Справа №
районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Центральний районний
суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Ченкової Н.П.,

при секретарі - Пулатовій О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства "
Міський комерційний банк" в особі
відділення № 52 ПАТ "Міський
комерційний банк" про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу на вимогу та
моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відповідача, у якому просив стягнути
на його користь заборгованість в сумі
44863, 31 доларів США, що по курсу становить
486 766, 91 грн., за Договором банківського
вкладу на вимогу № 2630/52/163252, та у
відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.,
посилаючись на те, що в зв'язку з
невиконанням банком умов укладеного
депозитного договору значно
погіршився стан здоров*я.

У подальшому, позивач неодноразово
уточнював свої позовні вимоги та
просив стягнути 12 541, 54 доларів США, що
еквівалентно 148 742,70 грн.. та у
відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

У підтвердження своїх позовних вимог
ОСОБА_1 послався на вимоги ст.ст. 611, 526,
525, 23 ЦК України, п.22 ст.1 , ст.22 ЗУ "Про
захист прав споживачів".

Моральна шкода , на думку позивача,
заключається у тому, що він хворіє,
потребує коштів на лікування, не
виплата коштів порушує склад його
життя і позбавляє можливості
проходити курс необхідного лікування.

Позивач просив про розгляд справи у
його відсутності, вимоги позову
підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, надав письмові
заперечення проти вимог позову, в яких
вважав, що в задоволенні позову слід
відмовити, оскільки на підставі
Постанови Правління Національного
банку України від 06.02.2014 року, 27.02.2014 р.,
28.03.2014 р.,29.04.2014р., 30.05.2014 р., уповноважені
банки зобов*язані обмежити видачу
готівкових коштів в іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів через каси та банкомати
банків у межах до 15 000 грн. на добу.
Окрім того, обставини, викладені
позивачем не відповідають таким, що
зумовлюють наявність умов для
відшкодування моральної шкоди.

Судом ухвалено про розгляд справи у
відсутності сторін.

Обставини справи встановлені судом.

28.02.2014 року між Публічним акціонерним
товариством «Міський комерційний
банк» в особі відділення № 52 та ОСОБА_1
було укладено Договір банківського
вкладу на вимогу № 2630/52/163252, згідно
якого банк прийняв від вкладника на
депозитний рахунок грошову суму в
розмірі 61 450 доларів США, з процентною
ставкою 6 %.

За п. 1.9 вказаного договору,видача
вкладу або його частини відбувається
на першу вимогу Вкладника і є вкладом
на вимогу відповідно до вимог чинного
законодавства.

Пунктом 2.2 передбачено, що вклад у
будь-який момент може бути
витребуваний повністю або частково.
Аналогічні права встановлені і
п.п.5.1.6.,5.2.1.

28.02.2014 року ОСОБА_1 вніс за договором 61
450 доларів США.

28.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся з вимогою
про повернення коштів.

Однак, починаючи з 28.02.2014 року,
відповідач повертав вклад частково :
1000, 940, 1500, 500, 500, 500,10 000,510,190, 180, 10 000 ( по 1000
дол. США ), 20 000, 5000, 10 000, 15 000, 40, 1250,500, 500, 800
(частками по 200 доларів США ), та сума
невиплаченого вкладу станом на 24.06.2014
року складає 12 541,54 долари США, що
еквівалентно 148 742,70 грн.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК
України, зобов*язання повинно
виконуватися належним чином у
відповідності до умов договору та
вимог ЦК України. інших актів
цивільного законодавства.

За ст. 530 ч.2 ЦК України,якщо строк
виконання боржником обов*язку
визначений моментом пред*явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов*язок у
семиденний строк від дня пред*явлення
вимоги, якщо обов*язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

За такого, вимоги позивача щодо
стягнення суми залишку грошових
коштів на депозитному рахунку є такими,
що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача суд вважає
таким, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Постанова № 245 від 29.04.2014 року, на яку
посилається відповідач втратила свою
чинність на підставі Постанови
Національного банку № 328 від 30.05.2014
року, втратила чинність і постанова
від 28.03.2014 року № 172, постановою від
29.04.2014 року № 245.Постанови від 06.02.2014 р.,
та 27.02.2014 року до даних правовідносин не
відносяться.

За п.п.8,10 Постанови від 30.05.2014 року № 328
"Про врегулювання діяльності
фінансових установ та проведення
валютних операцій", уповноважені банки
мають право достроково повертати
вклади. Залучені в іноземній валюті за
всіма типами договорів. За умови їх
внесення готівкою та в межах внесеної
готівкою суми.

Посилання відповідача на
непідсудність даної справи
Центральному суду спростовуються ЗУ
"Про захист прав споживачів" та ст.110 ч.7
ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає із її положень та у випадках,
передбачених законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Взаємовідносини сторін, що не
врегульовані цим договором,
регулюються чинним законодавством
України (пункт 7.5 договору).

За такого, умовами укладеного між
сторонами договору, чинним
законодавством України не передбачено
можливість відшкодування моральної
шкоди у зв'язку з невиконанням або
належним виконанням умов договору.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
щодо стягнення моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на вимоги ст. 611 ЦК
України безпідставні, оскільки
наслідки порушення зобов*язання щодо
відшкодування моральної шкоди не
передбачені умовами договору.

За Законом України "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах " , розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Виходячи із вищевикладеного, суд
вважає, що витрати на отримання
правової допомоги підлягають
частковому задоволенню в сумі 500 грн.

За такого, позов підлягає частковому
задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави слід стягнути судовий збір в
сумі 1487, 42 грн.

Керуючись ст. ст. 10,14, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Міський комерційний банк "
на користь ОСОБА_1 12 541, 54 долари США, що
еквівалентно 148 742, 70 грн., які
знаходяться на банківському вкладі на
вимогу № 2630/52/163252 у відділенні № 52 ПАТ"
Міський комерційний банк ", та витрати
на правову допомогу в сумі 500 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з ПАТ "Міський комерційний
банк" судовий збір в сумі 1487, 42 грн. на
користь держави.

Рішення може бути оскаржене в строки та
в порядку, передбаченому ст. ст. 294 - 296
ЦПК України.

Cуддя
Н.П. Черенкова