АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/3876/14
Справа: № 641/5383/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Харківської міської ради про
визнання права власності на частину
квартири в порядку спадкування за
законом, вселення та усунення перешкод
у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом, в
подальшому доповненим, у якому
вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_4, в зв'язку з
чим відкрилася спадщина на все належне
їй майно, а саме: на 13 частину
приватизованої квартири АДРЕСА_1 яка
належала на праві спільної власності
померлій ОСОБА_4, самому позивачеві та
його батькові ОСОБА_2

На випадок своєї смерті мати заповіту
не залишила, а тому спадкоємцями за
законом після її смерті є позивач та
його батько - відповідач по справі
ОСОБА_2

Після смерті матері він, позивач
звернувся з відповідною заявою до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після померлої, однак
нотаріусом в усній формі йому було
відмовлено в прийнятті цієї заяви з
посиланням на відсутність
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1

Крім того, після смерті матері у них з
батьком почалися непорозуміння щодо
спадкових прав на вказану квартиру та
стали виникати конфлікти, в зв'язку з
чим батько позивача - відповідач ОСОБА_2
став створювати перешкоди у
користуванні цією квартирою та взагалі
змінив замки у вхідних дверях до житла,
фактично обмеживши доступ позивача до
помешкання.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що в позасудовому порядку
захистити свої порушені права він не в
змозі, позивач ОСОБА_3 просив суд
визнати за ним право власності на 16
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
його матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вселити його в
зазначену квартиру та зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати
йому в користуванні належним йому
житлом.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримала заявлені
ним вимоги в повному обсязі й
наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог не
визнали та заперечуючи проти
задоволення цих вимог посилались на їх
безпідставність.

При цьому відповідач ОСОБА_2 вказував
на те, що після смерті матері позивач
ОСОБА_3 в установлений законом строк з
будь-якими заявами про прийняття
спадщини після останньої до
нотаріальної контори не звертався, як і
не проживав зі спадкодавицею разом на
день її смерті, тобто спадщину після
неї він не прийняв.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 вказував і
на те, що його син - позивач ОСОБА_3
багато років зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_1 проте будь-яких перешкод у
користуванні цією квартирою
позивачеві він не чинив.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Визнано за позивачем право власності
на 16 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
його матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Крім того, судом постановлено вселити
позивача ОСОБА_3 в зазначену квартиру.

У задоволенні решти заявлених
позивачем ОСОБА_3 вимог судом першої
інстанції відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду відповідач ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі просить скасувати
це судове рішення та ухвалити по справі
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні заявлених позивачем
ОСОБА_3 вимог у повному обсязі за їх
безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
ОСОБА_2 посилається на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, та порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що його
син - позивач ОСОБА_3 не прийняв
спадщину після смерті своєї матері
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
позаяк до нотаріальної контори з
відповідною заявою про прийняття
спадщини після померлої він взагалі не
звертався й на час відкриття спадщини
постійно разом зі спадкодавицею не
проживав, але суд першої інстанції на
зазначені обставини уваги не звернув, в
зв'язку з чим безпідставно визнав за
позивачем ОСОБА_3 право власності на 16
частину квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, пославшись на те, що на момент
смерті спадкодавці позивач був
зареєстрований у цій квартирі.

Крім того, апелянт ОСОБА_2 вказує й на
те, що він ніколи не створював перешкод
своєму синові - позивачу ОСОБА_2 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 а тому
суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку про
необхідність вселення позивача в цю
квартиру в примусовому порядку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує зокрема
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не в
повній мірі відповідає зазначеним
вимогам процесуального закону.

Визнаючи за позивачем ОСОБА_3 право
власності на 16 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті його матері
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач ОСОБА_3 був зареєстрований в
цій квартирі, в тому числі й на день
смерті спадкодавиці ОСОБА_4, яка
проживала в цій квартирі, а відтак
фактично прийняв спадщину після
останньої.

Однак, із таким висновком районного
суду судова колегія погодитися не може,
оскільки цей висновок не ґрунтується
на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто
тягар доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщина) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавець), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, що
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини (ст. 1222 ЦК України).

За приписами ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадщину почергово.

При спадкоємстві за законом у першу
чергу право на спадкування в рівних
частках мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст.ст. 1261, 1267 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що
для набуття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини з
умовою чи з застереженням. Незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до частини третьої статті
1268 ЦК України спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом шестимісячного
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має протягом шестимісячного строку з
часу відкриття спадщини подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщин подається
спадкоємцем особисто.

Як встановлено по справі, гр. ОСОБА_4 -
мати позивача ОСОБА_3 та дружина
відповідача ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується
відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.
3), не залишивши заповіту - особистого
розпорядження на випадок своєї смерті,
в зв'язку з чим спадкоємцями останньої
в порядку спадкування за законом є
сторони по справі.

Як вбачається з матеріалів спадкової
справи № 01/2012, відкритої Сьомою
Харківською державною нотаріальною
конторою щодо ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, її чоловік -
відповідач ОСОБА_2 04 січня 2012 року,
тобто в установлений законом строк,
подав до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини після своєї
дружини ОСОБА_4, яка до своєї смерті
постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1
(а.с. 31).

При цьому будь-яких заяв позивача
ОСОБА_3 про прийняття спадщини після
своєї матері ОСОБА_4 матеріали
зазначеної спадкової справи не містять
(а.с. 30-43).

Відсутні в матеріалах цивільної справи
й будь-які належні та допустимі, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази
на підтвердження й того, що на час
відкриття спадщини позивач ОСОБА_3
постійно проживав разом зі своєю
матір'ю - спадкодавицею ОСОБА_4 в
зазначеній вище квартирі, а відтак і на
підтвердження того, що він прийняв
спадщину після померлої.

Крім того, як свідчать письмові
пояснення родичів сторін та мешканців
будинку АДРЕСА_1 надані позивачем
ОСОБА_3 на підтвердження заявлених ним
позовних вимог, а також показання
свідка ОСОБА_5, допитаної у судовому
засіданні суду першої інстанції під
присягою, позивач ОСОБА_3 постійно
проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом зі
своїми батьками лише до 1991 року, коли
одружився та створив власну сім'ю. У
подальшому ж він мешкав у зазначеній
квартирі лише періодично, час від часу,
хоча мав добрі стосунки зі своїми
батьками (а.с. 90-93, 103-104).

Більш того, як вбачається з матеріалів
цивільної справи, в цій справі взагалі
відсутні правовстановлюючі документи
на квартиру АДРЕСА_1 які б свідчили про
власників цієї квартири, в тому числі й
спадкодавицю ОСОБА_4, а також про те, що
вказана квартира чи її частка є
спадковим майном після останньої,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Однак, суд першої інстанції на
зазначені обставини та норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, належної уваги
не звернув, у зв'язку з чим безпідставно
визнав за позивачем ОСОБА_3 право
власності на 16 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, пославшись при цьому
лише на сам факт реєстрації позивача
ОСОБА_3 в зазначеній квартирі, хоча цей
факт будь-якого правового значення для
вирішення виниклого між сторонами
цивільно-правового спору не має.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року, ухвалене по справі, не може
бути визнане цілком законним,
обґрунтованим, а тим паче справедливим,
у зв'язку з чим судова колегія вважає за
необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України змінити це судове рішення,
скасувавши його в частині, що
стосується визнання за позивачем
ОСОБА_3 права власності на 16 частину
квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ухвалити
в цій частині позовних вимог ОСОБА_3
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні зазначених позовних вимог
за їх недоведеністю та
безпідставністю.

Що ж стосується іншої частини
оскаржуваного рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 16 квітня 2014 року, а саме:
вселення позивача ОСОБА_3 в квартиру
АДРЕСА_1 то в цій частині рішення суду
першої інстанції є правильним і
обґрунтованим, оскільки позивач
ОСОБА_3, дійсно зареєстрований у
зазначеній квартирі, як за місцем свого
постійного проживання, таким, що
втратив право користування вказаним
житлом він в установленому законом
порядку не визнавався, а факт створення
йому перешкод у користуванні цим
житлом після смерті матері з боку
відповідача ОСОБА_2, у тому числі й
шляхом зміни замків у вхідних дверях до
помешкання, підтверджується
відповідними заявами позивача ОСОБА_3
до житлово-експлуатаційної
організації, правоохоронних органів, а
також показаннями свідка ОСОБА_5 (а.а. 94,
95, 96, 97).

Таким чином, на підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 1216-11218, 1220, 1258, 1268, 1269, 1270
ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 58-61, 213, 214, 303,
304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року -
змінити.

Скасувати це судове рішення в частині,
що стосується задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права
власності на 16 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відмовивши в
задоволенні зазначених позовних вимог
ОСОБА_3 за їх недоведеністю та
безпідставністю.

В іншій частині рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 16 квітня 2014 року, ухвалене
по справі, - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: