У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар
О.В.

суддів - Готри
Т.Ю.,Джуги С.Д.

при секретарі -
Гаврилко В.С.

з участю - представника банку Ряшка
А.В., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Іршавського
районного суду від 22 травня 2013 року
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення
на заставне майно, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Іршавського районного суду
від 22 травня 2013 року позов задоволено.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 64-СП-07 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 26
603,82 євро дозволено ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ №
10006/048 філії Закарпатське обласне
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» звернути стягнення на предмет
застави, а саме: транспортний засіб -
автомобіль марки RENAULT AE 440, 2000 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_2 з початковою ціною
предмета застави на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом) на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій для його
подальшої реалізації шляхом
проведення прилюдних торгів, з
направленням коштів, отриманих від
реалізації предмета застави на
погашення заборгованості боржника
ОСОБА_3 перед позивачем.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача 2823 грн. 30 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у позові відмовити.
Вказує на те, що він, будучи
заставодавцем за договором застави не
є одночасно позичальником за кредитним
договором, а тому суд першої інстанції
безпідставно задовольнив вимоги про
звернення стягнення на предмет
застави, в той час як вимоги про
стягнення заборгованості з
позичальника не заявлялись і розмір
заборгованості не встановлювався.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Встановлено, що 16 жовтня 2007 року
між ВАТ «Держощадбанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 64-СП-07, за
умовами якого остання отримала грошові
кошти в сумі 21 000,00 євро на споживчі
потреби, зі сплатою 11 % річних за
користування кредитом, з кінцевим
терміном погашення не пізніше 16.10.2010 р.
Пунктом 1.4.2. цього договору передбачено
укладення в забезпечення виконання
зобов'язань за цим договором договору
застави рухомого майна, а саме:
сідлового тягача RENAULT MAGNUM AE 440 (номер
державної реєстрації НОМЕР_1), що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_2 (а.с. 12-13).

Додатковою угодою № 1 до
кредитного договору від 15.10.2007 р.
сторони дійшли згоди про зміну розміру
відсоткової ставки за користування
кредитом до 13,5 %, яка буде
застосовуватись з моменту підписання
додаткової угоди та до моменту
закінчення дії кредитного договору
(а.с. 14).

17.10.2007 р. між ВАТ «Державний
ощадний банк» та ОСОБА_2, який є по
даному договору майновим поручителем
по кредитним зобов'язанням ОСОБА_3 був
укладений договір застави, предметом
якого є рухоме майно: автомашина марки
RENAULT AE 440, рік випуску - 2000, колір - білий,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 17).

Листом від 29.03.2011 р. позивач
повідомив ОСОБА_3 про існуючу
заборгованість за кредитним договором
та намір звернутися до суду з позовом
про стягнення боргу (а.с. 24).

Вимогою № 348 від 06.07.2012 р. банк
повідомляє ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що станом
на 05.07.2012 р. заборгованість за кредитним
договором складає 24 745,61 євро, вимагає
сплатити її протягом тридцяти днів з
моменту отримання вимоги та
попереджає, що в разі несплати буде
розпочато процедуру звернення
стягнення на заставне майно шляхом
вчинення виконавчого напису чи
звернення до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет застави
(а.с. 24-25).

Лист та вимоги були отримані
сторонами, по підтверджується їхніми
підписами на повідомленнях про
вручення поштових відправлень (а.с. 26-27)
проте залишилися не виконаними.

Заборгованість ОСОБА_3 за кредитним
договором № 64-СП-07 від 16.10.2007 р. станом
на 21.01.2013 р. становила 26 603,82 євро, в тому
числі 19 907,39 євро основного боргу, 2 407,37
євро - відсотки за користування
кредитом, 4 289,05 євро - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту. Для
погашення вказаної заборгованості
банк просив звернути стягнення на
предмет застави.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції правильно встановив зміст
правовідносин, які виникли між
сторонами, та застосував правові норми,
які підлягають застосуванню до цих
правовідносин, врахував роз'яснення,
викладені в Постанові ВССУ від 30
березня 2012 року № 5 Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин. Крім того, в
судовому засіданні за клопотанням
відповідача були оглянуті оригінали
виписки з рахунку, довідки про
відкриття рахунку № 10, заяви про видачу
готівки, меморіального ордеру від
23.10.2007 р., копії яких приєднані до
матеріалів справи (а.с. 68-71) та оригінал
кредитного договору № 64-СП-07 від 16.10.2007
р.

За таких обставин, ухвалене судом
рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215
ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310
цього Кодексу підстав для його
скасування немає.

Апеляційна скарга доводів, які можуть
бути підставою для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції, не
містить.

Доводи відповідача про те, що суд
першої інстанції безпідставно
задовольнив вимоги про звернення
стягнення на предмет застави, в той час
як вимоги про стягнення заборгованості
з позичальника не заявлялись і розмір
заборгованості не встановлено,
суперечать п.9 Постанови Пленуму ВССУ №
5 від 30.03.2012 р. Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин, відповідно до якого
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.307, 308 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 572, 574,
576, 583, 589, 590 колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іршавського районного
суду від 22 травня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і:

Готра Т.Ю. Боднар
О.В. Джуга С.Д.