Єдиний унікальний номер 250/1796/2013
Номер провадження 22-ц/775/1035/2014
Головуючий в 1 інстанції: Заріцька О.О.
Доповідач Хейло Я.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючої: Біляєвої
О.М.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І.

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 11 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам та
неустойки ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом
до відповідача про стягнення
заборгованості по аліментам та
неустойки. Свої вимоги мотивує тим, що
рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду від 09 серпня 2006
року з ОСОБА_1 на її користь стягнуто
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, починаючи з 20 липня
2006 року та до досягнення найстаршою
дитиною повноліття. Відповідач
аліменти у повному обсязі не виплачує,
уточнив позовні вимоги просила суд
стягнути з відповідача заборгованість
по аліментам за період з серпня 2006 року
по жовтень 2013 року у розмірі 25349,38
гривень, та неустойку за прострочення
уплати аліментів у розмірі 349545,36
гривень.

Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду від 11 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованість по аліментам за період
з серпня 2006 року по вересень 2013 року
включно у розмірі 25349,38 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
неустойку за прострочення уплати
аліментів станом на 11 грудня 2013 року у
розмірі 349545,36 гривень. Вирішено питання
щодо сплати судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 оспорюють обґрунтованість
судового рішення, ставлять питання про
його скасування та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог та доводи апеляційної
скарги зводяться до того, що суд
невірно застосував законодавства, що
регулює спірні правовідносини, рішення
не відповідає вимогам закону, оскільки
при відсутності спору про розмір
заборгованості підстави для стягнення
суми заборгованості у судовому порядку
відсутні ,розрахунок суми неустойки
також є необґрунтованим та сума пені
за розрахунком суду у декілька разів
більше суми самої заборгованості.

В засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги підтримали та просили її
задовольнити.

Позивач у судове засідання
апеляційного суду не з'явилася, про
день та час розгляду справи
повідомлена належним чином, надала
суду заяву в якій просить розглянути
справу у її відсутність.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, вивчив матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

При розгляді справи судом
встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду від 09 серпня 2006
року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
стягнуто аліменти на утримання дітей -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх
доходів, але не менше ніж на 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку, щомісячно починаючи
з 20 липня 2006 року до досягнення
найстаршою дитиною повноліття (а.с. 28-29).

Згідно розрахунку заборгованості
відділу державної виконавчої служби
Ясинуватського міськрайонного
управління юстиції від 01 листопада 2013
року заборгованість по аліментам
станом на 14.08.2008 року на момент
досягнення повноліття ОСОБА_5 складає
8063 гривень, заборгованість по
аліментам станом на 01.10.2013 року на
утримання ОСОБА_6 складає 17286,38 гривень,
а всього заборгованість по аліментам
за період з серпня 2006 року по вересень
2013 року включно складає 25349,38 гривень
(а.с. 122-124).

Відповідно до ст.ст.180,181 Сімейного
Кодексу України батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягненню нею
повноліття.

Способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини
той із них , хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або )
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері , батька або у твердій грошовій
сумі.

Ст.194 Сімейного Кодексу України
передбачає, що аліменти можуть бути
стягнуті за виконавчим листом за
минулий час, але не більш як за три роки,
що передували пред'явленню виконавчого
листа до виконання.

Заборгованість за аліментами які
стягуються відповідно до ст.187 цього
Кодексу, погашається за заявою
платника шляхом відрахувань з його
заробітної плати, пенсії, стипендії за
місцем їх одержання або стягуються за
рішенням суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості, суд першої інстанції
виходив з того, що ці вимоги є
обґрунтованими.

Апеляційний суд не може погодитися
з такими висновками суду першої
інстанції , оскільки спору з приводу
розміру заборгованості між сторонами
не існує, підстави для стягнення
заборгованості у порядку ст.194
Сімейного Кодексу України також
відсутні. Примусове стягнення
заборгованість по аліментам
здійснюється державним виконавцем
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» та правові
підстави для її стягнення за рішенням
суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм
ст. 196 СК України суд відповідно до
вимог ст. 214 ЦПК України повинен
встановити факт заборгованості за
аліментами й наявність чи відсутність
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішення суду, у її
виникненні та залежно від цього
вирішити питання про наявність чи
відсутність у одержувача аліментів
права на стягнення неустойки.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" передбачена ст. 196
СК України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції, всупереч
доводів апеляційної скарги,
обґрунтовано виходив з того, що
позивач має право на стягнення
неустойки (пені) з відповідача за
прострочення сплати аліментів та
розрахунок пені відповідає вимогам
закону.

Відповідно до вимог закону пеня
нараховується на всю суму несплачених
аліментів (заборгованості) за кожен
день прострочення її сплати.
Розрахунок пені вірно проведено за
наступною формулою: (розмір
заборгованості за аліментами за
відповідний місяць х на 1% х на
кількість днів прострочення).

Проте, враховуючи, що суд може
зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального стану
платника аліментів, апеляційний суд,
враховуючи матеріальний стан
відповідача, який не працює, має на
утриманні неповнолітню дитину
ІНФОРМАЦІЯ_3, приходить до висновку про
можливість зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню до 25 000 гривень.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Виходячи з аналізу вищенаведених
норм, апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості по аліментах підлягає
скасуванню, в частині визначення
розміру неустойки підлягає зміні зі
зменшенням розміру неустойки (пені),
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивачки до 25 000 гривень.

Керуючись ст. ст. 307, 309,316 ЦПК України,
апеляційний суд,-

В и р і ш
и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 грудня 2013 року в частині
стягнення заборгованості по аліментам
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 скасувати і
в цій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
від 11 грудня 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів в розмірі 25000 гривень
(двадцять п'ять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 250 гривень.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: