22-ц/795/1291/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Супрун О. П. Доповідач - Острянський В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОстрянського В.І.,
суддів:Бечка Є.М., Хромець Н.С., при
секретарі:Рудик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду

апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 10 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу та трьох процентів
річних,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м.Чернігова від 10 квітня 2014 року позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_6 борг у сумі 21000 грн. за
борговою розпискою від 17 травня 2010
року, стягнуто борг в сумі 35000 грн. за
борговою розпискою від 17 листопада 2009
року, стягнуто три процента річних у
сумі 4712, 31 коп. та стягнуто 1500 грн. у
відшкодування витрат на правову
допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
змінити рішення суду в частині
стягнення 3% річних, зменшивши розмір 3%
річних з урахуванням вимог ст.258 ЦПК
України та стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 3% річних у сумі 1680 грн., через
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
першої інстанції повинен був
задовольнити позов частково та
застосувати скорочену позовну
давність в один рік до вимог про
стягнення 3% річних, а судом було
порушено вимоги ст.258 ЦК України щодо
скороченої позовної давності в один
рік до вимог про стягнення 3% річних.
Апелянт наголошує, що зміст рішення
суду не грунтується на повному і
всебічному з"ясуванні обставин справи,
що підтверджені доказами. На думку
апелянта, суд першої інстанції не дав
належну оцінку доказам та клопотанням
наданим стороною відповідача і вважає,
що сторона позивача не надала суду
жодного встановлюючого доказу, який би
давав суду підставу приймати подібне
рішення, а ті докази, які були надані
позивачем не створюють для суду
обов"язку приймати таке рішення.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з"явились, хоча судом були
вжиті необхідні заходи щодо їх
повідомлення про час і місце судового
розгляду, а від представника
відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 надійшла
заява про відкладення розгляду справи
у зв"язку з його участю в судовому
засіданні в Деснянському районному
суді м.Чернігова та що йому відомо про
засідання у справі, призначене на 11
годину 12 червня 2014 року. Суд вважає, що
причини відкладення, зазначенні в
заяві, не є поважними, тому законні
підстави для задоволення заяви
представника відповідача ОСОБА_7
відсутні. Крім того, за змістом п.5 ст.76
ЦПК України повідомлення і обізнаність
представника сторони щодо часу і місця
судового розгляду, вважаються такими і
щодо самої особи. Тому суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність учасників судового
розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
рішення суду постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 листопада 2009 року ОСОБА_5 взяв у
ОСОБА_6 у борг 35000 грн., який він
зобов"язався повернути до 17 листопада
2010 року (а.с.5). 17 травня 2010 року
відповідач взяв у ОСОБА_6 в борг 21000 грн.,
який він зобов"язався повернути в строк
до 17 травня 2011 року (а.с.4).

Відповідач взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим ОСОБА_6 звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач в односторонньому порядку
відмовився від виконання своїх
зобов"язань по поверненню отриманих у
борг коштів. Такий висновок суду
відповідає встановленим обставинам і
вимогам закону з наступних підстав.

Відповідно до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Стаття 625 ЦК України встановлює
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання. Так, частиною
першою вказаної статті визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною другою встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції не було застосовано ст.258 ЦК
України, щодо скороченої позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення 3%, не можуть бути підставою
для задоволення апеляційної скарги,
враховуючи наступне.

Статтею 257 ЦК України визначена
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Поряд із цим відповідно до статті 258 ЦК
України може встановлюватись
спеціальна позовна давність для
окремих видів вимог: скорочена або
більш тривала порівняно із загальною
позовною давністю.

Так, згідно з пунктом першим частини
другої цієї статті, до позовів про
стягнення неустойки, в тому числі і
такої, що була встановлена у формі пені,
штрафу, застосовується спеціальна
скорочена позовна давність тривалістю
один рік.

Крім того, вимоги про стягнення
неустойки (штрафу, пені) за своїм
характером є додатковими, тобто
похідними вимогами щодо певного
основного зобов'язання. Додатковими
вимогами є вимоги, що забезпечують або
обумовлюють виконання основного
зобов'язання, які встановлені законом
або договором. У випадку, якщо
неустойкою забезпечується виконання
зобов'язання, на яке розповсюджується
загальна позовна давність, право на
таке стягнення втрачається лише зі
спливом строку позовної давності щодо
основної вимоги. Таким чином, скорочена
позовна давність стосовно неустойки
(штрафу, пені) фактично означає
можливість стягнення неустойки
(штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо
не сплив строк позовної давності
відносно основної вимоги (ст. 266 цього
Кодексу).

З наведеного можна зробити висновок
про те, що скорочена позовна давність
не застосовується до вимог, що
ґрунтуються на правилах статті 625 ЦК
України, а також до вимог про стягнення
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, які в даному випадку
можна віднести до виконання основного
зобов'язання боржника. Таким чином, до
таких вимог застосовується загальна
позовна давність.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що сторона позивача не надала до
суду жодного встановлюючого доказу,
який би давав суду підставу приймати
подібне рішення, а ті докази, які були
надані позивачем не створюють для суду
обов"язку приймати таке рішення не
заслуговують на увагу, оскільки
позивачем на підтвердження доводів
позовної заяви позивачем були наданні
розписки про отримання грошей
відповідачем, оригінальність яких
підтверджується висновком експерта за
результатами проведення
судово-почерковознавчої експертизи
від 19 березня 2014 року (а.с.4, 5, 78-86).
Натомість відповідачем не було надано
доказів, які б спростували доводи
позовної заяви.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
суд першої інстанції діяв в межах та на
підставі чинного законодавства, а
доводи апеляційної скарги є
безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 10 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: