Номер провадження: 22-ц/785/5316/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сидоренко І.П.,
Цюри Т.В.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 01 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна об'єктом права спільної сумісної
власності, поділ майна, за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна
об'єктом особистої приватної
власності, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання договору оренди недійсним,-

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_3, який в процесі розгляду справи
уточнила, про звільнення відповідачем
нежитлових приміщень, розташованих у
будинку АДРЕСА_1, стягнення
заборгованості за орендною платою у
сумі 30 000 гривень, пеню у розмірі 96 250
гривень та судовий збір у розмірі 724,80
гривень. (т. 1 а. с. 3-6, 85-88)

Ухвалою від 31.03.2014 року позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про звільнення приміщень по
АДРЕСА_1 залишено без розгляду, за
заявою представника ОСОБА_2 (т. 4 а. с. 60)

25.02.2013 року до суду надійшла зустрічна
позовна заява від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання договору оренди недійсним. (т.
1 а. с. 144-147)

В обґрунтування позову посилався
на те, що з 1989 року по 2009 рік ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, вели
сумісне господарство та уклали шлюб.
Житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.
Відповідно до умов договору оренди від
01 листопада 2010 року, який був укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_2 передала, а
ОСОБА_7 прийняв в оренду приміщення, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 площею
280 кв. м., позначені літерою «А» під
офісні приміщення. Строк дії договору
встановлений сторонами до 30 жовтня 2011
року та пролонгований до 30 жовтня 2012
року. Правочин по укладанню договору
оренди від 01 листопада 2010 року, між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не містить ознак
правочину, оскільки дії сторін не були
спрямовані на тимчасову передачу та
приймання вказаних приміщень, у зв'язку
з тим, що житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а спірне майно ОСОБА_2 не
передавала ОСОБА_3, він і по теперішній
час є його співвласником та
користується ним. Акту
приймання-передачі даного приміщення
підписано не було, жодної оплати
ОСОБА_3, відповідно до умов даного
договору не проводилось, що взагалі
виключає наявність між сторонами
договірних зобов'язань. ОСОБА_2 продала
частину житлового будинку за вказаною
адресою третім особам по справі -
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та на
сьогоднішній день вказані особи
займають частину вказаного приміщення.
У зв'язку з цим, для вирішення питання
розподілу витрат на електропостачання
на вказане приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_2
і укладався документ. Вказаний
правочин був лише імітацією договору
оренди. Окрім того, на момент 01.11.2010
року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено домашню угоду від 26.04.2010 року
про розподіл майна. Відповідно до
технічного паспорту, виданого КП
«ОМБТІ та РОН», станом на 25.10.2006 року,
приміщення, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 є житловими, тоді як, предметом
зазначеного договору є нежитлове
приміщення за тією ж адресою.

13.03.2013 року до суду надійшла позовна
заява від ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
майна об'єктом особистої приватної
власності. (т. 2 а. с. 2-4)

В обґрунтування позову посилалася на
те, що 04.03.1989 року між нею та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб, який 23.07.1997 року
було розірвано. Після розірвання шлюбу
спору щодо поділу майна не було через
відсутність спільного сумісного майна
подружжя. 24.10.1997 року між позивачем та
ОСОБА_9 було укладено шлюб, 22.12.2005 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було
розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9
помер. 12.09.2006 року між ОСОБА_10, від імені
якої діяв ОСОБА_11, та ОСОБА_2 було
укладено договір дарування 18/100 частин
домоволодіння з надвірними спорудами у
будинку АДРЕСА_1. 01.11.2006 року між ОСОБА_12,
від імені якої діяв ОСОБА_13 та ОСОБА_2
було укладено договір купівлі-продажу
17/100 частин домоволодіння з надвірними
спорудами у будинку АДРЕСА_1. 28.11.2006 року
між ОСОБА_14 та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу 1/20 частин
домоволодіння з надвірними спорудами у
будинку АДРЕСА_1. 28.11.2006 року між ОСОБА_15,
від імені якої діяв ОСОБА_16, та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу 60/100
частин домоволодіння з надвірними
спорудами у будинку АДРЕСА_1.
Домоволодіння в цілому складається з:
літ. «А», «Б», «В» - жилі будинки,
житловою площею 324,9 кв.м., літ. «Г», «Д»,
«Ж», «И», «К», «Л», «М», «С», «Ф» - сараї,
літ. «З» - вбиральні, літ «У» - гаражу, та
№ 1, 3, 4 - огорожі, розташованого на
виділеній у користування земельній
ділянці, площею 2172 кв.м. ОСОБА_2 вважає,
що є єдиною власницею спірного
домоволодіння на підставі договору
дарування від 12.09.2006 року та договору
купівлі-продажу від 01.11.2006 року,
договорів купівлі-продажу від 28.11.2006
року, придбавши домоволодіння будучи
самотньою, не з ким у шлюбі не
перебуваючи та не з ким не проживаючи
однією сім'єю без укладання шлюбу.
Відповідач ОСОБА_3 оспорює її
одноособове право власності,
перешкоджає у користуванні та
розпорядженні майном, тому вона
звернулася до суду із вказаним позовом.

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, який в процесі розгляду справи
уточнив, про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна об'єктом права спільної сумісної
власності, поділ майна. (т. 3 а. с. 4-7, 181-188)

В обґрунтування позову посилався на те,
що з 1989 року до травня 2009 року він та
ОСОБА_2 (раніше ОСОБА_2) проживали однією
сім'єю, вели сумісне господарство та
уклали шлюб. Від шлюбу мають дитину -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 23.07.1997 року шлюб
було розірвано, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
зроблено запис за № 318. Свідоцтво про
розірвання шлюбу видано відділом
реєстрації актів громадянського стану
Приморської районної адміністрації
виконкому Одеської міської Ради 25.07.1997
року. Розірвання шлюбу було фіктивним,
без наміру припиняти шлюбні стосунки.
Метою розірвання шлюбу було укладення
фіктивного шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_18
24.10.1997 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було
укладено шлюб, про що відділом
реєстрації актів громадянського стану
Приморської районної адміністрації
виконкому Одеської міської Ради
зроблено актовий запис за № 647. Шлюб між
ОСОБА_9 та ОСОБА_18 був укладений без
наміру створення сім'ї та набуття прав
та обов'язків подружжя. ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 однією сім'єю ніколи не
проживали, прав та обов'язків подружжя
не набули. ОСОБА_9 та ОСОБА_3 були
приятелями. Шлюб було укладено з метою
виїзду за кордон, до держави Ізраїль.
Після укладення фіктивного шлюбу між
ОСОБА_9 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
продовжували проживати однією сім'єю
та виконувати обов'язки подружжя. У 1997
році ОСОБА_3, ОСОБА_2, їх діти, а також
ОСОБА_9 всі разом виїхали до Ізраїлю.
ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 та доньками у 1999
році повернулися до Одеси та
продовжували проживати однією сім'єю.
Ніяких стосунків ОСОБА_2 і ОСОБА_9 не
підтримували. Рішенням Приморського
районного суду міста Одеси від 17.11.2005
року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2
розірвано. З моменту створення сім'ї та
укладення шлюбу, а саме з 1989 року по
травень 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2
проживали спільно, вели сумісне
господарство, мали єдиний бюджет, разом
виховували дітей: ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_2
(дитину ОСОБА_2.) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1
(сумісну дитину), вели сумісний бізнес.
За час проживання однією сім'єю ОСОБА_3
та ОСОБА_2 було придбане 82/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на
сумісні грошові кошти. На
підтвердження цього позивач та
відповідачка уклали письмовий договір
після припинення сімейних стосунків, а
саме 26.04.2010 року, з якого вбачається, що
об'єкти сумісної спільної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у тому числі і спірне
домоволодіння, належать їм обом. За час
поживання однією сем'єю, позивачем на
протязі 2006-2008 років була проведена
реконструкція домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 з метою використання
домоволодіння під торговий центр.
Реконструкцію спірного домоволодіння
позивач проводив за особисті кошти, за
кошти отримані від спільного бізнесу
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, також за кошти, які
інвестували у будівництво ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, які є партнерами за
договором про сумісну діяльність від
07.05.2008 року, а також за кошти отримані в
борг у ОСОБА_19 У результаті
реконструкції, належне ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на праві власності
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, було
реконструйовано під торгівельний
центр, складовими частинами якого є:
нежила будівля літер «А» та нежила
будівля літер «А1» загальною площею -
4093, 3 кв. м.. ОСОБА_2 визнавала право
спільної сумісної власності за ОСОБА_3,
про що свідчить угода, укладена після
припинення сімейних стосунків, від
26.04.2010 року. Однак, від нотаріального
посвідчення угоди відмовилася. На
теперішній час відповідачка не визнає
право власності ОСОБА_20 на майно, яке
оформлено на її ім'я, але є їх спільною
сумісною власністю, на що наполягає
ОСОБА_3 Своїми діями ОСОБА_2 перешкоджає
оформленню спірного реконструйованого
домоволодіння на обох співвласників,
прийняттю його до експлуатації та
реєстрації відповідно до вимог закону.
Також ОСОБА_2 не визнає факт проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3 з метою
уникнення поділу майна, тому позивач
звернувся до суду із зазначеним
позовом.

Рішенням Суворовського районного
суду м. Одеси від 01 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання майна об'єктом права спільної
сумісної власності, поділ майна
задоволено частково. Встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 без шлюбу з 22 грудня 2005 року по 01
травня 2009 року. Визнано домоволодіння,
яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Поділено спірне
домоволодіння між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
натурі.

Виділено у власність ОСОБА_3:
приміщення нежитлової будівлі літера
«А», а саме: №5 підвал, площею 37,6 кв.м.; №6
підвал, площею 7,8 кв.м.; №7 підвал, площею
7,3 кв.м.; №8 підвал, площею 51,8 кв.м.; №9
коридор, площею 4,1 кв.м.;№10 підвал,
площею 11,2 кв.м.; №11 тамбур, площею 5,0
кв.м.; №12 торгів.зал, площею 321,3 кв.м.; №13
склад, площею 12,2 кв.м.; №14 санвузол,
площею 6,3 кв.м.; №15 підсобна, площею 9,6
кв.м.; №16 підсобна, площею 7,0 кв.м.; №17
підсобна, площею 0,9 кв.м.; №18 коридор,
площею 31,4 кв.м.; №19 коридор, площею 2,5
кв.м.; №20 санвузол, площею 3,5 кв.м.; №21
санвузол, площею 1,2 кв.м.; №22 санвузол,
площею 1,4 кв.м.; №23 нежитлове, площею 7,5
кв.м.; №24 нежитлове, площею 7,3 кв.м.; №25
нежитлове, площею 14,2 кв.м.; №26
нежитлове, площею 7,1 кв.м.; №27 коридор,
площею 1,0 кв.м.; №28 коридор, площею 3,0
кв.м.; №29 нежитлове, площею 9,9 кв.м.; №30
нежитлове, площею 8,0 кв.м.; №31 нежитлове,
площею 6,6 кв.м.; №32 нежитлове, площею 10,6
кв.м.; №33 коридор, площею 1,0 кв.м.; №34
нежитлове, площею 13,7 кв.м.; №35 коридор,
площею 3,7 кв.м.; №36 нежитлове, площею 9,0
кв.м.; №37 нежитлове, площею 18,3 кв.м.; №38
нежитлове, площею 11,1 кв.м.; №39
нежитлове, площею 7,4 №40 нежитлове,
площею 20,9 кв.м.; №41 коридор, площею 13,0
кв.м.; №42 нежитлове, площею 15,7 кв.м.; №43
нежитлове, площею 9,4 кв.м.; №44 нежитлове,
площею 9,4 кв.м.; №45 нежитлове, площею 13,4
кв.м.; №46 нежитлове, площею 12,0 кв.м.: №47
нежитлове, площею 9,4 кв.м.; №48 коридор,
площею 7,1 кв.м.; №49 нежитлове, площею 10,1
кв.м.: №50 нежитлове, площею 6,5 кв.м.; №51
нежитлове, площею 5,3 кв.м.; №52 нежитлове,
площею 5,9 кв.м.; №53 нежитлове, площею 10,8
кв.м.: №54 санвузол, площею 2,2 кв.м.; №55
коридор, площею 2,0 кв.м.; №56 санвузол,
площею 1,4 кв.м.; №57 санвузол, площею 1,1
кв.м.; приміщення нежитлової будівлі
літера "А1", а саме: № 58 коридор, площею 2,9
кв.м.; № 59 санвузол, площею 1,3 кв.м.; № 60
санвузол, площею 1,3 кв.м; № 61 нежитлове,
площею 32,3 кв.м.; №62 нежитлове, площею 11,8
кв.м.; №63 нежитлове, площею 6,6 кв.м.; №64
нежитлове, площею 58,8 кв.м.; №65 коридор,
площею 18,7 кв.м.; №66 санвузол, площею 1,8
кв.м.; №67 нежитлове, площею 114,4 кв.м.; №68
нежитлове, площею 345,0 кв.м.; №69
нежитлове, площею 36,0 кв.м.; №93 сходи,
площею 5,2 кв.м.; №94 коридор, площею 5,9
кв.м.; №95 нежитлове, площею 13,6 кв.м.; №96
нежитлове, площею 12,7 кв.м.; №97 душ,
площею 1,0 кв.м.; №98 санвузол, площею 1,7
кв.м.; №99 підсобне, площею 1,4 кв.м.; №100
підсобне, площею 1,3 кв.м.; №101 підсобне,
площею 1,3 кв.м.; №102 нежитлове, площею 7,4
кв.м.; №103 нежитлове, площею 15,2 кв.м.; №104
нежитлове, площею 9,7 кв.м.; №105
нежитлове, площею 8,6 кв.м.; №106
нежитлове, площею 14,1 кв.м.; №107
нежитлове, площею 10,3 кв.м.; №108
нежитлове, площею 11,3 кв.м.; №109
нежитлове, площею 14,4 кв.м.; №110
нежитлове, площею 12,7 кв.м.; №111
нежитлове, площею 9,7 кв.м.; №112
нежитлове, площею 11,5 кв.м.; №113
нежитлове, площею12,5 кв.м.; №114
нежитлове, площею 7,9 кв.м.; №115
нежитлове, площею 14,0 кв.м.; №116
нежитлове, площею 14,8 кв.м.; №117
нежитлове, площею 9,9 кв.м.; №118 коридор,
площею 61,0 кв.м.; №119 нежитлове, площею 7,9
кв.м.; №120 нежитлове, площею 8,1 кв.м.; №121
нежитлове, площею 8,6 кв.м.; №122
нежитлове, площею 11,2 кв.м.; №123
нежитлове, площею 11,1 кв.м.; №124
нежитлове, площею 7,7 кв.м.; №125
нежитлове, площею 8,2 кв.м.; №126
нежитлове, площею 8,0 кв.м.; №127
нежитлове, площею 8,4 кв.м.; №128
нежитлове, площею 8,6 кв.м.; №129
нежитлове, площею 8,3 кв.м.; №130 нежитлове
площею 11,3 кв.м.; №131 нежитлове, площею 11,1
кв.м.; №132 нежитлове, площею 8,4 кв.м.; №133
нежитлове, площею 9,2 кв.м.; №134
нежитлове, площею 8,8 кв.м.; №135
нежитлове, площею 8,8 кв.м.; №136
нежитлове, площею 8,9 кв.м.; №137
нежитлове, площею 8,2 кв.м.; №138
нежитлове, площею 11,9 кв.м.; №139
нежитлове, площею 12,7 кв.м.; №140
нежитлове, площею 9,5 кв.м.; №141 коридор,
площею 2,5 кв.м.; №142 санвузол, площею 1,2
кв.м.; №143 санвузол, площею 1,3 кв.м.; №144
нежитлове, площею 17,3 кв.м.; загальною
інвентаризаційною вартістю 4 971 841
гривень, що відповідає 50/100 частинам, що
на 37 443,50 гривень менше за ідеально
належну частку.

Виділено у власність ОСОБА_2:
приміщення нежитлової будівлі літера
«А», а саме: №1 тамбур, площею 13,2 кв.м.; №2
підвал, площею 17,7 кв.м.; №3 підвал,
площею 83,8 кв.м.; №4 лестн. клітина,
площею 7,8 кв.м.; приміщення нежитлової
будівлі літера "А1", а саме: №70
нежитлове, площею 493,8 кв.м.; №71 коридор,
площею 151,0 кв.м.; №72 нежитлове, площею 39,3
кв.м; №73 нежитлове, площею 1,8 кв. м., №74
санвузол, площею 4,0 кв. м., №75 нежитлове,
площею 2,7 кв. м., №76 нежитлове, площею 12,9
кв. м., №77 нежитлове, площею 46,9 кв.м., №78
нежитлове, площею 22,2 кв.м.; №79
нежитлове, площею 18,5 кв.м.; №80
нежитлове, площею 47,5 кв.м.; №81 санвузол,
площею 1,6 кв.м.; №82 нежитлове, площею 55,9
кв.м.; №83 санвузол, площею 2,8 кв.м.; №84
санвузол, площею 4,5 кв.м.; №85 нежитлове,
площею 26,5 кв.м.; №86 тамбур, площею 2,4
кв.м.; №87 нежитлове, площею 18,9 кв.м.; №88
сходи, площею 1,6 кв.м.; №89 нежитлове,
площею 200,2 кв.м.; №90 санвузол, площею 1,9
кв.м.; №91 нежитлове, площею 5,7 кв.м.; №92
нежитлове, площею 853,8 кв.м. Загальною
інвентаризаційною вартістю 5 046 728
гривень, що відповідає 50/100 частинам, що
на 37 443,50 гривень більше за ідеально
належну частку.

Проведення робіт по переобладнанню
домоволодіння АДРЕСА_1, а саме:
конструктивно влаштувати перегородку
між приміщенням № 65 - коридор, площею 18,7
кв.м. та приміщенням № 70 - нежитлове,
площею 493, 8 кв.м. та поштукатурити
вищевказану перегородку з боку
приміщень № 65 та № 70, - покладено на
ОСОБА_3

Стягнено з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 37 443,50 гривень у рахунок різниці
вартості ідеальних часток
співвласників, також стягнено витрати
по сплаті судового збору в сумі 3 400
гривень.

В інший частині позову ОСОБА_3 -
відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання майна об'єктом
особистої приватної власності -
відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
договору оренди недійсним - задоволено.

Визнано договір оренди від 01.11.2010
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про передачу у тимчасове користування
приміщень, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 площею 280 кв. м. позначені
літерою «А» - недійсним. (т. 4 а. с. 70-82)

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі, а її позов
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. (т. 4 а. с. 92-99)

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив із
того, що домоволодіння, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 під час проживання однією сім'єю
, на сумісні кошти, а тому є об'єктом
спільної сумісної власності.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до п. 1 розділу VII
Прикінцевих положень Сімейного
кодексу України цей Кодекс набуває
чинності одночасно з набуттям чинності
Цивільним кодексом України, тобто з 1
січня 2004 року, й до сімейних відносин,
які вже існували на зазначену дату,
норми СК України застосовуються в
частині лише тих прав і обов'язків, що
виникли після набуття ним чинності. Ці
права і обов'язки, визначаються на
підставах, передбачених СК України, у
тому числі й положеннями ч. 1 ст. 74 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного
кодексу України (далі - СК України), якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або у будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Частиною 2 ст. 74 СК України передбачено,
що на майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення гл. 8
СК України щодо права спільної
сумісної власності подружжя.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюється на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі, про що Приморським райвідділом
ЗАГС м. Одеси 04 березня 1989 року зроблено
актовий запис №195 (т. 2 а. с. 24). Від шлюбу
сторони мають доньку - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

23.07.1997 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було розірвано, про що відділом
реєстрації актів громадянського стану
Приморської районної адміністрації
виконкому Одеської міської Ради 23.07.1997
року зроблено запис за № 318 (а. с. 10, 25
том 3, 2).

24.10.1997 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 був
укладений шлюб, про що відділом
реєстрації актів громадянського стану
Приморської районної адміністрації
виконкому Одеської міської Ради
зроблено актовий запис за № 647 (а.с.11,
том 3), який рішенням Приморським
районним судом міста Одеси від 17.11.2005
року був розірваний. 21 грудня 2005 року
ОСОБА_2 видано свідоцтво про розірвання
шлюбу розірвання шлюбу. (а. с. 23, том 2).

Висновок суду першої інстанції
про те, що з моменту створення сім'ї та
укладення шлюбу, а саме з 1989 року по
травень 2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2
проживали спільно, вели сумісне
господарство, мали єдиний бюджет, разом
виховували дітей: ОСОБА_29, ІНФОРМАЦІЯ_2
(дитину ОСОБА_2 від попереднього шлюбу)
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (сумісну дитину),
вели сумісний бізнес, а укладання шлюбу
24.10.1997 року з ОСОБА_9 мало на меті виїзд
до країни Ізраїль підтверджується
показами свідків ОСОБА_19, ОСОБА_21,
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_17 а також
письмовими доказами, а саме додатком №
3 від 15 вересня 2008 року до Договору про
сумісну діяльність від 07 травня 2008
року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 є
жінкою ОСОБА_3, підписаним власноруч
ОСОБА_2 (а.с.12-13,166-169 том 3,1); письмовою
угодою від 26.04.2010 року, укладеною між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з якої вбачається, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали до травня 2009
року у цивільному шлюбі та у травні 2009
року припинили сумісне проживання, яка
власноруч підписана ОСОБА_2 (а.с.14, 164-165
том 3); довідкою (форма № 1) № 170 від 21.11.2011
року, виданою органом самоорганізації
населення комітету мікрорайону
«Приморський» в м. Одесі, з якої
вбачається, що ОСОБА_3 постійно
зареєстрований у будинку АДРЕСА_2, як
чоловік власниці будинку (а.с.21, том 3);
довіреністю від імені ОСОБА_2 на ім'я
ОСОБА_3 від 25.01.2007 року, відповідно до
якої ОСОБА_2 надає ОСОБА_3 право
представляти її інтереси з усіх питань,
пов'язаних з експлуатацією та ремонтом
транспортного автомобілю TOYOTA, модель
HIGHLANDER, 2006 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.24, том 3); Довіреністю
від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 від
12.07.2007 року, відповідно до якої ОСОБА_2
надає ОСОБА_3 право діяти від її імені
та в її інтересах з усіх питань,
пов'язаних з експлуатацією та
обслуговуванням автомобілю TOYOTA, модель
PRADO, 2007 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_2 (а.с.25, том 3); нотаріально
посвідченою угодою від 02.07.2004 року,
укладеною між ОСОБА_2, яка діяла в
інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_19, за якою
ОСОБА_2 виступала в інтересах ОСОБА_3,
який повернув ОСОБА_19 грошову суму у
розмірі 60 000 доларів США, отриману у
борг за договором позики, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_22
02.07.2004 року, реєстровий № 2849 (а.с.15, том 3
).

Довід апеляційної скарги про те,
що довідка (форма № 1) № 170 від 21.11.2011
року,яка видана органом
самоорганізації населення комітету
мікрорайону «Приморський» в м. Одесі, з
якої вбачається, що ОСОБА_3 постійно
зареєстрований у будинку АДРЕСА_2, як
чоловік власниці будинку є помилково,
не кореспондується з матеріалами
справи та показами свідків.

Довід апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 був зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_3 а після продажу квартири
знявся з реєстраційного обліку по
вказаній адресі і був прописаний за
адресою: АДРЕСА_2 (за місцем реєстрації
та постійного проживання ОСОБА_2.) за
проханням доньки ОСОБА_7, лише з метою
надання можливості ОСОБА_3 отримати
паспорт, є неспроможним.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства реєструють своє місце
проживання.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено,
що реєстрація - це внесення відомостей
до паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесенням цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу.

За змістом вказаної норми місцем
проживання особи є її місце реєстрації
за певною адресою.

Необґрунтованим є довід апеляційної
скарги про те, що суд безпідставно не
прийняв до уваги письмові покази
свідків ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
оскільки ст.180 ЦПК України визначений
певний порядок допиту свідків.
Зазначені особи не були допитані у
судовому засіданні, їм не роз'ясненні
їх права, вони не були попереджені про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиві показання, вони не
приведені до присяги, що унеможливлює
покладення їх письмових пояснень в
основу рішення суду.

Судова колегія погоджується з доводами
суду першої інстанції про те, що
посилання представника відповідача
ОСОБА_2 на договори поруки: №SR-SМЕ501/018/2006
від 25 травня 2009 року, №SR-SМЕ501/014/2007 від 25
травня 2009 року, №SR-SМЕ501/014/2007 року від 15
червня 2009 року, як на спростування
факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2
однією сім'єю без реєстрації шлюбу до
травня 2009 року, не може бути прийнято до
уваги у зв'язку з тим, що вказані
договори укладені після припинення
сторонами шлюбних відносин, а саме у
травні та червні 2009 року.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що у процесі розгляду справи
встановлено та підтверджено доказами,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією
сім'єю без укладання шлюбу з 1997 року по
травень 2009 року, проте приписи ст.74 СК
України поширюються на випадки, коли
чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі, а відтак
позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу підлягають
частковому задоволенню, оскільки
ОСОБА_2 в період з 24.10.1997 року по 21.12.2005
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_9

Під час спільного проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 придбали наступне майно.

За договором дарування від 12.09.2006 року,
укладеним з ОСОБА_10, від імені якої діяв
ОСОБА_26, ОСОБА_2 було придбано 18/100
частин домоволодіння з надвірними
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 01.11.2006
року, укладеним з ОСОБА_12, від імені
якої діяв ОСОБА_13, ОСОБА_2 було придбано
17/100 (сімнадцять сотих) частин
домоволодіння з надвірними спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1 та
складається в цілому з трьох кам'яних
житлових будівель під літ. «А, Б, Э»
загальною площею 324,9 кв. м. та надвірних
споруд: «Г, Д, Ж, И, К, Л, М, С, Ф» - дев'ять
сараїв, «З» - вбиральня, «У» -гараж, 1, 3, 4 -
огорожа, розташованого на земельній
ділянці розміром 2172 кв. м.

За договором купівлі-продажу від 28.11.2006
року, укладеним з ОСОБА_14, ОСОБА_2 було
придбано 1/20 частину домоволодіння з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та складається в цілому з трьох
кам'яних житлових будівель зазначених
на схематичному плані під літ. «А, Б, В»,
загальною площею 324,9 кв. м. та надвірних
споруд: «Г, Д, Ж, И, К, Л, М, С, Ф» - дев'ять
сараїв, «З» - вбиральня, «У» - гараж, 1, 3, 4
- огорожа, розташованого на земельній
ділянці розміром 2172 кв. м., яка
знаходиться у фактичному користуванні
продавця.

За договором купівлі-продажу від 28.11.2006
року, укладеним з ОСОБА_15, від імені
якої діяв ОСОБА_16, ОСОБА_2 було придбано
60/100 частин домоволодіння з надвірними
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1
(дванадцять), яке складається в цілому з
трьох кам'яних житлових будівель
зазначених на схематичному плані під
літ. «А, Б, В» - загальною площею 324,9 кв. м.
та надвірних споруд: «Г, Д, Ж, И, К. Л, М, С,
Ф» - дев'ять сараїв, «З» - вбиральня, «У» -
гараж, 1, 3, 4 - огорожа, розташованого на
земельній ділянці розміром 2172 кв. м.,
яка знаходиться у фактичному
користуванні продавця.

Відповідно до ч.2 ст.74 Сімейного Кодексу
України, на майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8
Сімейного Кодексу України.

За правилами ст.60 Сімейного
Кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
розташованого на виділеній у
користування земельній ділянці, площею
2172 кв. м., придбане ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під
час проживання однією сім'ю, на сумісні
грошові кошти, а відтак є об'єктом
спільної сумісної власності, що
унеможливлює задоволення позову
ОСОБА_2 про визнання за нею права
особистої власності на домоволодіння
за адресою: АДРЕСА_1.

За правилами ч.3 ст.372 ЦК України, у
разі поділу майна між співвласниками
право спільної сумісної власності на
нього припиняється.

На протязі 2006-2008 років сторонами у
справі була проведена реконструкція
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 з
метою використання домоволодіння під
торговий центр.

Реконструкцію спірного
домоволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3
проводили за кошти, отримані від
спільного бізнесу, за кошти, отримані
від партнерів за договором про сумісну
діяльність від 07.05.2008 року, які
інвестували у будівництво ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, за кошти отримані в борг
у ОСОБА_27, також за кошти, отримані у
кредит за кредитним договором
№СМ-501/018/2006 від 24.07.2006 року, додатковою
угодою №1 до кредитного договору
№СМ-501/018/2006 від 24.07.2006 року та кредитним
договором №СМ-SME501/014/2007 від 15.08.2007 року,
укладеними на ім'я ОСОБА_2, що
підтверджується нотаріально
посвідченою угодою, додатком № 3 від 15
вересня 2008 року, розписками, письмовими
угодами (а.с.12-16, том 3, а.с.190,191-193 том 1,
а.с.74-75, 76-80,85 справи № 1527/2-О-379/11).

Відповідно до висновку № 127/2013 судової
будівельно-технічної експертизи від
07.11.2013 року, у результаті реконструкції
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 було
реконструйовано під торгівельний
центр, складовими частинами якого є:
нежила будівля літер «А» та нежила
будівля літер «А1» загальною площею -
4093, 3 кв. м.

Нежила будівля літ. «А» та нежила
будівля літ. «А1», що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 відповідають
технічним та державним будівельним
нормам і правилам, процент готовності
конструктивних елементів нежилої
будівлі літ. «А» та нежилої будівлі літ.
«А1» складає 100%. Рік забудови нежилої
будівлі літ. «А» - 2007 рік, нежилої
будівлі літ. «А1» - 2008 рік. Нежила
будівля літ. «А» та нежила будівля літ.
«А1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1
придатні до подальшої експлуатації
(а.с.118-163 том 3).

Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу
України, дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу
України, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 Сімейного Кодексу
України, майно що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

На теперішній час відповідачка
не визнає право власності ОСОБА_20 на
спірне майно. Своїми діями ОСОБА_2
перешкоджає оформленню спірного
реконструйованого домоволодіння на
обох співвласників, прийняттю його до
експлуатації, отриманню
правовстановлюючих документів, та
реєстрації об'єкта нерухомості у
встановленому законом порядку.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК
України, ч. 1 ст. 182 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає у особи, яка
створила це майно, після закінчення
будівництва об'єкта нерухомості,
введення його в експлуатацію,
отримання свідоцтва про право
власності та реєстрації права
власності.

Отже, до прийняття об'єкта
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації право власності на цей
об'єкт не виникає. До виникнення права
власності на новозбудоване нерухоме
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання та інше майно, що
було використано в процесі будівництва
(ч. 3 ст. 331 ЦК України), а відтак висновок
суду про те, що сторони є власниками
спірного майна і можливість виділення
його у власність, є передчасним.

Пленум Верховного Суду України в п. 9
постанови від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" роз'яснив, що суди мають
враховувати, що право власності на
жилий будинок, збудований громадянином
на відведеній йому в установленому
порядку земельній ділянці і прийнятий
в експлуатацію, виникає з часу його
реєстрації у виконкомі місцевої Ради.
За позовом дружини, членів сім'ї
забудовника, які спільно будували
будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого
будівництвом будинку, якщо, враховуючи
ступінь його готовності, можна
визначити окремі частини, що
підлягають виділу, і технічно можливо
довести до кінця будівництво
зазначеними особами.

При неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

Враховуючи, що процент готовності
конструктивних елементів нежилої
будівлі літер «А» та нежилої будівлі
літер «А1» складає 100%, вони придатні до
подальшої експлуатації, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про можливість поділу в
натурі спільного майна між ОСОБА_2 та
ОСОБА_20, відповідно до першого варіанту
поділу, запропонованого висновком №
127/2013 судової будівельно-технічної
експертизи, оскільки він проведений з
урахуванням необхідності виділу
кожному із сторін по справі по ? частки
спірного домоволодіння.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання договору оренди
недійсним обґрунтовано виходив з того,
що мала місце лише імітація правочину,
у діях сторін була відсутня
спрямованість на встановлення,
припинення або іншу зміну цивільних
правовідносин.

Приміщення площею 280 кв.м. по АДРЕСА_1 за
договором оренди від 01.11.2010 року не
передавалось, акт приймання-передачі
не складався, орендна плата відповідно
до умов договору не сплачувалася,
квитанції, або інші фінансові
документи у сторін договору також
відсутні.

За правилами ч.1 ст.234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Ознаками фіктивного правочину є:
наявність зовнішньої форми правочину,
що фіксує удавані наміри сторін та
відсутність у сторін дійсного наміру
створити наслідки, які зумовлювалися у
цьому правочині.

Таким чином, договір оренди від 01.11.2010
року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
про передачу у тимчасове користування
приміщень, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 площею 280 кв. м. позначені
літерою «А», в розумінні правових
наслідків ст.202,203,215,,216, 234, є недійсним з
моменту вчинення.

З урахуванням наведеного, судова
колегія вважає необхідним змінити
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 01 квітня 2014 року в частині
виділення у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2
певних приміщень та викласти в цій
частині резолютивну частину рішення в
певній редакції. В іншій частині
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права підстав для його скасування
немає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 01 квітня 2014 року - змінити в
частині виділення у власність ОСОБА_3
та ОСОБА_2 певних приміщень та викласти
в цій частині резолютивну частину
рішення в наступній редакції.

Виділити ОСОБА_3 в натурі із спільного
нерухомого майна наступні приміщення: -
приміщення нежитлової будівлі літера
«А», а саме: №5 підвал, площею 37,6 кв.м.; №6
підвал, площею 7,8 кв.м.; №7 підвал, площею
7,3 кв.м.; №8 підвал, площею 51,8 кв.м.; №9
коридор, площею 4,1 кв.м.;№10 підвал,
площею 11,2 кв.м.; №11 тамбур, площею 5,0
кв.м.; №12 торгів.зал, площею 321,3 кв.м.; №13
склад, площею 12,2 кв.м.; №14 санвузол,
площею 6,3 кв.м.; №15 підсобна, площею 9,6
кв.м.; №16 підсобна, площею 7,0 кв.м.; №17
підсобна, площею 0,9 кв.м.; №18 коридор,
площею 31,4 кв.м.; №19 коридор, площею 2,5
кв.м.; №20 санвузол, площею 3,5 кв.м.; №21
санвузол, площею 1,2 кв.м.; №22 санвузол,
площею 1,4 кв.м.; №23 нежитлове, площею 7,5
кв.м.; №24 нежитлове, площею 7,3 кв.м.; №25
нежитлове, площею 14,2 кв.м.; №26
нежитлове, площею 7,1 кв.м.; №27 коридор,
площею 1,0 кв.м.; №28 коридор, площею 3,0
кв.м.; №29 нежитлове, площею 9,9 кв.м.; №30
нежитлове, площею 8,0 кв.м.; №31 нежитлове,
площею 6,6 кв.м.; №32 нежитлове, площею 10,6
кв.м.; №33 коридор, площею 1,0 кв.м.; №34
нежитлове, площею 13,7 кв.м.; №35 коридор,
площею 3,7 кв.м.; №36 нежитлове, площею 9,0
кв.м.; №37 нежитлове, площею 18,3 кв.м.; №38
нежитлове, площею 11,1 кв.м.; №39
нежитлове, площею 7,4 №40 нежитлове,
площею 20,9 кв.м.; №41 коридор, площею 13,0
кв.м.; №42 нежитлове, площею 15,7 кв.м.; №43
нежитлове, площею 9,4 кв.м.; №44 нежитлове,
площею 9,4 кв.м.; №45 нежитлове, площею 13,4
кв.м.; №46 нежитлове, площею 12,0 кв.м.: №47
нежитлове, площею 9,4 кв.м.; №48 коридор,
площею 7,1 кв.м.; №49 нежитлове, площею 10,1
кв.м.: №50 нежитлове, площею 6,5 кв.м.; №51
нежитлове, площею 5,3 кв.м.; №52 нежитлове,
площею 5,9 кв.м.; №53 нежитлове, площею 10,8
кв.м.: №54 санвузол, площею 2,2 кв.м.; №55
коридор, площею 2,0 кв.м.; №56 санвузол,
площею 1,4 кв.м.; №57 санвузол, площею 1,1
кв.м.; приміщення нежитлової будівлі
літера "А1", а саме: № 58 коридор, площею 2,9
кв.м.; № 59 санвузол, площею 1,3 кв.м.; № 60
санвузол, площею 1,3 кв.м; № 61 нежитлове,
площею 32,3 кв.м.; №62 нежитлове, площею 11,8
кв.м.; №63 нежитлове, площею 6,6 кв.м.; №64
нежитлове, площею 58,8 кв.м.; №65 коридор,
площею 18,7 кв.м.; №66 санвузол, площею 1,8
кв.м.; №67 нежитлове, площею 114,4 кв.м.; №68
нежитлове, площею 345,0 кв.м.; №69
нежитлове, площею 36,0 кв.м.; №93 сходи,
площею 5,2 кв.м.; №94 коридор, площею 5,9
кв.м.; №95 нежитлове, площею 13,6 кв.м.; №96
нежитлове, площею 12,7 кв.м.; №97 душ,
площею 1,0 кв.м.; №98 санвузол, площею 1,7
кв.м.; №99 підсобне, площею 1,4 кв.м.; №100
підсобне, площею 1,3 кв.м.; №101 підсобне,
площею 1,3 кв.м.; №102 нежитлове, площею 7,4
кв.м.; №103 нежитлове, площею 15,2 кв.м.; №104
нежитлове, площею 9,7 кв.м.; №105
нежитлове, площею 8,6 кв.м.; №106
нежитлове, площею 14,1 кв.м.; №107
нежитлове, площею 10,3 кв.м.; №108
нежитлове, площею 11,3 кв.м.; №109
нежитлове, площею 14,4 кв.м.; №110
нежитлове, площею 12,7 кв.м.; №111
нежитлове, площею 9,7 кв.м.; №112
нежитлове, площею 11,5 кв.м.; №113
нежитлове, площею12,5 кв.м.; №114
нежитлове, площею 7,9 кв.м.; №115
нежитлове, площею 14,0 кв.м.; №116
нежитлове, площею 14,8 кв.м.; №117
нежитлове, площею 9,9 кв.м.; №118 коридор,
площею 61,0 кв.м.; №119 нежитлове, площею 7,9
кв.м.; №120 нежитлове, площею 8,1 кв.м.; №121
нежитлове, площею 8,6 кв.м.; №122
нежитлове, площею 11,2 кв.м.; №123
нежитлове, площею 11,1 кв.м.; №124
нежитлове, площею 7,7 кв.м.; №125
нежитлове, площею 8,2 кв.м.; №126
нежитлове, площею 8,0 кв.м.; №127
нежитлове, площею 8,4 кв.м.; №128
нежитлове, площею 8,6 кв.м.; №129
нежитлове, площею 8,3 кв.м.; №130 нежитлове
площею 11,3 кв.м.; №131 нежитлове, площею 11,1
кв.м.; №132 нежитлове, площею 8,4 кв.м.; №133
нежитлове, площею 9,2 кв.м.; №134
нежитлове, площею 8,8 кв.м.; №135
нежитлове, площею 8,8 кв.м.; №136
нежитлове, площею 8,9 кв.м.; №137
нежитлове, площею 8,2 кв.м.; №138
нежитлове, площею 11,9 кв.м.; №139
нежитлове, площею 12,7 кв.м.; №140
нежитлове, площею 9,5 кв.м.; №141 коридор,
площею 2,5 кв.м.; №142 санвузол, площею 1,2
кв.м.; №143 санвузол, площею 1,3 кв.м.; №144
нежитлове, площею 17,3 кв.м.; загальною
інвентаризаційною вартістю 4 971 841 грн.,
що відповідає 50/100 частинам, що на 37443,5
грн. менше за ідеально належну частку.

Виділити ОСОБА_2 в натурі із
спільного нерухомого мана наступні
приміщення: - приміщення нежитлової
будівлі літера «А», а саме: №1 тамбур,
площею 13,2 кв.м.; №2 підвал, площею 17,7
кв.м.; №3 підвал, площею 83,8 кв.м.; №4
лестн. клітина, площею 7,8 кв.м.;
приміщення нежитлової будівлі літера
"А1", а саме: №70 нежитлове, площею 493,8
кв.м.; №71 коридор, площею 151,0 кв.м.; №72
нежитлове, площею 39,3 кв.м; №73 нежитлове,
площею 1,8 кв. м., №74 санвузол, площею 4,0
кв. м., №75 нежитлове, площею 2,7 кв. м., №76
нежитлове, площею 12,9 кв. м., №77
нежитлове, площею 46,9 кв.м., №78
нежитлове, площею 22,2 кв.м.; №79
нежитлове, площею 18,5 кв.м.; №80
нежитлове, площею 47,5 кв.м.; №81 санвузол,
площею 1,6 кв.м.; №82 нежитлове, площею 55,9
кв.м.; №83 санвузол, площею 2,8 кв.м.; №84
санвузол, площею 4,5 кв.м.; №85 нежитлове,
площею 26,5 кв.м.; №86 тамбур, площею 2,4
кв.м.; №87 нежитлове, площею 18,9 кв.м.; №88
сходи, площею 1,6 кв.м.; №89 нежитлове,
площею 200,2 кв.м.; №90 санвузол, площею 1,9
кв.м.; №91 нежитлове, площею 5,7 кв.м.; №92
нежитлове, площею 853,8 кв.м. Загальною
інвентаризаційною вартістю 5 046 728 грн.,
що відповідає 50/100 частинам, що на 37443,5
грн. більше за ідеально належну частку.

Припинити між ними право спільної
часткової власності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Цюра Т.В.

Сидоренко І.П.