Справа № 744/341/14
Провадження № 2/744/35/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року Семенівський районний
суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Семенівка
Чернігівської області цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
стягнення пені від суми несплачених
аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, ОСОБА_4, пред'явлений позов
до відповідача, ОСОБА_2, згідно даних
якого позивач просить стягнути з
відповідача на її користь 46797 гривень 80
копійок як неустойку (пеню) від суми
несплачених відповідачем аліментів. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 у
позові зазначено про те, що згідно
рішення Семенівського районного суду
Чернігівської області від 19 вересня 2012
року відповідач зобов'язаний
сплачувати на користь позивача
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки всіх
видів заробітку або іншого доходу
відповідача, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з дня подачі заяви, тобто з 27 серпня 2012
року і до досягнення найстаршою
дитиною повноліття, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку з несплатою
аліментів у добровільному порядку та
на виконання рішення суду видано
виконавчий лист від 17 грудня 2012 року,
який пред'явлений до примусового
виконання у відділ державної
виконавчої служби Семенівського
районного управління юстиції
Чернігівської області. Протягом
перебування виконавчого документа на
примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби, ОСОБА_2
сплачував аліменти несвоєчасно та не у
повному обсязі. Станом на січень 2014
року заборгованість платника
аліментів складає 5817 гривень 20 копійок.
Така заборгованість виникла через те,
що ОСОБА_2 ухиляється від сплати
аліментів, він сам працював, отримував
пенсію, але не повідомляв державному
виконавцю про отримані доходи.
Враховуючи те, що відповідач
зобов'язаний утримувати дітей до
досягнення ними повноліття, з його вини
виникла заборгованість з аліментів,
позивач вважає свої позовні вимоги
обґрунтованими.

У судове засідання позивач ОСОБА_4 та
представник позивача ОСОБА_1 для дачі
пояснень не з'явилися, позивачем 08
липня 2014 року факсимільним зв'язком до
суду було подано заяву про розгляд
справи за її відсутності та за
відсутності її представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов не визнав повністю та пояснив про
те, що у нього немає ніякої
заборгованості зі сплати аліментів на
користь позивача, виходячи з чого
позовні вимоги ОСОБА_4 він вважає
надуманими.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні позов не визнав
повністю та пояснив про те, що його
довіритель ОСОБА_2 оплатив увесь розмір
заборгованості з аліментів перед
позивачем, з огляду на що вимоги
позивача на момент пред'явлення позову
є неправомірними.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, вивчивши матеріали цивільної
справи, вважає за необхідне у
задоволенні позову відмовити повністю
за наступних установлених судом
обставин.

У справі з'ясовано, що у відповідності
до рішення Семенівського районного
суду Семенівської області від 19
вересня 2012 року відповідач
зобов'язаний сплачувати на користь
позивача аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку
або іншого доходу відповідача, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно, починаючи з дня подачі
заяви, тобто з 27 серпня 2012 року і до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія
виконавчого листа, виданого на основі
цього рішення суду на а.с. 7).

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує розрахунками державного
виконавця із приводу розміру
заборгованості зі сплати аліментів, на
що вказують дані позовної заяви (а.с. 1-2).

Втім, між позивачем та відповідачем
існує очевидний спір про розмір
заборгованості з аліментів, що
підтверджується наведеними вище
поясненнями відповідача та його
представника у судовому засіданні, а
також наявною у справі копією ухвали
Апеляційного суду Чернігівської
області від 11 червня 2014 року (а.с. 74-76), у
відповідності до якої ухвала суду
першої інстанції від 02 квітня 2014 року,
постановлена із приводу оскарження дій
державного виконавця щодо складання
розрахунку заборгованості з аліментів,
скасована із роз'ясненням ОСОБА_2, що із
приводу спору про розмір
заборгованості по аліментах він має
право звернутися до суду з позовною
заявою.

За вирішенням спору про розмір
заборгованості з аліментів відповідач
08 червня 2014 року звернувся до суду з
позовною заявою, де вказує на не
відповідність розрахунків державного
виконавця (копія позовної заяви на а.с.
82-83).

Згідно із ч. 3 ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60
Цивільного процесуального кодексу
України.

Обставини, визнані сторонами, у
відповідності до ч. 1 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України не
підлягають доказуванню.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 58 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування, сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Таким чином, з огляду на вказані норми
цивільного процесуального закону,
рішення суду не може ґрунтуватися на
доказах, які є сумнівними та
неналежними.

Однак, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги про стягнення пені від суми
несплачених аліментів, позивач,
зважаючи на дані позовної заяви (а.с. 1-2)
та наданого позивачем розрахунку пені
(а.с. 28), за основу взяла розрахунки
державного виконавця про розмір
заборгованості зі сплати аліментів
(а.с. 15, 25), які є спірними, а отже такими,
що не можуть бути визнані судом як
належні докази заборгованості
відповідача зі сплати аліментів.

При таких обставинах суд приходить до
висновку про те, що належні докази для
обчислення пені від суми аліментів
позивачем суду не надано, а за
відсутності належних доказів у суду
немає правових підстав для задоволення
позову, адже при розгляді спорів про
стягнення на підставі ч. 1 ст. 196
Сімейного кодексу України пені від
суми несплачених аліментів суд має
з'ясувати на основі належних та
допустимих доказів розмір несплачених
аліментів за кожним із цих періодичних
платежів, установити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань повинно бути
виконане, та з урахуванням
установленого обчислити розмір пені
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення про стягнення
пені, підсумувавши розміри нарахованої
пені за кожен із прострочених платежів
і визначивши її загальну суму.

Враховуючи те, що у задоволенні позову
слід відмовити повністю, згідно з
правилами ст. ст. 82, 88 Цивільного
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України «Про судовий збір» суд
убачає за потрібне за даним рішенням
стягнути з позивача на користь держави
судовий збір, сплату якого позивачеві
було відстрочено до ухвалення судового
рішення у справі у відповідності до
ухвали про відкриття провадження (а.с.
35), у розмірі 467 гривень 98 копійок,
беручи до уваги ціну позову - 46797
гривень 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
пені від суми несплачених аліментів -
відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1), на користь держави судовий
збір, сплату якого було відстрочено до
ухвалення судового рішення у справі, у
розмірі 467 (чотириста шістдесят сім)
гривень 98 копійок.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Семенівський районний
суд Чернігівської області шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип