Справа №568/392/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2014 р.
м.Радивилів

Радивилівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого Драновської С.З.

при секретарі Єрмійчук Я.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Радивилів справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на те, що
відповідачка взяла у неї борг в сумі
5045.00грн і відповідно до розписки від 30
грудня 2013 року зобов'язувалася
повернути до 15.02.2014 року. На даний
період ОСОБА_2 гроші не повернула і на
телефонні дзвінки не відповідає та від
вирішення питання у доровільному
порядку ухиляється.

Враховуючи наведене просила
стягнути із відповідачки ОСОБА_2 борг в
сумі 5045 (п'ять тисяч сорок п'ять) гривень
00 коп..

ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилась про розгляд справи належним
чином повідомлена.

Заслухавши ОСОБА_1, свідків та
дослідивши матеріали справи, суд
знаходить, що позов підлягає до
задоволення.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, тощо.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

З ч.1 ст.509 ЦК України
слідує, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Під час судового слідства
встановлено, що ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1
гроші в сумі 5045 (п'ять тисяч сорок п'ять)
гривень 00 коп. та, згідно розписки від
30.12.2013 року та зобов'язалася повернуту
суму боргу до 15.02.2014 року.

Із претензії-вимоги про повернення
боргу в сумі 5045, 00 грн. від 26.02.2014 року та
рекомендованого повідомлення про
отримання ОСОБА_2, особисто претензії,
вбачається що відповідачці
запропоновано добровільно повернути
борг у 10-ти денний термін.

Факт отримання грошей в сумі 5045, 00
грн. ОСОБА_2 від ОСОБА_1, також
підтвердили, в судовому засіданні
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_5 пояснювала, що зайшла в
магазин в с.Бугаївка Радивилівського
району за покупкою де її попросили
засвідчити факт отримання коштів
ОСОБА_2 на що вона погодилася і
підписалась в розписці. Свідок ОСОБА_6
ствердила, що ОСОБА_2 зверталася до
ОСОБА_1 з проханням позичити гроші і
ОСОБА_1 надала кошти та задля
забезпечення їх повернення
запропонувала відповідачці написати
розписку, і ОСОБА_6 засвідчила цей
факт.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов"язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких вимог та умов -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно положень ч. 1 ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові
розписки чи договори позики, суди
повинні виявляти справжню правову
природу укладеного договору, незалежно
від найменування документа, і залежно
від установлених результатів робити
відповідні правові висновки.

Згідно зі ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Судом встановлено, що на підтвердження
укладення договору позики позичальник
надав позикодавцеві розписку,
відповідно до якої відповідачка
отримала у ОСОБА_1 5045 (п'ять тисяч сорок
п'ять) гривень 00 коп.. (а.с. 3).

Згідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню понесені
позивачем судові витрати в сумі 246
грн. 80 коп., за сплачений судовий збір.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст., 526, 527, 530, 1046, 1048, 1050, 1054
ЦК України, ст.ст.. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215,
218,228 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
задовольнити .

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
жительки АДРЕСА_1 на кристь ОСОБА_1
жительки АДРЕСА_2 борг за договором
позики в розмірі 5045,00 (п'ять тисяч сорок
п'ять) гривень 00 копійок та сплачений
судовий збір в розмірі 246 (двісті сорок
шість) грн.80коп

Відповідачка має право протягом 10-ти
днів з дня отримання копії рішення
подати заяву про його перегляд.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Радивилівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

Драновська С.З.

Повний текст рішення виготовлено 20
червня 2014 року.