У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А.,
Лесько О.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Сколівської міської ради Львівської
області до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
що діє в своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Служби у
справах дітей Сколівської районної
адміністрації Львівської області, про
визнання недійсним ордера № 040 від 27
жовтня 2010 року на вселення у житлове
приміщення та скасування місця
реєстрації за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Сколівського
районного суду Львівської області від
24 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 3 березня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Сколівська міська рада
Львівської області звернулась до суду
з указаним позовом, в якому просила
визнати недійсним ордер № 040, виданий 27
жовтня 2010 року ОСОБА_4, та скасувати
реєстрацію відповідача та членів його
сім'ї за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідачу разом з членами його сім'ї
було видано оспорюваний ордер на
вселення у житлове приміщення як особі,
що перебувала на кооперативному обліку
при виконавчому комітеті Сколівської
міської ради Львівської області, хоча
відповідного рішення про зарахування
його на вказаний облік виконавчим
комітетом не приймалось, незважаючи на
його перебування у відповідному
списку. До того ж, він з членами сім'ї
станом на дату видання оспорюваного
ордера на вселення у квартиру
знаходився на загальному обліку
громадян, які потребують покращення
житлових умов при виконавчому комітеті
під номером 91, а, відтак, не міг
претендувати на отримання житла у
порядку черговості. Крім того, будинок
АДРЕСА_1, у якому знаходиться квартира,
на яку відповідачу було видано
оспорюваний ордер, до цього часу не
зданий в експлуатацію і являється
незавершеним будівництвом. Зазначав,
що рішення виконавчого комітету
Сколівської міської ради Львівської
області, якими було переведено будинок
АДРЕСА_1 з нежитлового у житловий, а
також яким відповідачу було видано
оспорюваний ордер на АДРЕСА_1 у
вказаному будинку, скасовані. Тобто
відсутня підстава для видачі
оспорюваного ордера.

Рішенням Сколівського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 3 березня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним ордер № 040, виданий 27
жовтня 2010 року ОСОБА_4 на вселення разом
з членами сім'ї у загальній кількості
четверо осіб у квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію ОСОБА_4 та членів
його сім'ї за адресою вищевказаної
квартири.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов залишити без
задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку
про те, що рішення виконкому
Сколівської міської ради від 16 березня
2010 року № 58 «Про перевід нежитлового
приміщення у житловий будинок за
АДРЕСА_1», а також рішення від 19 жовтня
2010 року № 346 «Про видачу ордерів на
квартири в будинку АДРЕСА_1» не
відповідають вимогам ст.ст. 380, 382 ЦК
України, ст. 50 ЖК України, а дії
службових осіб Сколівської міської
ради при вирішенні питання про надання
цих приміщень для проживання з видачею
ордерів на них є неправомірними.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 24 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 3 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

О.О. Лесько

М.Є. Червинська