Справа № 310/1515/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний
суд Запорізької області в складі:

головуючого -
судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі
Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердянську
цивільну спра-ву за основним та
уточнюючим позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
приватного підприємства
«Азовгеопроект», ОСОБА_3 про визнання
невизначеними та не погодженими межі
земельної ділянки та визнання акту
визначення меж та погодження меж
земельної ділянки в натурі
протиправним,

В С
Т А Н О В И В:

Як видно з позовної заяви, позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками
житлового будинку АДРЕСА_1
Бердянського району Запорізької
області, як спадкоємці після смерті
матері ОСОБА_4, які прийняли спадщину та
14.07.1995року державний нотаріус
Бердянської районної державної
нотаріальної контори Спіцина О.В.
видала свідоцтво про право на спадщину.
Перехід права власності на вказаний
будинок було зареєстровано в БТІ, про
що видано 10.08.1995 року реєстраційне
посвідчення. 25.12.2013року рішенням
Луначарської сільської ради № 12
позивачам надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі площею 0,15га
для будівництва та обслуговування
жилого будинку за рахунок земель
житлової та громадської забудови, яка
розташована за адресою; АДРЕСА_2 -
спільно частково. Суміжними
землекористувачами є у тому числі і
ОСОБА_3, яка проживає за адресою
АДРЕСА_3. До листопада 2013року спільна
межа між земельними ділянками, що
знаходяться за адресами АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 встановлена не була.
Користування земельними ділянками
здійснювалось за порядком, який
фактично склався. 15.10.2013року позивачі
звернулися до Луначарської сільської
ради з заявою про встановлення
спільної межі земельних ділянок. 27.11.2013
року постійна комісія з питань
агропромислового комплексу, земельних
відносин, раціонального використання
природних ресурсів Луначарської
сільської ради, у присутності
відповідача ОСОБА_3 встановила спільну
межу земельних ділянок, які
знаходяться за адресами АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_2. При цьому площа земельної
ділянки, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_3 визначена у розмірі 0,1142га., а
площа земельної ділянки яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_2
визначена у розмірі 0,15га. Встановлення
межі у вказаних розмірах було
закріплено актом від 27.11.2013р.. В січні
2014року позивачам стало відомо, що
відповідач ОСОБА_3 замовила ПП
«Азовгеопроект» виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі, яка розташована за
адресою АДРЕСА_3, площею 0,16га. До складу
необхідних документів технічної
документації, згідно вимог
п.2.8 інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженою наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 376 від 18.05.2010 р., зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16 червня
2010 р. за N 391/17686 крім іншого, входить
«план меж земельної ділянки, складений
за результатами кадастрової зйомки, на
якому відображаються зовнішні межі
земельної ділянки із зазначенням
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок, усі поворотні точки
меж земельної ділянки, лінійні проміри
між точками по межах земельної ділянки,
межі вкраплених земельних ділянок із
зазначенням їх власників
(користувачів)». Акт визначення та
погодження меж земельної ділянки в
натурі є обов'язковим документом в
пакеті технічної документації.
Узгодження меж земельної ділянки з
суміжними землекористувачами також є
обов'язковою вимогою. Але в супереч
вимогам вказаних нормативних актів
спільна межа між земельною ділянкою
розташованою за адресою АДРЕСА_3 та
земельною ділянкою розташованою за
адресою АДРЕСА_2 не встановлена та не
узгоджена з позивачами як з
землекористувачами суміжною земельною
ділянкою. Про проведення заходів
землеустрою позивачам відомо не було,
оскільки відповідачі не повідомили їх
про проведення заходів здійснення
землеустрою. У зв»язку з цим позивачі
просять визнати не визначеними та не
погодженими межи земельної ділянки,
яка знаходиться за адресою;
Бердянський район, АДРЕСА_3 та визнати
акт визначення та погодження меж
земельної ділянки в натурі
протиправним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
її представник ОСОБА_6, представник
позивача ОСОБА_2- ОСОБА_7 підтримали
позовні вимоги в повному обсязі і
просять визнати не визначеними та не
погодженими межи земельної ділянки,
яка знаходиться за адресою;
Бердянський район, АДРЕСА_3 та визнати
акт визначення та погодження меж
земельної ділянки в натурі
протиправним, оскільки відповідач
ОСОБА_3 бажає приватизувати земельну
ділянку площею 0,25га, але це площа обох
земельних ділянок, оскільки батькам
позивачів виділялася земельна ділянка
площею 0,15га , то у ОСОБА_3 повинно бути
0,10га, але ОСОБА_3 хоче забрати більшу
земельну ділянку, а тому технічна
документація з землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі не відповідає дійсності.

Представник відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_8 в судовому засіданні та в своїх
запереченнях позов не визнала і
зазначила, що позивачами не вірно
обраний спосіб захисту своїх прав на
землю, оскільки Акт визначення та
погодження меж земельної ділянки в
натурі не є правовим актом органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, та визнання
його протиправним є неналежним
способом захисту права на землю
відповідно до роз'яснень п. 7 Постанови
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 3 від 01.03.2013р. «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» . Вимога про визнання
невизначеними та не погодженими межі
земельної ділянки не є вимогою про
визнання права, та як наслідок не
відповідає способу захисту судом прав
на землю визначеного статтями 16, 21, 393 ЦК
України, статтею 152 ЗК України
відповідно до роз'яснень п. 7 Постанови
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 3 від 01.03.2013р. «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ». Крім того, за
позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
власності або право користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_2 не
зареєстровано, а тому Акт визначення та
погодження меж земельної ділянки в
натурі був погоджений з представником
Луначарської сільської ради та
засвідчений печаткою. На теперішній
час між сторонами є земельний спір з
приводу межі і органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.
Рішення сесії Луначарської сільської
ради № 10 від 27.11.2013р. не було рішенням
щодо вирішення земельного спору між
сусідами, а було рішенням про
встановлення меж земельних ділянок,
ухвалене з порушенням вимог діючого
законодавства.

Представник відповідача
приватного підприємства
«Азовгеопроект» Муравйов І.О. в
судовому засіданні та в своїх
запереченням позов не визнав та
зазначив, що п. 3.12 «Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками», на яку посилаються позивачі,
дійсно передбачає присутність
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок при закріпленні меж
ділянки в натурі (на місцевості). Проте
позивачі не беруть до уваги приписи ст.
125 Земельного кодексу України,
відповідно до яких вони стають
дійсними користувачами земельної
ділянки з моменту державної реєстрації
своїх прав на земельну ділянку.
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1, ОСОБА_2
на момент подання позову не
зареєстрували свої права відповідно
до закону на нерухому майно у вигляді
земельної ділянки, яка розташована в
АДРЕСА_2 і тому не є обов'язковою їхня
присутність при закріпленні меж
ділянки в натурі (на місцевості), а
також їх включення до змісту актів
визначення та погодження меж земельної
ділянки в натурі, акту прийомки -
передачі межових знаків на зберігання,
які є складовою частиною документації
із землеустрою, розробленою Приватним
підприємством «Азовгеопроект» на
замовлення ОСОБА_3 Також у своєму
позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 вказують, що до
листопада 2013року спільної межі між
земельними ділянками, що знаходяться в
АДРЕСА_2 і в АДРЕСА_3 не існувало, а
спільна межа виникла внаслідок
встановлення спільної межі постійною
комісією з питань агропромислового
розвитку, земельних відносин,
раціонального використання природних
ресурсів Луначарської сільської ради.
Тобто вищезначена комісія
Луначарської сільської ради
самостійно провела ( а не замовила)
комплекс геодезичних і землевпорядних
робіт щодо зміни меж раніше
сформованої у складі генерального
плану земельної ділянки в АДРЕСА_2,
визначила метричні дані земельної
ділянки, в тому числі місцеположення
поворотних точок її меж, її точну площу,
говорячи мовою Земельного кодексу -
сформувала нову земельну ділянку.
Проте такі дії суперечать вимогам ст.
79-1 ЗК України, яка регламентує, що
формування земельних ділянок
здійснюється у порядку відведення
земельних ділянок із земель державної
та комунальної власності; шляхом
поділу чи об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок; шляхом
визначення меж земельних ділянок
державної чи комунальної власності за
проектами землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів або інвентаризації земель.
Таким чином штучне створення постійною
комісією з питань агропромислового
розвитку, земельних відносин,
раціонального використання природних
ресурсів Луначарської сільської ради
умов при яких, земельні ділянки, що
знаходяться в АДРЕСА_2 і в. АДРЕСА_3
стали мати спільні межі, суперечить
вимогам законодавства України. Крім
того, Приватне підприємство
«Азовгеопроект» виступило виконавцем
робіт із землеустрою щодо земельної
ділянки, розташованої АДРЕСА_3 на
підставі дозволу, наданого рішенням
Луначарської сільської ради від
21.11.2012року № 07, при цьому орієнтовна
площа земельної ділянки вказана - 0,25га,
що не виходить за межі площі земельної
ділянки, яка визначена на місцевості і
закріплена межовими знаками за
результатами робіт, які проведені
вищезазначеним їх виконавцем.
Результати вищевказаних робіт
Приватне підприємство «Азовгеопроект»
оформило у вигляді документації із
землеустрою, складовою якої є акт
визначення та погодження меж земельної
ділянки в натурі від 25.02.2013року, в якому
в якості власника земель, що межують з
земельною ділянкою ОСОБА_3 вказана
також і Луначарська сільська рада, як
представницький орган територіальної
громади, тому дії Приватного
підприємства «Азовгеопроект» жодним
чином не виходять за межі норм діючих
нормативно-правових актів України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
процесу, суд вважає позов не
обгрунтованим і не підлягаючим
задоволенню з наступних підстав:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками
житлового будинку АДРЕСА_1
Бердянського району Запорізької
області, як спадкоємці після смерті
матері ОСОБА_4, які прийняли спадщину,
що підтверджується копією свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
14.07.1995р., копією реєстраційного
посвідчення від 10.08.1995р.

25.12.2013року рішенням Луначарської
сільської ради № 12 позивачам надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі площею 0,15га для будівництва та
обслуговування жилого будинку за
рахунок земель житлової та громадської
забудови, яка розташована за адресою;
АДРЕСА_2 - спільно частково. Суміжними
землекористувачами є у тому числі і
ОСОБА_3, яка проживає за адресою
АДРЕСА_3.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
належить домоволодіння АДРЕСА_3
Бердянського району, що
підтверджується копією договору
купівлі-продажу від 12.10.2006року, копією
технічного паспорту.

До листопада 2013року спільна межа між
земельними ділянками, що знаходяться
за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3
встановлена не була. Користування
земельними ділянками здійснювалось за
порядком, який фактично склався.

15.10.2013року позивачі звернулися до
Луначарської сільської ради з заявою
про встановлення спільної межі
земельних ділянок. 27.11.2013року постійна
комісія з питань агропромислового
комплексу, земельних відносин,
раціонального використання природних
ресурсів Луначарської сільської ради,
у присутності відповідача ОСОБА_3
встановила спільну межу земельних
ділянок, які знаходяться за адресами
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2. При цьому площа
земельної ділянки, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_3 визначена у розмірі
0,1142га., а площа земельної ділянки яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_2
визначена у розмірі 0,15га, що
підтверджується копією рішення
Луначарської сільської ради від
27.11.2013р., копією акту від 27.11.2013р.

Як встановлено у судовому засіданні, в
січні 2014року позивачам стало відомо, що
відповідач ОСОБА_3 замовила ПП
«Азовгеопроект» виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі, яка розташована за
адресою АДРЕСА_3, площею 0,16га. Але
спільна межа між земельною ділянкою
розташованою за адресою АДРЕСА_3 та
земельною ділянкою розташованою за
адресою АДРЕСА_2 не була встановлена
та не була узгоджена з позивачами як з
землекористувачами суміжною земельною
ділянкою, а тому позивачі просять
визнати в технічній документації із
землеустрою не визначеними та не
погодженими межи земельної ділянки,
яка знаходиться за адресою; АДРЕСА_3 та
визнати акт визначення та погодження
меж земельної ділянки в натурі
протиправним.

Позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами передбачений ст. 118 ЗК
України, відповідно до якої
безоплатній приватизації підлягають
земельні ділянки, які перебувають
користуванні громадян.

Згідно з вимогами ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно з положеннями ст. 126 ЗК
України право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
закону і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України
передбачений захист цивільних прав
шляхом: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Статті 21 та 393 ЦК України передбачає
визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування

Стаття 152 ЗК України( ч.3) зазначає
такі шляхи захисту прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки: а)
визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № З від 01.03.201Зр. «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» - Земельні відносини, суб'єктами
яких є фізичні чи юридичні особи,
органи місцевого самоврядування,
органи державної влади, а об'єктами -
землі у межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї),
регулюються земельним і цивільним
законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного Кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Як встановлено у судовому
засіданні між позивачами та
відповідачем ОСОБА_3 має місце спір про
межу , вирішення якого передбачено
ст.ст. 158 - 161 глави 25 ЗК України
«Вирішення земельних спорів» .

Враховуючи, що позивачі
звернулися до суду з позовом про
визнання невизначеними та не
погодженими межі земельної ділянки та
визнання акту визначення меж та
погодження меж земельної ділянки в
натурі протиправним, що є неналежним
способом захисту своїх прав , суд
приходить до висновку про
безпідставність позовних вимог
позивачів.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 10,11,212-215 ЦПК України, ст. ст.16,21, 393
ЦК України, ст. ст.116,118,125,126,152,158-161 ЗК
України, суд

В И
Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до приватного підприємства
«Азовгеопроект», ОСОБА_3 про визнання
невизначеними та не погодженими межі
земельної ділянки та визнання акту
визначення меж та погодження меж
земельної ділянки в натурі
протиправним -- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути поданою протягом 10днів
з дня оголошення рішення.

Суддя: Н. П. Ліхтанська