести факт збігу
тяжких для сторони обставин і
наявності їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

Як убачається з матеріалів справи,
сторони перебували між собою в
зареєстрованому шлюбі з 03.12.2011 року по
16.06.2013 року (а.с. 6). 28 серпня 2012 року
позивач подарував відповідачці
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в м.
Донецьку, яка належала йому на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 16.11.2000 року Договір
дарування квартири посвідчений
нотаріально. Відповідно до п.9 договору
дарування сторони домовились, що під
передачею квартири за цим договором
слід вважати символічну передачу речі.
Прийняття оригіналу цього договору
дарування квартири та ключей від
вказаної квартири свідчить про те, що
передачі речі відбулась (а.с. 59).

Вироком Слов'янського
міськрайонного суду від 23.10.2012 року
позивач засуджений за ч.1 ст. 122 КК
України та з нього на користь
потерпілої стягнуто 2176,30 грн. на
відшкодування майнової шкоди та 1000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
тобто заявлений потерпілою позов на
суму 65905,90 грн. задоволений частково
(а.с. 8-12).

З огляду на наведене доводи
апеляційної скарги щодо того, що
правочин було укладено під загрозою
втрати житла, оскільки він
притягувався до кримінальної
відповідальності, потерпілою в
кримінальній справі було заявлено
цивільний позов на суму 65905 грн., тому
він щоб не втратити житло в порядку
виконання вироку суду про задоволення
позову, змушений був подарувати
квартиру відповідачці, не заслуговують
на увагу. Бажання позивача уникнути
виконання зобов'язань за цивільним
позовом не може бути розцінено як
підстава вчинення правочину під
впливом тяжкої обставини і на вкрай
невигідних умовах.

Доводи скарги на те, що угода є
фіктивною спростовуються змістом
наведеного вище п.9 договору дарування,
фактом того, що спірна квартира
зареєстрована за відповідачкою (а.с. 15),
в неї знаходиться оригінал договору
дарування квартири, а також
знаходились ключі до того часу, поки
вона із-за неприязних відносин з
позивачем не виїхала з квартири.

Інші доводи апеляційної скарги
безпідставні, не впливають на вірні
правові висновки суду, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Донецька від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.М. Прокопчук

Судді:
О.І. Корчиста

Я.В. Хейло