Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Боймиструка С.В.,
Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю позивача та відповідача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубровицького районного суду
від 19 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення з
житлового приміщення без надання
іншого житла,

В С Т А Н
О В И Л А :

16 серпня 2013 року ОСОБА_2
звернулася в Дубровицький районний суд
з позовом до ОСОБА_1, в якому просила
виселити відповідача із житлового
приміщення в АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що у 2003 році дирекцією ВАТ
„Дубротекс" їй на сім'ю з двох осіб
була надана житлова площа у гуртожитку
№1 по АДРЕСА_1 та 07.07.2003 року їй було
надано ордер № 150 на вселення, на
підставі якого вони з відповідачем
вселилися у виділене жиле приміщення.
Після чого він втратив постійну роботу
і періодично виїздив на сезонні роботи.
Він зловживав спиртними напоями, що
супроводжувалося дебошами в сім'ї та
фізичним насильством.

Зазначала, що в червні 2009 року
відповідач дуже жорстоко її побив, в
результаті чого вона отримала струс та
забій головного мозку, перелом кісток
носа зі зміщенням та синці на обличчі,
після чого перебувала на стаціонарному
лікуванні.

23.02.2010 року відносно ОСОБА_1 була
порушена кримінальна справа за
ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.
125 КК України. Надалі вони примирилися і
кримінальну справу закрили.

______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1234/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Отупор К.М.

Доповідач :
Григоренко М.П.

В подальшому відповідач знову
почав влаштовувати систематичні
дебоші та скандали, крім того почав
виносити з дому цінні речі. ЇЇ
звернення в міліцію не дають
результатів, пояснюючи, що за
насильство в сім'ї та крадіжку ОСОБА_1
не можна притягнути до
відповідальності, оскільки вони
офіційно розлучені.

Також зазначає, що відповідач не
сплачує витрати на комунальні послуги.
Всі матеріальні витрати по утриманню
житла несе виключно вона.

Із цих підстав просила позов
задовольнити.

Рішенням Дубровицького районного суду
від 19 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено.

Виселено ОСОБА_1 із житлового
приміщення в АДРЕСА_1 без надання
іншого житла..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликається на його
незаконність, через порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

Вказує, що спірне житлове приміщення
було надано для проживання сім'ї, але
після розлучення позивач намагається
виселити його із цього житлового
приміщення, оскільки він заважає її
особистому життю.

Жодних протиправних дій по відношенню
до позивача він не вчиняє та не має
наміру вчиняти, а позивач умисно
провокує побутові суперечки, ображає
та принижує його, а також пише
безпідставні заяви до правоохоронних
органів.

Зазначає, що позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
надали підстави для його виселення із
житла.

Крім того, зазначає, що відповідно до
ордеру № 150 він з позивачем є наймачами
кімнат АДРЕСА_1.

Триваючої антигромадської поведінки,
порушення правил співжиття він не
вчиняв і жодних заходів запобігання та
громадського впливу до нього не
застосовувалося.

Судом не враховано, що при розгляді
заяв позивача не було встановлено
правоохоронними органами факту
вчинення з боку відповідача якихось
протиправних дій по відношенню до
позивача і щодо порушення правил
співжиття, а тому не було підстав для
застосування до нього і відповідних
заходів впливу.

Судом розглянуто справу без його
участі та не враховано причини його
неявки, оскільки він в письмовій формі
повідомляв суд, що перебуває на роботі
за кордоном та заявляв клопотання про
відкладення розгляду справи.

Вважає, що оскаржуваним рішенням грубо
порушено його права.

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

В ході апеляційного розгляду справи
відповідач підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Позивач просила відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався
положеннями ч. 1 ст. 116 ЖК України та
вважав встановленим, що між позивачем
та ОСОБА_1 неодноразово виникали сварки
на побутовому ґрунті, в зв'язку із чим
були відповідні звернення до
правоохоронних органів і відповідача
було притягнуто до адміністративної
відповідальності, а також відносно
нього порушувалась кримінальна справа
за ст. 125 ч. 2 КК України, а тому останній
підлягає виселенню без надання іншого
житлового приміщення.

Проте, на розсуд колегії суддів,
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню, у зв'язку із недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, з ухваленням у
справі нового рішення.

Частиною 1 статті 116 ЖК України
передбачено, що якщо наймач, члени його
сім'ї або інші особи, які проживають
разом з ним, систематично руйнують чи
псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року № 2 „Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України", при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

В матеріалах справи дійсно
знаходяться дані, відповідно до яких
вбачається, що з боку як позивача так і
відповідача були неодноразові
звернення до відповідних
правоохоронних органів з приводу
виникнення між ними конфліктів, але в
матеріалах справи відсутні будь-які
належні та допустимі докази, які б
підтверджували ту обставину, що до
відповідача дійсно вживались будь-які
реальні заходи впливу з боку
правоохоронних органів,
адміністративної комісії виконкому, а
також заходи громадського впливу,
вжиті на зборах жильців будинку чи
членів ЖБК, трудових колективів,
товариськими судами й іншими
громадськими організаціями за місцем
роботи або проживання відповідача, у
зв'язку із систематичним порушенням
ОСОБА_1 правил співжиття та його
антигромадянської поведінки, що може
слугувати підставою для виселення
останнього із спірного житлового
приміщення, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК
України.

При цьому, колегія суддів
враховує те, що відповідач будь-якого
іншого житла на даний час немає, а
займане ним та позивачем житлове
приміщення складається із двох кімнат,
що не виключає можливість його обміну
на два окремі помешкання чи
переобладнання його в два окремі
ізольовані помешкання.

У зв'язку із викладеним, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 має
бути відмовлено.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-314, 315
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду
від 19 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про виселення з житлового приміщення
без надання іншого житла - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 121
грн. 80 коп., в рахунок відшкодування
судових витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.