АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7024/2014
Головуючий у 1 інстанції: Фролов М.О.
Доповідач: Гаращенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргоюпредставника Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» за
довіреністю - Мельніченка Олександра
Дмитровича на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія», ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася з позовом до суду до
відповідачів про відшкодування шкоди,
заподіяної ДТП.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19.12.2012
року, керуючи автомобілем марки МАZDА 3,
держ. номер НОМЕР_1, потрапила в ДТП на
перехресті вул. Грінченка та вул.
Кіровоградської за участю
транспортного засобу Nissan Tiida,
реєстраційний номер НОМЕР_2 , під
керуванням водія ОСОБА_3

Згідно з Постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 22.01.2013 р.
відповідач ОСОБА_3 був визнаний винним
в порушенні правил ПДР.

Згідно поліса ОСЦВВНТЗ № АЕ/0090867 від
24.11.2012 року цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована в Приватному
акціонерному товаристві «Українська
охоронно-страхова компанія».

Відповідач ОСОБА_3 не здійснив жодних
дій відшкодуванні шкоди.

Приватне акціонерне товариство
«Українська охоронно - страхова
компанія» після тривалих звернень і
остаточної скарги на їх дії до МТСБУ
частково виплатила позивачу страхове
відшкодування.

Позивач просила стягнути решту коштів
з ОСОБА_3 у сумі 3 425,26 грн. та моральну
шкоду у розмірі 2000 грн.

Крім того позивач вважає, що з боку ПрАТ
«Українська охоронно - страхова
компанія» їй була також заподіяна
моральна шкода згідно з протиправною
відмовою у виплаті страхового
відшкодування. Позивач зазначила, що
тільки після тривалих звернень до
страхової компанії і остаточної скарги
на її дії до МТСБУ, ПрАТ «Українська
охоронно - страхова компанія» частково
виплатила позивачу страхове
відшкодування. Моральну шкоду позивач
оцінила у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 03 квітня 2014 р. позовні
вимоги були задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Українська охоронно -
страхова компанія» на користь ОСОБА_2
кошти у сумі 1000 грн. на відшкодування
моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 суму
франшизи розміром 1000 грн. в рахунок
відшкодування майнової шкоди. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. В
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції представник Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» подав
апеляційну скаргу, в якій просив
змінити рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03.04.2014 р.,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно - страхова компанія» 1000 грн.
відшкодування моральної шкоди та 100
грн. судових витрат, та стягнути з
позивача на користь з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно - страхова компанія»
сплачений судовий збір за подання
апеляційної скарги.

Свої вимоги обґрунтував тим, що
Приватне акціонерне товариство
«Українська охоронно-страхова
компанія» вважає, що вимоги позивача
безпідставні, а рішення суду першої
інстанції незаконне та необґрунтоване.
Апелянт посилається на те, що виплата
моральної шкоди страховиком
передбачена ст. 22.3. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23 ЦК
України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала та просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися,
повідомлялися належним чином. Згідно з
ч. 2 ст. 305 ЦПК України судова колегія
вважає за можливе розглядати справу у
їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 19.12.2012 р. відповідач
ОСОБА_3 керуючи автомобілем Ніссан
Тіїда д.н.з. НОМЕР_2 по вул. Гринченка у м.
Києві не впевнився у безпеці, не
витримав небезпечну дистанцію до
автомобіля Бріліансе д.н.з. НОМЕР_8,
здійснив з ним зіткнення, після чого
автомобіль Бріліансе д.н.з. НОМЕР_8
здійснив зіткнення з автомобілем
Мазда-3 д.н.з.НОМЕР_1, який належить та
був під керуванням позивача ОСОБА_2, що
призвело до пошкодження трьох
наведених автомобілів.

Постановою Голосіївського районного
суду міста Києва від 22.01.2013 р. було
встановлено вину ОСОБА_3 у вчиненні
вищезазначеного ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 за шкоду, завдану третім особам
було застраховано ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» за Полісом
№ АЕ/0090867 від 24.11.2012р.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» із заявою про виплату
страхового відшкодування шкоди,
завданої пошкодженням в наслідок ДТП
автомобіля Мазда-3 д.н.з. НОМЕР_1.

При цьому ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» спочатку
позивачу відмовило у виплаті
страхового відшкодування, оскільки
страхувальник ОСОБА_3 не повідомив ПрАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» про вчинене 19.12.2012 р. ДТП
протягом трьох робочих днів, але з
часом сплатила позивачу страхове
відшкодування у сумі 5931,99 грн.

Задовольняючи позов щодо стягнення зі
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» на користь позивача суми
моральної шкоди у розмірі 1000 грн. суд
першої інстанції керувався ст. ст. 23, 1167
ЦК України, та виходив з того, що
відмова ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» є
неправомірною, що заподіяло позивачу
моральні страждання.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції судова колегія погодитись не
може з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; ( Пункт 2
частини другої статті 1167 в редакції
Закону № 4652-VI від 13.04.2012 )

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»: «Об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності с майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.».

Згідно зі ст. 22.3. Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальною і
власників наземних транспортних
засобів" передбачено що потерпілому
відшкодовується також моральна школа,
передбачена пунктами 1. 2 частини 2 ст. 23
Цивільного кодексу України.

Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23 ЦК
України. При ньому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеною у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, і
сумою, яка мас бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо -
транспортної пригоди.

Крім того, як зазначено в ч. 2 ст. 22.3.
Закону, якщо судом встановлено
відшкодувати потерпілому моральну
шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини
другої частини ст. 23 ЦК України, таке
відшкодування у розмірі, визначеному
судом, здійснює особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Таким чином, відповідно до Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" на страховика покладається
зобов'язання по відшкодуванню
моральної шкоди завданої в результаті
пошкодження майна потерпілої особи.

Обов'язок відшкодувати моральну шкоду
виникає у Відповідача, як Страховика
лише у випадку відшкодування витрат
пов'язаних з ушкодженням здоров'я.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовуючи свої доводи
щодо задоволення вимог позивача до
страховика по відшкодуванню моральної
шкоди вийшов за межі заявлених
позивачем вимог, так як позивач не
заявляла вимог щодо визнання дій
страховика по відмові її у виплаті
страхового відшкодування
протиправними ( а.с. 63-64), а без вирішення
цього питання не має підстав для
стягнення моральної шкоди.

Компенсація моральної шкоди
здійснюється за наявності всіх
загальних умов відповідальності за
завдання шкоди, а саме: протиправної
поведінки, моральної шкоди, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
завданою моральною шкодою та вини
заподіювача.

Перш за все суд першої інстанції
повинен був оцінити усі наявні в
матеріалах справи докази
цивільно-правової відповідальності
страховика, наявності такої шкоди,
протиправності діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
повинен був з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору".

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.
Наявність вини заподіювача шкоди
презюмується. За загальною презумпцією
вини в цивільному праві, встановленою,
зокрема ст. 614 ЦК, відсутність вини
доводиться заподіювачем шкоди.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлює
випадки, коли допускається покладення
на особу обов'язку компенсувати
моральну шкоду, завдану незалежно від
її вини. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки. Слід
підкреслити, що в даному випадку мова
йдеться виключно про шкоду, завдану
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи. Отже якщо
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки шкода завдається майну
фізичної або юридичної особи,
відповідальність за завдання
моральної шкоди настає на загальних
підставах, тобто за наявності вини
заподіювача.

Враховуючи те, що позивачу не було
заподіяно моральної шкоди
передбаченої ч.1 п.п. 1, 2 ст. 23 ЦК України,
а протиправність дій ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» не
встановлена, то в цій частині позовних
вимог належить відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Судова колегія вважає, що з позивача на
користь ПрАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» належить
стягнути судовий збір у розмірі 121,80
грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ч.1 п.2 ст. 307, ст.
309, ст.ст. 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Приватного акціонерного товариства
Українська охоронно-страхова
компанія» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 03 квітня 2014 року в частині
стягнення з Приватного акціонерного
товариства Українська
охоронно-страхова компанія» 1000 грн.
суми відшкодування моральної шкоди та
100 грн. судових витрат - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

В позові ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства Українська
охоронно-страхова компанія» в частині
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія»
відшкодування моральної шкоди та
судових витрат - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_7) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» судовій збір у розмірі 121,80
грн.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді