АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/6300/14 Справа: №
623/523/13-ц Категорія: «житлові
Головуючий 1 інстанції: Бутенко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

Головуючого судді - Малінської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М.,

Бровченко І.О.,

при секретарі - Лотох І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 31 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 і малолітнього
ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: служба у
справах дітей Ізюмської міської ради,
виконавчий комітет Ізюмської міської
ради Харківської області, комунальне
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 1 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилими приміщеннями; за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 і малолітнього
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, третя особи: служба у
справах дітей Ізюмської міської ради,
виконавчий комітет Ізюмської міської
ради Харківської області, комунальне
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 1 про вселення в житлове
приміщення, встановлення порядку
користування житловим приміщенням та
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні квартирою,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з названим позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що 29
серпня 2000 року він отримав відповідно
до ордеру, виданого на підставі рішення
Ізюмського міськвиконкому від 22 серпня
2000 року № 1039 в користування житло:
квартиру АДРЕСА_1 у складі сім'ї -
дружина ОСОБА_9, дочка ОСОБА_8, дочка
дружини від першого шлюбу ОСОБА_10. Сім'я
розпалась, фактично на час заселення до
квартири шлюб з ОСОБА_3 було розірвано
на підставі свідоцтва про розірвання
шлюбу від 07 лютого 2001 року Після
розірвання шлюбу ОСОБА_3 з позивачем у
спірній квартирі не проживала, виїхала
з дітьми до нового чоловіка - ОСОБА_11
Вже більше десяти років він проживає в
квартирі сам. На теперішній час
відповідачі створили нові сім'ї та
мешкають окремо. ОСОБА_3 та ОСОБА_8
постійно проживають за адресою:
АДРЕСА_8, а ОСОБА_4 разом зі своєю дочкою
та сином проживають АДРЕСА_7.
Відповідачі виїхали із спірного житла
добровільно, ніяких перешкод у
користуванні квартирою позивач не
створював. У зв'язку з цим, ОСОБА_5
просив визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 і малолітнього
ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із
зустрічним позовом, в обґрунтування
якого зазначили, що в 1989 році ОСОБА_3
вийшла заміж за позивача ОСОБА_5, маючи
дочку від першого шлюбу ОСОБА_10 та до
вересня 2000 року перебувала з ОСОБА_9 в
зареєстрованому шлюбі, від якого вони
мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. 27
вересня 2000 року шлюб між ним розірвано.
За рішенням виконавчого комітету
Ізюмської міської ради № 1039 від 22
серпня 2000 року на сім'ю з чотирьох осіб
була надана двокімнатна квартира
АДРЕСА_1, де вони мешкали всією родиною
у складі сім'ї: чоловік ОСОБА_5, дочка
ОСОБА_8, її дочка від першого шлюбу
ОСОБА_10 Ордер на вселення від 29 серпня
2000 року за № 15512 був виданий на ім'я
ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу,
впродовж 6 років, вона з дітьми
проживала в даній квартирі. З
позивачем вони постійно сварилися, він
погрожував їй та намагався вижити її з
дітьми із спірної квартири, створював
нестерпні умови життя, після чого вона
вимушена була спочатку розділити
особисті рахунки, а потім і зовсім
залишити квартиру з двома дітьми,
винайняти інше житло. На теперішній час
ОСОБА_5 їх прав на житло не визнає та
чинить перешкоди у проживанні у
спірній квартирі, змінив замки на
вхідних дверях, у квартиру не пускає,
незважаючи на те, що в квартирі
знаходиться все їх майно. У зв'язку з
такими діями, відповідачі неодноразово
зверталися до різних уповноважених
органів з відповідними заявами, але
позивач і надалі продовжує
перешкоджати їм у користування спірним
житлом. В даний час вони зареєстровані
в спірній квартирі, позивачі за
зустрічним позовом просили вселити
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із неповнолітньою
ОСОБА_6 і малолітнім ОСОБА_12 у квартиру
АДРЕСА_1, встановити порядок
користування житловим приміщення,
зобов'язати відповідача не чинити їм
перешкод у користуванні кімнатою і
підсобними приміщеннями.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 31 липня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.
Визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітню
ОСОБА_6, малолітнього ОСОБА_7, ОСОБА_8
такими, що втратили право користування
квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено
питання щодо судових витрат. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє
в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, просив рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 і
малолітнього ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1989 року. ОСОБА_3
мала доньку від першого шлюбу ОСОБА_10 У
шлюбі народилася донька ОСОБА_8 27
вересня 2000 року шлюб між сторонами
розірвано.

На підставі рішення виконавчого
комітету Ізюмського міської ради № 1039
від 22 серпня 2000 року ОСОБА_5 було
видано ордер на житлове приміщення
(двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
житловою площею 27,5 кв. м) на сім'ю з
чотирьох осіб у складі: ОСОБА_9 -
дружина, ОСОБА_8 - дочка, ОСОБА_10 - дочка.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2002 року не мешкають
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12). Довідкою,
наявною в матеріалах справи
підтверджено, що з 2009 року ОСОБА_3
мешкає по АДРЕСА_8,а ОСОБА_4 , ОСОБА_6 -
АДРЕСА_7 ( а.с.10-12, 218).Дочка ОСОБА_8 згідно
довідки(а.с.95) навчалась з першого класу
в Ізюмській загальноосвітній шкоді
І-ІІІ ступенів № 2 в 2001-2004 р.р. та
мешкала по АДРЕСА_8 про що свідчать
записи в класних журналах графи
розділу « Загальні відомості про
учнів».

З 2006 року по 2010 рік ОСОБА_4 з чоловіком
та дочкою ОСОБА_6 проживала у м. Харкові,
а з 2010 року - разом із сім'єю - АДРЕСА_7
(а.с.45, 59, 93).

В суді першої інстанції ОСОБА_8 позовні
вимоги за первісним позовом визнана
повністю. Суду пояснила , що з 2000 року ,
після розірвання шлюбу батьків , її
мати почала проживати з ОСОБА_11 , разом
з матір'ю проживала там і вона з ОСОБА_4
за адресою - АДРЕСА_8 . З 2006 року по 20010
рік ОСОБА_4 разом з чоловіком проживала
у м.Харкові , а з 2010 року - АДРЕСА_7.
Батько не заважав та не чинив
перешкоди в їх проживанні в спірній
квартирі .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3.
та ОСОБА_4 не надали суду доказів щодо
вчинення перешкод з боку позивача за
первісним позовом щодо їх проживання
в спірній квартирі. Відповідно до
постанови слідчого СВ Ізюмського МВ
ГУМВС України в Харківській області
від 20.03.2013 року про закриття
кримінального провадження 27.02.2013 року
ОСОБА_3 звернулась із заявою на
неправомірні дії ОСОБА_5 , але потім
відмовилась від своєї заяви( а.с.54).
Доказів , підтверджуючих ту обставину ,
що ОСОБА_5 перешкоджав проживати
відповідачам у спірній квартирі
матеріали справи не містять.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3
суду пояснила , що знаходилась з
ОСОБА_11 у зареєстрованому шлюбі з 2003
року. Дійсно вона розділила особисті
рахунки , але надати суду докази щодо
сплати коштів за спірну квартиру не
змогла , остання сплата , як пояснила
ОСОБА_4 була в 2010 році. Після 2010 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказали , що кошти за
проживання в спірній квартирі не
вносили.

Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а вразі спору -
судом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
та, відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
доведеності факту відсутності
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6 і малолітнього
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у жилому приміщенні
понад шість місяців, оскільки
матеріалами справи підтверджено , що
після 2002 року відповідачі у спірній
квартирі не проживали. Доказів на
підтвердження того, що вони мали
перешкоди у користуванні квартирою з
боку позивача суду не надано.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 10 березня 1989р. суд може
визнати особу такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, лише з
однієї вказаної позивачем підстави,
передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити
підставу позову суд вправі тільки за
згодою позивача.

Позивач звернувся до суду з вимогою про
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням на підставі ст.71 ЖК
України, а тому посилання в
мотивувальній частині рішення суду на
ст.107 ЖК України необхідно виключити.

Проте, за правилами ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркував, а тому судова
колегія доходить висновку, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 31 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді