АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: суддя-доповідач:
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Волошиної В.М., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Лужецькій І.С.

за участю: представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2014
року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
відповідно до укладеного договору без
номеру від 09 лютого 2006 року відповідач
по справі ОСОБА_3 отримала кредит в
розмірі 3 500 гривень у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Підписання даного договору є
прямою і безумовною згодою
позичальника щодо прийняття будь-якого
розміру Кредитного ліміту,
встановленого банком, відповідно до
умов та правил надання банківських
послуг.

Справа № 752/22687/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/8371/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Чередніченко
Н.П. Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М. Відповідач
ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що
заява позичальника разом з
правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк»
умовами та правилами, тарифи складають
між ним та Банком кредитний договір, що
підтверджується підписом у заяві.
Видача кредиту підтверджується
випискою по с особовому рахунку.

Однак відповідач не виконала взятих на
себе умов за кредитним договором, у
зв'язку з чим заборгованість по кредиту
станом на 31 жовтня 2013 року складає 35 197
гривень 23 копійки, із них
заборгованість по кредиту 8 183 гривні 48
копійок; за процентами 24 861 гривня 50
копійок; штраф (фіксована частина) 500 та
штраф (процентна складова) 1 652 гривень 25
копійок.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2014 року позов
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
задоволено.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованої в АДРЕСА_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» , рахунок 3111 (для
погашення заборгованості) рахунок
0001 (для відшкодування судових
витрат), МФО 305299 в рахунок
заборгованості 35 197 гривень (тридцять
п'ять тисяч сто дев'яносто сім гривень)
23 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованої в АДРЕСА_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» , рахунок 3111 (для
погашення заборгованості) рахунок
0001 (для відшкодування судових
витрат), МФО 305299 судового збору 351
гривня (триста п'ятдесят одна гривня) 97
копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду
представником відповідача ОСОБА_2
подано апеляційну скаргу в якій він
просить скасувати рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 30 квітня 2014 року та постановити
ухвалу якою скасувати рішення суду
першої інстанції і закрити провадження
по справі.

Зокрема посилається на те, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з грубим порушенням та не
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_3, підтримав доводи апеляційної
скарги.

Відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» в
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлявся
належним чином (а.с.а.с.118,119), а тому
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу за його відсутності
у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам в повній мірі
судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
09 лютого 2006 року між ПАТ «ПриватБанк»
та відповідачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір без номеру в розмірі
3 500 гривень, у вигляді встановленого
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Підписання даного договору є прямою і
безумовною згодою позичальника
(позивача по справі) щодо прийняття
будь-якого розміру кредитного ліміту,
встановленого Банком, відповідно до
Умов та Правил надання банківських
послуг.

Відповідач ОСОБА_3 підтвердила свою
згоду на те, що заява позичальника
разом з запропонованим Банком умовами
та правилами, тарифами складають між
ним та Банком кредитний договір, що
підтверджується підписом у заяві.
Видача кредиту між іншим стверджується
випискою по особовому рахунку.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 не
виконала взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором, станом на 31 жовтня
2013 року утворилася заборгованість у
розмірі 35 197 гривень 23 копійки, з яких
заборгованість за кредитом складає: 8 183
гривні 48 копійок; заборгованість за
процентами складає: 24 861 гривня 50
копійок; штраф (фіксована частина) 500
гривень, та штраф (процентна складова) 1
652 гривні 25 копійок.

Суд першої інстанції задовольняючи
повністю позовні вимоги ПАТ
«ПриватБанк» виходив з
вищевикладеного і крім того, зазначив,
що відповідно до п. 9.12 договору,
укладеного між сторонами по справі,
договір діє 12 місяців з моменту його
підписання сторонами по справі. Однак,
якщо протягом цього строку ні одна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той самий
строк.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач не звертався до банку з
заявою про припинення дії договору.

У зв'язку з чим суд першої інстанції,
прийшов до висновку, що даний договір є
діючим і застосувати строк позовної
давності до діючого договору у суду
відсутні підстави.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга
представника позивача ОСОБА_2
заслуговує на увагу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів законом встановлена
спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
дізналася або могла дізнатися про
пропущення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неможливого виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом першої інстанції залишено поза
увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONT) та що
останній платіж здійснено у вересні 2008
року, а дія картки скінчилася в лютому
2009 року.

Разом з тим, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом лише 25 грудня 2013 року,
тобто з пропуском трирічного строку
для пред'явлення позову.

Тобто, питання застосування строку
позовної давності відповідно до статті
256 ЦК України, частин першої та п'ятої
статті 261 ЦК України, частини четвертої
статті 267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки лише 25 грудня 2013 року, не
вирішено судом першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції, про те,
що позовна давність не сплинула,
оскільки строк договору не закінчився,
а строк дії картки відповідає строку
дії договору, не ґрунтується на умовах
договору та обставинах справи.

Такий правовий висновок міститься у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14).

Крім того, вимога представника
відповідача ОСОБА_2 про закриття
провадження у справі після скасування
рішення не ґрунтується на нормах
процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення
суду першої інстанції відповідно до ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника
відповідача ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове, наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: