Номер провадження: 22-ц/785/6210/14
Головуючий у першій інстанції Галич
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Біляївького районного суду Одеської
області від 29 квітня 2014 року, -

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
який на протязі слухання справи
уточнював (а.с. 37,45) та просив стягнути з
відповідача на його користь борг у сумі
283913,15 грн., проценти за користування
позикою у сумі 442932,59 грн. та судові
витрати по справі.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 01 лютого 2011 року між
позивачем та відповідачем був
укладений договір позики, згідно якого
позивач надав відповідачу грошові
кошти в розмірі 25000 доларів США зі
сплатою 4% на місяць та строком
повернення 30 січня 2014 року. До
теперішнього часу відповідач вказаний
борг позивачу не повернув, що його
змусило звернутися до суду з вказаним
позовом.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та пояснив, що
дійсно брав у позивача в борг зазначену
суму, гроші не повернув, проценти не
сплачував. Не згоден з розміром боргу,
так як вважав його завищеним.

Рішенням Біляївького районного суду
Одеської області від 29 квітня 2014 року
позов задоволений.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду відповідач подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що 01 лютого
2011 року ОСОБА_3 взяв 25000 доларів США, під
чотири відсотки на місяць, у ОСОБА_2, що
підтверджується борговою розпискою
(а.с. 3). Зазначений борг ОСОБА_3
зобов'язався повернути 30 січня 2014 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається в письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України,
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Відповідно до ст.533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

На підставі наведеного суд першої
інстанції задовольнив позов.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на
безпідставність стягнення
заборгованості за 39 місяців, а не за 36
місяців як зазначено у договорі,
колегія вважає, помилковими.

Матеріалами справи встановлено, що
після закінчення строку договору
позики, а саме 30.01.2014 року відповідач
кошти не повернув, а тому позивач
обґрунтовано просив стягнути кошти за
договором позики станом на час
ухвалення рішення у справі.

Згідно до ч.1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом.
Такою підставою припинення
зобов'язання є зокрема, зазначене у ст.
599 ЦК України виконання зобов'язань,
проведене належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

З підстав викладених вище колегія
вважає, що суд першої інстанції
правомірно стягнув з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором позики та проценти станом на
час ухвалення рішення у справі.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд
першої інстанції помилково провів
розрахунок кошів які підлягали
поверненню за договором позики із
курсу долара США станом на час
ухвалення рішення у справі, а не станом
на час звернення позивача з позовом,
колегія вважає помилковим.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України - якщо
у зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правомірно стягнув з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором позики виходячи з курсу
долара США по відношенню до гривні
станом на час ухвалення рішення у
справі відповідно до довідки наданої
позивачем.

На підставі наведеного колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги не
містять підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні заявлених позивачем
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315
ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Біляївького районного суду
Одеської області від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша