311/2812/14-ц 15.08.2014
Справа № 2/311/921/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

15 серпня 2014 року Василівський
районний суд Запорізької області у
складі:

головуючого - судді:
Сидоренко Ю.В.,

при секретарі
Щербань М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Василівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Василівський районний відділ
Управління Державної міграційної
служби України Запорізької області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Василівського
районного суду Запорізької області з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом. В обґрунтування заявлених
позовних вимог зазначає, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1, яка
належить їй на підставі договору міни
нерухомості від 20.06.2009 року. За її
згодою у даній квартирі був
зареєстрований колишній чоловік її
онуки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 28.05.2012 року
шлюб між ОСОБА_2 та її онукою ОСОБА_3
рішенням суду розірваний. Після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишив
квартиру та виїхав на постійне місце
проживання до Російської Федерації
,проте залишився зареєстрованим у
АДРЕСА_6, яка належить їй на праві
приватної власності. З квітня 2012 року
відповідач фактично у даній квартирі
не мешкає, рахунки за комунальні
платежі не сплачує. Оплату комунальних
платежів вона здійснює самостійно,
відповідач ніякої участі в утриманні
квартири не приймає та нею не
користується. На неодноразові прохання
добровільно знятися з реєстрації з її
помешкання, відповідач не реагує, тому
вона вимушена звернутися до суду з
даним позовом, в якому просить усунути
перешкоди в користуванні належною їй
на праві власності квартирою АДРЕСА_1 в
м. Дніпрорудне Василівського району
Запорізької області шляхом зняття
відповідача ОСОБА_2 за вищевказаною
адресою .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала заявлені позовні вимоги у
повному обсязі, наполягає на
задоволенні позову за підставами,
викладеними у позовній заяві. Проти
ухвалення у справі заочного рішення, не
заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явився, про час і місце слухання
справи повідомлений судом своєчасно та
належним чином, у встановленому
законом порядку, відповідно до вимог
ст.ст.74,76 ЦПК України, документів на
підтвердження поважності причин
неявки суду не надано, заперечень на
позов не подано, тому суд вирішує
справу на підставі наявних у ній
доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169, ч.1 ст.
224 ЦПК України.

Представник третьої особи Управління
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області в судове засідання
не з'явився, проте суду надано заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника за наявними в справі
матеріалами, заперечень, зауважень,
доповнень не мають та просять винести
рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
показання свідка ОСОБА_4, вивчивши
надані суду докази, давши їм оцінку у
сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.58 ч.1 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
міни нерухомості від 20.06.2009 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Василівського районного нотаріального
округу Запорізької області ОСОБА_5, на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1, про що свідчить
договір міни нерухомості від 20.06.2009
року, витяг з Державного реєстру
правочинів від 12.06.2009 року, Витяг РКП
«Василівське БТІ» про реєстрацію прав
власності на нерухоме майно від 28.08.2009
року, технічний паспорт на квартиру,
виданий РКП «Василівське БТІ» від
11.08.2009 року, копії яких містяться в
матеріалах справи (а.с. 5-9).

Згідно довідки, виданої КУП «Наш дім»
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області за № 853 від 22.07.2014 року,
відповідач ОСОБА_2, дійсно
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до родинних відносин
відносно квартиронаймача ОСОБА_1.
зазначений в якості зятя.За
вищевказаною адресою також значаться
зареєстрованими: онучка
квартиронаймача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та
правнуки квартиронаймача: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.11).

Згідно рішення Василівського
районного суду Запорізької області від
28.05.2012 року, яке набрало законної сили,
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний,
прізвище ОСОБА_3 змінено на «ОСОБА_3»
(а.с.16).

Актом перевірки реєстрації від 23.07.2014
року, складеним паспортистами КУП «Наш
дім» Якимовою І.В. та Гуржій Н.Б.
встановлено, що при обстеженні
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 у даній
квартирі не проживає понад трьох років,
його місцезнаходження невідомо (а.с.12).

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з літа 2012
року він постійно проживає у АДРЕСА_1
співмешкає зі ОСОБА_3, яка являється
онучкою ОСОБА_1 та з цього часу колишній
чоловік співмешканки - ОСОБА_2 жодного
разу не відвідував дане житлове
приміщення, особистих його речей в цій
квартирі немає, будь-яких претензії з
приводу чинення перешкод у
користуванні квартирою ОСОБА_2 не
пред»являв, тривалий час понад два роки
у спірній квартирі не проживає, житлом
не цікавиться, оплату за комунальні
платежі не здійснює, його
місцезнаходження на теперішній час
йому невідоме.

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України щодо обов'язку доказування,
обов'язок довести свої заперечення
щодо наявності поважних причин
відсутності на спірній житловій площі
покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК
України передбачають, що кожен має
право на житло і ніхто не може бути
обмежений у праві користуванням інакше
ніж з підстав і в порядку визначеним
законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно зі ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог ст.317 ЦК України
власнику належать права володіння,
користування і розпоряджання своїм
майном. Згідно статті 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку
визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням, відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст.405 ЦК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо
визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
члена сім'ї власника житла, мають
встановлюватися наступні факти: чи є
спірне приміщення житлом, чи є воно
власністю позивача, чи відсутній
відповідач у спірному приміщені понад
встановлені строки, чи є причини
відсутності поважними та чи не було між
власником та відповідачем будь якої
іншої домовленості щодо користування
житлом або збереження права на
користування житлом на час
відсутності.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснив
судам, що у справах цієї категорії
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року з подальшими змінами „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", на ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім"ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладання трудового договору на
невизначений строк тощо).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, і з позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог як виселення, позбавлення права
власності або права користування на
житлове приміщення; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1
більше двох років не проживає,
добровільно знятися з реєстрації
відмовляється, поважних причин
відсутності відповідача за
вищевказаною адресою понад рік судом
не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що права
позивача ОСОБА_1 підлягають захисту
шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_2
права користування житловим
приміщенням квартирі АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню та вважає
необхідним усунути перешкоди у
користуванні належним ОСОБА_1 на праві
приватної власності квартирою АДРЕСА_1
в м. Дніпрорудне Василівського району
Запорізької області шляхом зняття
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за
вищевказаною адресою з тих підстав, що
відповідач ОСОБА_2 у вказаній квартирі
тривалий час не проживає з квітня 2012
року, комунальні послуги не сплачує,
крім того в квартирі відсутні особисте
майно та особисті речі відповідача. Дії
відповідача створюють позивачу, як
власнику, перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, крім того, позивач несе
необґрунтовані витрати по оплаті
комунальних платежів за відповідача та
не може у повному обсязі реалізувати
своє право на розпорядження приватною
власністю, добровільно знятися з
реєстрації відповідач не бажає.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод,
ст.ст.41,47 Конституції України,
ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу
України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу
України, Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 року,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
належним ОСОБА_1 на праві приватної
власності квартирою АДРЕСА_1 в
м.Дніпрорудне Василівського району
Запорізької області шляхом зняття з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
село К-Вершина Белинського району
Пензенської області.

Рішення може бути переглянуто судом за
заявою відповідача, який не був
присутній у судовому засіданні, яка
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області протягом 10 днів з
дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області

Ю.В.СИДОРЕНКО