ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-6148/12
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2014 р.Дарницький районний суд м.
Києва у складі:

головуючого судді: Дубаса
В.А.,

при секретарі:
Ридзель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві у залі суду
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київської
міської ради, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві,
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (КМДА),
ОСОБА_6, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
про визнання права власності в порядку
спадкування на земельну ділянку та на
житловий будинок зі спорудами; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання житлового будинку з
надвірними спорудами об"єктом спільної
сумісної власності подружжя, про
визнання права власності на 1/2 частину
житлового будинку з надвірними
спорудами та зобов"язання вчинити дії;
за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Київської міської ради, треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (КМДА),
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
про визнання права власності на
частину земельної ділянки та на
частину житлового будинку зі спорудами
у порядку спадкування обов»язкової
частки у спадщині, -

В С Т А Н О В
И В :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Київської
міської ради, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві,
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (КМДА),
ОСОБА_6, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
та з урахуванням останньої заяви про
зменшення позовних вимог від 17.06.2014
року просила суд про визнання права
власності в порядку спадкування на
земельну ділянку площею 0,1000 га
(кадастровий номер : 90:294:0016,
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія КВ № 131458, від
01.11.2007 року), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та на житловий будинок з
спорудами по АДРЕСА_1, площею 54.4 кв.м,
літ. "А"; вбиральні літ."Б"; погрібу літ
"Д; споруди №1,2,3 (паркан, ворота,
свердловина).

Обгрунтовуючи позов ОСОБА_2 посилалась
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року помер її брат
- ОСОБА_7, який у відповідності до
заповіту, від 08 грудня 2006 року, заповів
їй все своє майно, яке складалося з
земельної ділянки площею 0,1000 га
(кадастровий номер 90:294:0016), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
житлового будинку по АДРЕСА_1, площею 54.4
кв.м, літ."А"; прибудови "а" площею13.9 кв.м;
прибудови "а-1" площею 5.2 кв.м, вбиральні
літ."Б"; погрібу літ "Д", площею 10.9 кв.м.;
споруди №1,2,3 (паркан, ворота,
свердловина). Право власності на
будинок 1989 року побудови та споруди на
підставі договору дарування від 25.10.1990
року було зареєстровано за її померлим
братом в Київському міському БТІ 26
серпня 1991 року за № 29915.

Позивач звернулась до Шістнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_7 Державним
нотаріусом їй було видано на руки
запити до Київського міського БТІ та ГУ
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (КМДА) для отримання
відповідних витягів про право
власності на майно яке належало
спадкодавцю ОСОБА_7, однак позивачці в
отриманні витягів про належність
спадкового майна було відмовлено,
оскільки у неї були відсутні оригінали
прововстановлюючих документів.

З огляду на викладені обставини справи,
ОСОБА_2 з метою захисту свого права на
спадкування за заповітом звернулась до
суду з цією позовною заявою та просила
визнати за нею право власності на
згадану земельну ділянку та житловий
будинок з прибудовами.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу
судового засідання, від 28.09.2012 року
прийнято до спільного розгляду та
об'єднано у одне провадження первісний
позов ОСОБА_2 із позовною заявою
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
Київради, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві,
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (КМДА),
Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
у якому вона просить визнати за нею
право власності на майно у порядку
спадкування обов'язкової частки в
спадщині після померлого її сина
ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки на згадану
земельну ділянки площею 0,1000 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на
1/4 частку житлового будинку з спорудами
по АДРЕСА_1, площею 54.4 кв.м, літ. "А";
вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д;
споруди №1,2,3 (паркан, ворота,
свердловина).

Ухвалою суду, яка занесена до журналу
судового засідання, від 04.06.2013 року
прийнято до спільного розгляду та
об'єднано у одне провадження первісний
позов ОСОБА_2, позов третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору ОСОБА_6 із зустрічною
позовною заявою ОСОБА_7, в якому вона
просила визнати житловий будинок 1990
року будівництва з надвірними
спорудами та прибудованим у
відповідності до даних, які містяться у
технічному паспорті, виготовленому
22.08.2003 року Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, що знаходиться на
земельній ділянці, площею 0,1000 га
(кадастровий № :906294:0016, Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія КВ № 131458 від 01.11.2007 року) в
АДРЕСА_1 об"єктом спільної сумісної
власності подружжя, а також визнати за
нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку 1990 року будівництва,
з надвірними спорудами та прибудовами
у відповідності до даних, що містяться
у технічному паспорті, виготовленому
22.08.2003 року Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на обєкти
нерухомого майна, що знаходиться на
земельній ділянці, площею 0,1000 га
(кадастровий № :906294:0016, Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія КВ № 131458 від 01.11.2007 року) в
АДРЕСА_1 5, та зобов"язати реєстраційну
службу Головного управління юстиції в
м.Києві зареєструвати право власності
на 1/2 частину згаданого житлового
будинку 1990 року будівництва, з
надвірними спорудами та прибудовами у
відповідності до даних, що містяться у
технічному паспорті, виготовленому
22.08.2003 року Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на обєкти
нерухомого майна, що знаходиться на
земельній ділянці, площею 0,1000 га
(кадастровий № :906294:0016), державний
акт на право власності на земельну
ділянку серія КВ № 131458 від 01.11.2007 року) в
АДРЕСА_1 та видати свідоцтво про право
власності на нерухоме майно на ім»я
ОСОБА_7

Обгрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_3
зазначала, що після укладання шлюбу із
ОСОБА_7 їх сім'я не мала власного житла
та періодично проживала у будинку
батьків ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 та батьків
чоловіка по АДРЕСА_3. У середині травня
1989 року за пропозицією бабусі ОСОБА_8
спільною працею та за спільні кошти
подружжя почало будівництво цегляного
житлового будинку у м. Києві по АДРЕСА_1
та закінчили роботи у жовтні 2009 року. У
період з 1994 по 1995 рік подружжям було
зроблено прибудови до новозбудованого
житлового будинку у вигляді котельні 3.3
кв.м., ванної кімнати 3.6.кв.м., коридору 5.4
кв.м. та тамбуру 6.4 кв.м., загальна площа
яких склала 18,7 кв.м. ОСОБА_3 наполягає,
що її померлий чоловік відмовлявся
узаконювати самовільне будівництво,
яке на її думку складається з котельні
3.3 кв.м., ванної кімнати 3.6.кв.м., коридору
5.4 кв.м. та тамбуру 6.4 кв.м., загальна
площа яких склала 18,7 кв.м.

Згідно зустрічної позовної заяви
узаконення самовільного будівництва з
метою отримання свідоцтва на право
власності на спільно побудований
житловий будинок своєчасно не
відбулося, оскільки, на її думку, ОСОБА_7
не бажав проводити вказане узаконення.
Поряд з вказаними подіями, ОСОБА_9 в 1990
році склала договір дарування
належного їй житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами на
користь ОСОБА_7. Старий деревяний
будинок 1947 року будівництва
подарований бабусею за твердженням
позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_7
був знесений у серпні 2003 року, після
чого розпочалося оформлення
відповідних документів на житловий
будинок, в якому постійно проживала
вона та ОСОБА_7 В жовтні 2003 року ОСОБА_3,
за її словами, довідалась про
завершення оформлення відповідних
документів на спільно збудований
будинок в період зареєстрованого
шлюбу, що на її думку є об»єктом
спільної сумісної власності подружжя,
зареєструвалася в ньому разом з сином
ОСОБА_4, де і проживає до цього часу.

ОСОБА_7 вважає, що внаслідок помилки її
чоловік ОСОБА_7 отримав від своєї
бубусі в дар новий будинок, що був
спільно побудований подружжям за час
перебування в шлюбі та не належав
дарувальнику, замість старого
дерев»яного будинку належного ОСОБА_9

Як стверджує позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_7, ОСОБА_9 подарувала
ОСОБА_7 в 1990 році житловий будинок, що на
момент укладення договору дарування
був у стадії незавершеного будівництва
та не введений в експлуатацію, а відтак
на її думку не міг бути об»єктом права
власності. Позивач за зустрічним
позовом також зазначає, що старий
будинок, який на її думку був фактично
подарований ОСОБА_7 був значно
перебудований новим власником та нею і
це істотно збільшило, на її думку його
вартість, адже як зазначає сама ОСОБА_7
старий будинок був знесений у 2003 році.

У судових засіданнях представник
ОСОБА_2 ОСОБА_10 первісний позов
підтримав повністю та наполягав на
його задоволенні, проти задоволення
зустрічного позову заперечув,
вирішення позову третьої особи, яка
заявила самостійні вимоги на предмет
спору залишив на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 та/або її
представник у судове засідання 17.06.2014
року та 27.06.2014 року не з'явились, хоча
про день, час та місце розгляду справи
були повідомлені належним чином, однак
у попередніх судових засіданнях у ході
розгляду справи по суті представники
ОСОБА_3 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали суду
пояснення, у яких заперечували проти
задоволення первісного позову
повністю, вимоги зустрічного позову
підтримали, позов третьої особи, яка
заявила самостійні вимоги на предмет
спору просили вирішити на розсуд суду.

Представник третьої особи, яка заявила
самостійні вимоги на предмет спору,
ОСОБА_13 у судових засіданнях первісний
позов визнав частково, не заперечував
проти визнання за ОСОБА_2 права
власності у порядку спадкування за
заповітом на 3/4 частки спірної
земельної ділянки та будинку зі
спорудами, проти задоволення
зустрічного позову заперечув повністю,
позов третьої особи, яка заявила
самостійні вимоги на предмет спору,
підтримав та наполягав на його
задоволенні судом.

Відповідач ОСОБА_4, будучи обізнаним
про наявність цієї цивільної справи у
провадженні суду та будучи
неодноразово належним чином
повідомленим про день, час та місце
розгляду справи, у судові засідання не
з»явився, пояснень суду не надав,
жодних доказів не подавав також.

Відповідач Київська міська рада у
судові засідання представника не
направила, хоча про день, час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, однак на адресу суду
надіслала письмові пояснення у яких
проти задоволення позову ОСОБА_2
заперечувала та просила справу
розглядати у відсутність свого
представника.

Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (КМДА),
який є третьою особою, у судові
засідання представника не направив,
однак надіслав на адресу суду листа у
якому просив розглядати цивільну
справу у відсутність свого
представника та ухвалити рішення на
розсуд суду.

Головне управління юстиції м.Києва, яке
є третьою особою, у судові засідання
представника не направило, однак
надіслало на адресу суду листа у якому
просило розглядати цивільну справу у
відсутність свого представника та
ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна у
судове засідання з»явилась та надала
пояснення по суті справи.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, допитавши
свідків та експерта, суд приходить до
висновку, що первісний позов підлягає
частковому задоволенню, зустрічний
позов не підлягає задоволенню
повністю, а позовну заяву третьої
особи, яка заявила самостійні вимоги на
предмет спору, необхідно задовольнити,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року
у м. Києві помер ОСОБА_7, який у
відповідності до заповіту від 08 грудня
2006 року заповів все своє майно, де б
воно не було та з чого б воно не
складалось ОСОБА_2.

Частиною 2 ст. 1220 ЦК України
передбачено, що часом відкриття
спадщини є день смерті особи або день, з
якого вона оголошується померлою.

У відповідності до вимог ст. 1223
Цивільного кодексу України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
спадкоємцями першої черги після ОСОБА_7
є його мати ОСОБА_6 та син ОСОБА_4, що
підтверджується відповідними
свідоцтвами про народження.

Позивач 19.01.2012 року звернулась до
Шістнадцятої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7
Державним нотаріусом їй було видано
запити до Київського міського БТІ та ГУ
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради, для отримання витягу про
власність на майно яке належало її
брату ОСОБА_7, однак позивачці в
отриманні витягів про належність
спадкового майна було відмовлено,
оскільки у неї були відсутні оригінали
прововстановлюючих документів.

Встановлено, що спадкове майно
складається із земельної ділянки
площею 0,1000 га (кадастровий номер
90:294:0016, Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія КВ
№ 131458, від 01.11.2007 року), що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та житлового
будинку по АДРЕСА_1, площею 54.4 кв.м,
літ."А"; прибудови "а" площею13.9 кв.м;
прибудови "а-1" площею 5.2 кв.м, вбиральні
літ."Б"; погрібу літ "Д", площею 10.9 кв.м.;
споруди №1,2,3 (паркан, ворота,
свердловина). Право власності на
будинок 1989 року побудови та споруди на
підставі договору дарування від 25.10.1990
року було зареєстровано за
спадкодавцем ОСОБА_7 у Київському
міському БТІ 26 серпня 1991 року за № 29915.

Судом встановлено, що в період з 30.08.1988
року проведеної первинної
інвентаризації по 30.03.1990 рік проведеної
поточної інвентаризації на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 був побудований
новий одноквартирний житловий будинок
за літерою «А», розмір якого в плані 8,10
х 6,90 метрів та 8 приміщень, тоді як
будинок з літ. «А-1» мав розміри в плані
8,60 х 6,36 метрів та 4 приміщення. Цей
будинок за літерою «А-1» в подальшому
використовувався до проведення
поточної інвентаризації як літня кухня
за літерою "Б" за розмірами 8,60 х 6,36
метрів, а потім був знесений, як це
зазначено у технічному описі і оцінці
господарських будівель
інвентаризаційної справи.

ОСОБА_9 замовила в органах
інвентаризації, а саме в Київському
міському БТІ в березні 1990 року
проведення поточної інвентаризації та
складення технічного паспорту на
новопобудований житловий будинок за
літ. «А» по АДРЕСА_1. Цей житловий
будинок за літерою "А" був побудований у
1989 році, про що вказано в оціночному
акті. Таким чином, ОСОБА_9 після того, як
побудувала на земельній ділянці новий
житловий будинок (по АДРЕСА_1) стала
його повноправним та єдиним власником
з моменту отримання свідоцтва на право
власності на підставі ст.ст. 128, 227 ЦК
УРСР (1961 року) та літньої кухні «Б», яка
раніше до 30.03.1990 року була житловим
будинком за літ. «А-1». Крім того, в
технічному паспорті виготовленому за
результатами інвентаризації 30.03.1990
року ОСОБА_9 вже був збудований
фундамент під будівництво тамбуру,
який позначений в технічному паспорті
виготовленому 22.08.2003 року літ"а-2"
пунктиром та є об'єктом самочинного
будівництва. Тамбур "а-2" був
добудований на вже існуючому
фундаменті у 1994-1995 роках. Наявність
фундаменту підтверджується і
оціночним актом від 30.03.1990 року
інвентаризаційної справи, де вказано 7.3
кв.м не як загальна площа, а як площа
забудови (основи).

Представник третьої особи (Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна)
у судовому засіданні пояснила, що в
бюро технічної інвентаризації є дві
різні інвентаризаційні справи на різні
об'єкти нерухомості за однією адресою,
однак які належать різним власникам. Це
різні за формою та кадастровими
номерами земельні ділянки, про що суду
надано письмову відповідь. Згідно
відповіді з Київського міського БТІ
від 20.05.2014 року, у березні 1990 року до
Київського міського БТІ звернулася
ОСОБА_9 з метою отримання технічної
документації на садибу за адресою по
АДРЕСА_1, при цьому до Київського
міського БТІ було передано технічну
документацію первинної інвентаризації
на вказану садибу, яку виконано
Бориспільським БТІ станом на 30.08.1988
року. Технічна документація на
замовлення ОСОБА_9 була виготовлена, а в
Київському міському БТІ була заведена
нова інвентаризаційна справа №36473 по
АДРЕСА_1. У червні 1989 року до Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на нерухоме майно звернувся
ОСОБА_14 з метою отримання технічної
документації на іншу садибу по АДРЕСА_1
(с.Бортничі) на підставі договору
купівлі-продажу від 03.07.1986 року,
технічна документація на яку була
виготовлена станом на 18.07.1989 року, а в
Київському міському БТІ була заведена
нова інвентиризаційна справа №36474 по
АДРЕСА_1, 5, в Дарницькому районі м.Києва.
У подальшому ОСОБА_14 було видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку від 11.10.2012 року, в
якому визначено адреса садиби: АДРЕСА_1.
Остання інвентаризація спірної садиби
саме по АДРЕСА_1 проводилась у 2003 році,
на дату її проведення прибудова літ.
"а-2" і гараж літ "Е" віднесені до
категорії самочинного будівництва і
документи про введення їх в
експлуатацію до Київського міського
БТІ не надходили.

Як вбачається з відповіді з Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на нерухоме майно від 21.02.2013
року в довідці характеристиці, яку
видало Київське міське БТІ на будинок
АДРЕСА_1 була допущена описка, де
замість 1989 року побудови був помилково
вказаний 1947 рік побудови вказаного
житлового будинку.

У матеріалах справи наявна відповідь з
Державного архіву м. Києва від 10.09.2013
року, у якій зазначено, що у
відповідності до Указу Президії
Верховної Ради УРСР від 26.08.1988 року "Про
розширення кордонів міста Києва"
територію с. Бортничі приєднано до
міста Києва і згідно додатку до рішення
виконкому Харківської райради
народних депутатів від 28.05.1990 року №255
за ОСОБА_9 визнано право особистої
власності на будинок по АДРЕСА_1,
загальною площею 54.4 кв.м.

Як вбачається з висновку експертного
будівельно-технічного дослідження
№48/63-12 від 09.11.2012 року, яке складеного
судовим експертом ОСОБА_15, на вирішення
були поставлені наступні питання:

1. Чи відповідає загальна площа
житлового будинку по АДРЕСА_1
зазначеної у інвентаризаційній справі
№ б/н станом на 30.08.1988 року, що
знаходиться у матеріалах цивільної
справи №2-224/08 на житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 технічним
характеристикам житлового будинку по
АДРЕСА_1, зазначених в технічному
паспорті виготовленому 22.08.2003 року, що
знаходиться у матеріалах цивільної
справи №2-6148/12? Якщо не відповідають
технічним характеристикам, то в чому є
невідповідність?

2. Чи відповідає конфігурація житлового
будинку літ. "А", літ "а", літ "а-1", що
відображено на плані забудови за
адресою: АДРЕСА_1 до технічного
паспорту від 30.03.1990 року (а.с. 104 ц.с. №
2-4447/07) конфігурації житлового будинку
літ. "А", літ "а", літ "а-1", що відображений
на плані земельної ділянки в
технічному паспорті від 22.08.2003 року (ц.с.
№ 2-6148/12) без врахування самовільно
побудованої прибудови літ. "а2" за
адресою: АДРЕСА_1

3. Чи відповідає конфігурація літньої
кухні, зазначеної за літ. "Б" на плані
забудови від 30.03.1990 року (а.с. 104 ц.с. №
2-4447/07) конфігурації житлового будинку,
зазначеного літ. "А" поверхового плану у
технічному паспорті від 30.08.1988 року за
адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться у
матеріалах цивільної справи № 2-224/08?

4. Чи є житловий будинок за літ. "А",
зазначений у технічному паспорті від
30.08.1988 року за адресою: АДРЕСА_1, що
знаходиться у матеріалах цивільної
справи № 2-224/08 за конфігурацією та
технічними характеристиками літньою
кухнею за літ. "Б", зазначеній на плані
від 30.03.1990 року ?

5. Чи відображена будівля на плані
земельної ділянки у складі технічного
паспорту від 22.08.2003 року, що знаходиться
у матеріалах цивільної справи № 2-6148/12,
яка була зазначена в технічному
паспорті від 30.08.1988 року житловим
будинком за літ. "А" за адресою: АДРЕСА_1,
що знаходиться у матеріалах цивільної
справи № 2-224/08, та в подальшому була
зазначена на плані земельної ділянки
від 30.03.1990 року за літ. "Б", як літня кухня
?

У своїх висновках судовий експерт
ОСОБА_15, надав наступні відповіді на
поставлені перед ним питання,
зазначив, що:

1. Розмір загальної площі 44,3 кв.м
житлового будинку по АДРЕСА_1
зазначеної у інвентаризаційній справі
№ б/н станом на 30.08.1988 року, що
знаходиться у матеріалах цивільної
справи № 2-224/08 не відповідає розміру
загальної площі 60,8 кв.м житлового
будинку по АДРЕСА_1 зазначених в
технічному паспорті виготовленому
22.08.2003 року, що знаходиться у матеріалах
цивільної справи № 2-6148/12. Різниця між
цими площами становить 16,5 кв.м.

2. Конфігурація житлового будинку літ.
"А", літ. "а", літ. "а-1", що відображено на
плані забудови за адресою: АДРЕСА_1 до
технічного паспорту від 30.03.1990 року є
ідентичною конфігурації житлового
будинку літ."А", літ."а", літ. "а-1", що
відображений на плані земельної
ділянки в технічному паспорті від
22.08.2003 року без врахування самовільно
побудованої прибудови літ. "а-2" за
адресою: АДРЕСА_1.

3. Конфігурація літньої кухні,
зазначеної за літ. "Б" на плані забудови
від 30.03.1990 року розмірами 8,60 м на 6,36 м є
ідентичною конфігурації житлового
будинку зазначеного літ. "А" на
поверховому плані у технічному
паспорті від 30.08.1988 року за адресою:
АДРЕСА_1, що знаходиться у матеріалах
цивільної справи № 2-224/08.

4. Житловий будинок за літ. "А",
зазначений у технічному паспорті від
30.08.1988 року за адресою: АДРЕСА_1, що
знаходиться у матеріалах цивільної
справи № 2-224/08 за конфігурацією та
технічними характеристиками є літньою
кухнею за літ. "Б", зазначеній на плані
від 30.03.1990 року.

5. Будівля, яка була зазначена в
технічному паспорті від 30.08.1988 року
житловим будинком за літ. "А" за адресою:
АДРЕСА_1, що знаходиться у матеріалах
цивільної справи № 2-224/08, та в
подальшому була зазначена на плані
земельної ділянки від 30.03.1990 року за
літ. "Б", як літня кухня не відображена
на плані земельної ділянки у складі
технічного паспорту від 22.08.2003 року.

У відповідності до висновку
додаткового експертного
будівельно-технічного дослідження №
05/01-13 від 31.01.2013 року, складеного судовим
експертом ОСОБА_15 на вирішення були
поставлені наступні питання:

1. Чи міг бути побудованим в 1947 році
житловий будинок, що позначений в
технічних паспортах на житловий
будинок по АДРЕСА_1, котрі виготовлені
Київським МБТІ 30.03.1990 року та 22.08.2003 року
за літ. А та мав площу забудови (основи)
30.03.1990 року 75,0 м2, 22.08.2003 року 82,3 кв.м (з
врахуванням самочинної прибудови літ.
а-2)?

2. Якщо цей житловий будинок літ. А, що
мав площу забудови (основи) 30.03.1990 року
75,0 кв.м, 22.08.2003 року 82,3 кв.м(з врахуванням
самочинної прибудови літ.а-2 ) не міг
бути побудованим у 1947 році, то в якому
році він міг бути побудований?

У своїх висновках судовий експерт
ОСОБА_15, надав відповідь на поставлені
питання, де зазначив, що не міг бути
побудованим в 1947 році житловий будинок,
що позначений в технічних паспортах на
житловий будинок по АДРЕСА_1, котрі
виготовлені Київським міським БТІ
30.03.1990 року та 22.08.2003 року за літ. «А» та
мав площу забудови (основи) 30.03.1990 року
75,0 кв.м, 22.08.2003 року 82,3 кв.м (з
врахуванням самочинної прибудови літ.
«а-2»).

В 1947 році був побудований житловий
будинок за літ. «А-1», що позначений в
технічному паспорті на житловий
будинок індивідуальний житлового
фонду за адресою АДРЕСА_1, що
виготовлений Київським міським БТІ
30.08.1988 року на ім'я ОСОБА_9 площею
забудови 54,7 кв.м, який в подальшому
використовувався як літня кухня за літ.
«Б», що позначена в технічному паспорті
на жилий будинок на АДРЕСА_1, який
виготовлений Київським міським БТІ 30
березня 1990 року на ім'я ОСОБА_9.

Судовий експерт ОСОБА_15, будучи
допитаний в судовому засідення в
якості експерта по складеним ним
вказаним експертним висновкам
підтримав їх. Експерт ОСОБА_15 показав
суду, що після виклику його до суду для
дачі пояснень по складеним ним
експертним висновкам та після
ознайомлення його з матеріалами даної
цивільної справи та матеріалами
інвентаризаційної справи уточнив, що
згідно технічної документації будинок
був збудований не в 1990 році, а в 1989 році.
Також експерт показав, що різниці в
розмірі житлової площі будинку який
позначений літ"А" в техічному паспорті
на житловий будинок по АДРЕСА_1
виготовленому 30.03.1990 року, та будинку
який позначений літ"А" в техічному
паспорті на житловий будинок по
АДРЕСА_1, виготовленому 22.08.2003 року,
немає. Є різниця в загальній площі,
оскільки до загальної площі на
житлового будиноку по АДРЕСА_1
виготовленому 22.08.2003 року врахована
самовільна прибудова "а-2".

ОСОБА_3, яка є відповідачем за первісним
позовом та позивачем за зустрічним
позовом допитана у якості свідка
показала, що будинок по АДРЕСА_1 вона з
чоловіком почали будувати в травні 1989
року та закінчили будівництво в
листопаді 1989 року, у будинку була
штукатурка і підлога. Як показала
свідок, вона вирішили на одній
території збудувати другий будинок,
про те, що був укладений договір
дарування між ОСОБА_9 та її чоловіком у
жовтні 1990 року свідок не знала. Однак
свідку відомо, що дарувальника ОСОБА_9
нотаріус розпитувала чи розуміє та що
робить. Свідок вважає, що померлому
ОСОБА_7 був подарований старий будинок.
Ознайомившись з копіями документів у
1994-1995 роках свідок довідалась, що в них
описується сучасний будинок та
будівельні матеріали, свідок показала,
що сама до суду не зверталася, а її
чоловік почав звертатися до суду у
2003-2004 роках. У 2006 році вона писала в суд
заяву про залишення позову про
визнання права власності на 12 частину
майна, який був повністю ідентичним
зустрічному позову, який розглядається
у цій справі. Про те, що договір
дарування зареєстрований в Київському
міському БТІ бачила за житття
дарувальника ОСОБА_9, будинок 1947 року
побудови був з дерева, і за життя
чоловіка і ОСОБА_9 свідок знала, що був
подарований цегляний будинок. Вважає
що ОСОБА_9 подарувала будинок який був
збудований в 1947 році. Повідомила також,
що оскільки її син ОСОБА_4 проживає за
іншою адресою, а не за місцем
реєстрації, то вона про кожне судове
засідання повідомляє його по телефону.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
показала, що знайома з відповідачкою
ОСОБА_7 з дня народження, разом ходили
до школи. Свідку відомо, що колишній
чоловік ОСОБА_7 залишив її без хати та
вважає, що ОСОБА_7 також будувала
будинок. Як розвивалося саме
будівництво свідку не відомо. Будинок
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був збудований у 1989
році. Щодо договору дарування від 1990
року, то свідку про це нічого невідомо.
Після смерті колишнього чоловіка
відповідачки вона дізналася, що він
залишив заповіт на своє майно своїй
сестрі, про що говорили всі Бортничі.
Розповіла свідку про всі показані нею
суду обставини матір відповідачки
ОСОБА_7, яка є її сусідкою свідка.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні
повідомила, що знайома з відповідачкою
ОСОБА_7 десь 1982-1986 років, з моменту
народження у них дітей і перебуває з
нею в добросусідських відносинах.
Свідок показала, що якщо познайомились
вони у 1986 році, то будинок почали
будувати раніше, будинок будували люди,
в тому числі наймані та будували своїми
силами. Син відповідачки за первісним
позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_4 проживає
постійно у дружини протягом останніх 5
років. Свідок вважає, що дарувальник
ОСОБА_9 не могла будувати будинок, і
подарувала ОСОБА_7 не новий будинок, а
старий. Пізніше ОСОБА_9 побудувала
літню кухню і вона там жила. Свідок
повідомила, що вона радила
відповідачці ОСОБА_7 після її
розлучення з чоловіком звертатися до
Київського міського БТІ для проведення
експертизи, щоб доводити, що подаровано
не новий будинок, а старий.

Матеріалами цивільної справи
документально підтверджують наступні
факти та обставини.

06.06.1990 року ОСОБА_9 отримала свідоцтво
на право особистої власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1

25 жовтня 1990 року ОСОБА_9 уклала договір
дарування з ОСОБА_7, яким подарувала
йому належний їй житловий будинок з
господарськими спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1

29.09.1984 року був зареєстрований шлюб між
ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Від шлюбу 04.09.1986 року у
подружжя народився син ОСОБА_4

10.10.2006 року відділом РАЦС Дарницького
районного управління юстиції м.Києва
шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було
розірвано.

08.12.2006 року ОСОБА_7 склав заповіт на
користь ОСОБА_2, спадкова справа
№282012 заведена Шістнадцятою Київською
державною нотаріальною конторою.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
від 21.11.2011 року. Після смерті ОСОБА_7
Шістнадцятою Київською державною
нотаріальною конторою була відкрита
спадкова справа № 282012. Із заявами про
прийняття спадщини до Шістнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори звернулися ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_6

У відповідності до матеріалів
інвентаризаційної справи при
проведенні первинної інвентаризаціїї
30.08.1988 року був складений технічний
паспорт на одноповерховий житловий
будинок за літерою "А-1" по АДРЕСА_1,
побудований у 1947 році розмірами у плані
8,60 х 6,36 м, площею забудови 54,7 кв.м, та
площею приміщень 44,3 кв.м. При
проведенні поточної інвентаризації
працівниками Київського міського БТІ,
ці документи були погашені 30.03.1990 року.

ОСОБА_9 отримала свідоцтво на право
особистої власності на домоволодіння
від 06.06.1990 року на підставі рішення
виконкому Харківської райради
народних депутатів від 28.05.1990 року №255,
згідно якого за нею визнано право
особистої власності на будинок по
АДРЕСА_1 загальною площею 54.4 кв.м., літню
кухню, погріб, споруди.

25 жовтня 1990 року ОСОБА_9 уклала договір
дарування з ОСОБА_7 про дарування йому
належного їй житлового будинку з
господарськими спорудами, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. У
зазначеному договорі вказано, що на
земельній ділянці розміром 2755 кв.м
розташований один одноповерховий
цегляний, критий азбофанерою житловий
будинок, зазначений в плані літ."А",
літня кухня зазначена в плані літ. "Б",
сарай зазначений в плані літ "В",
вбиральня зазначена в плані літ."Г",
льох, зазначений в плані літ."Д",
спорудження.

З наведених документів
інвентиризаційної справи Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на нерухоме майно
виготовлених на житловий будинок по
АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_9
спочатку мала право власності на
житловий будинок за літ."А-1", 1947 року
побудови, а після побудови нового
будину в 1989 році за літ."А" отримала
свідоцтво про право особистої власноті
від 06.06.1990 року, а будинок за літ."А-1"1947
року побудови вже використовувався як
літня кухня за літерою "Б". В подальшому
для укладення договору дарування
ОСОБА_7, належних їй житлового будинку з
господарськими будівлями, ОСОБА_9
звернулась 10 серпня 1990 року до
Київського міського БТІ про надання їй
довідки характеристики. В даній
довідці зазначена житлова площа 28.0
кв.м. Загальна площа будинку
позначеному за літ."А" згідно
експлікації внутрішніх об'ємів та
розрахунків площ приміщень згідно
технічного паспорту виготовленому
22.08.2003 року, яка належним чином
зареєстрована, складає 54.4 кв.м.

Таким чином, загальна площа житлового
будинку по АДРЕСА_1, на яку може бути
визнане право власності, складає 54.4
кв.м, з яких 28.0 кв.м є житлова площа, а 26.4
кв.м є допоміжна, без врахування
самовільної прибудови "а-2", яка
зазначена в технічному паспорті від
22.08.2003 року як тамбур, площа якої
складає 6.4 кв.м., що відповідає площам
зазначеним в додатку до рішення
виконкому Харківської райради
народних депутатів від 28.05.1990 року № 255,
про визнання за ОСОБА_9, права
особистої власності на будинок по
АДРЕСА_1, та площі зазначеної в
матеріалах інвентаризаційної справи,
на підставі яких 30.03.1990 року був
виготовлений технічний паспорт на
житловий будинок по АДРЕСА_1, та видана
довідка характеристика, отримані
ОСОБА_9 перед укладанням договору
дарування на користь ОСОБА_7.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення.

До обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця. Будь-які обмеження та
обтяження, встановлені у заповіті для
спадкоємця, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, дійсні
лише щодо тієї частини спадщини, яка
перевищує його обов'язкову частку (ч.ч.
3, 4 ст. 1241 ЦК України).

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3
ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Відповідно
до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що первісну позовну
заяву необхідно задовольнити частково,
оскільки позивачем доведено суду
належними та допустимими доказами
обставини забудови спірного будинку зі
спорудами ОСОБА_9, факт отримання саме
ОСОБА_9 правовстановлючого документу
про право власності на будинок з
прибудовами і факт його дарування
спадкодавцю ОСОБА_7 У той же час суд
вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2
право власності в порядку спадкування
за заповітом на 3/4 частки земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та на 3/4 частки житлового
будинку з спорудами за цією ж адресою,
оскільки ОСОБА_6 будучи непрацездатною
матір»ю спадкодавця має право на 1/4
частку у спадковому майні незалежно
від змісту заповіту.

Стосовно вимог за зустрічною позовоною
заявою ОСОБА_7, то вони підлягають
відхилення виходячи з наступного.

Згідно зі ст.58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та
перехідних положень Сімейного кодексу
України від 10.01.2002 року цей Кодекс
набирає чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
який у свою чергу набув чинності з
01.01.2004 року.

За загальним правилом дії законів і
інших нормативно-правових актів в часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 року.
До сімейних відносин, які вже існували
на вказану дату, норми СК України
застосовуються в частині лише тих прав
і обов»язків, які виникли після
набрання ним чинності.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_7 укладено у
вересні 1984 року, договір дарування
спірного будинку спірного будинку
укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у жовтні
1990 року, тому на правовідносини
поширується чинний на той час Кодекс
про шлюб та сім»ю України (1969 року) та
Цивільний кодекс УРСР (1963 року).

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного

заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу,
подружжя розпоряджається за спільною
згодою. При укладенні угод одним з
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення угод по відчуженню спільного
майна подружжя, що потребують
обов'язкового нотаріального
засвідчення, згода другого з подружжя
повинна бути висловлена у письмовій
формі.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Роздільним майном кожного з
подружжя є також речі індивідуального
користування (одяг, взуття тощо), хоча
б вони і були придбані під час шлюбу за
рахунок спільних коштів подружжя, за
винятком коштовностей та предметів
розкоші. Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном.

З огляду на те, ще спірний будинок з
прибудовами спадкодавець ОСОБА_7
отрмав у дар, тому це нерухоме майно не
є об»єктом права спільної сумісної
вланості і не підлягає поділу як
спільне сумісне майно подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у Постанові № 7 від 16.04.2004 року,у
п.18-2 "Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", відповідно до
положень статей 81,116 ЗК України зокрема
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
в шлюбі, а про одержану громадянином
частку з земельного фонду. Таким чином,
земельна ділянка площею 0,1000 г
(кадастровий номер 90:294:0016,
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія КВ № 131458, від
01.11.2007 року), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, є особистою приватною
власністю спадкодавця ОСОБА_7.

Обставини, про які зазначає позивач
ОСОБА_7 в своєму зустрічному позові, про
те, що в період з 1994-1995 років подружжям
було зроблено прибудови до
новозбудованого житлового будинку у
вигляді котельні 3.3 кв.м, ванної кімнати
3.6.кв.м, коридору 5.4 кв.м, та тамбуру 6.4
кв.м., загальна площа яких склала 18,7
кв.м., за рахунок чого житловий будинок,
який був подарований ОСОБА_7 збільшився
якісно і у вартості, та те, що ОСОБА_7
відмовлявся реєструвати вказані
приміщення спростовуються наявними в
матеріалах доказами, а саме
матеріалами інвентаризаційної справи
№ 36473, де вказані приміщення, що мають
однакову площу, вже були зазначені в
технічній документації станом на 30.03.1990
року при проведенні поточної
інвентаризаці і посилання позивача за
зустрічним позовом на ст. 62 СК України є
безпідставними. Гараж "Е" та прибудова
"а-2", у відповідності до матеріалів
інвентаризаційної справи № 36473 та
відмітці у технічному паспорті на
житловий будинок по АДРЕСА_1,
складеному 22.08.2003 року є самочинним
будівництвом і які не можуть бути
об'єктом права власності до введення їх
в експлуатацію у встановленому
порядку.

Таким чином, земельна ділянка площею
0,1000 га, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та житловий будинок з
спорудами по АДРЕСА_1, площею 54.4 кв.м,
літ."А"; вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д;
споруди №1,2,3 (паркан, ворота,
свердловина) є особистою приватною
власністю спадкодавця ОСОБА_7 (який на
випадок своєї смерті розпорядився цією
власністю шляхом складення заповіту), а
не спільною сумісною власністю
колишнього подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
вимоги зустрічного позову не
ґрунтуються на вимогах закону,
обставини справи не підтверджені
певними засобами доказування, а тому у
задоволенні зустрічної позовної заяви
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 208, 209, 213-215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В :

Первісний позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженкою Київської області,
зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3
(п/б), індивідуальний ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) право власності в порядку
спадкування на 3/4 частки земельної
ділянки площею 0,1000 га (кадастровий
номер : 90:294:0016, Державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія КВ № 131458, від 01.11.2007 року), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на
3/4 частки житлового будинку з спорудами
по АДРЕСА_1, площею 54.4 кв.м, літ. "А";
вбиральні літ."Б"; погрібу літ "Д;
споруди №1,2,3 (паркан, ворота,
свердловина).

У задоволенні інших вимог первісного
позову ОСОБА_2 - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
житлового будинку з надвірними
спорудами об"єктом спільної сумісної
власності подружжя, про визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку з надвірними спорудами та
зобов"язання вчинити дії - відмовити.

Позовну заяву третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору ОСОБА_6 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженкою Київської області,
зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3
(п/б), індивідуальний ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) право власності на 1/4
частку земельної ділянки площею 0,1000 га
(кадастровий номер : 90:294:0016,
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія КВ № 131458, від
01.11.2007 року), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та на 1/4 частку житлового
будинку по АДРЕСА_1, площею 54.4 кв.м, літ.
"А" з спорудами: вбиральні літ."Б";
погрібу літ "Д; споруди №1,2,3 (паркан,
ворота, свердловина).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки Київської області,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3
(п/б), індивідуальний ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) частину сплаченого
судового збору у сумі 468 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_7,
уродженця м. Києва, зареєстрованого
за адресою: АДРЕСА_1, індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на
користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки
Київської області, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_3 (п/б), індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) частину
сплаченого судового збору у сумі 468 грн.
75 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_4) на користь ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
уродженки Київської області,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3
(п/б), індивідуальний ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) частину сплаченого
судового збору у сумі 402 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_7,
уродженця м. Києва, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_5) на
користь ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки
Київської області, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_3 (п/б), індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_3) частину
сплаченого судового збору у сумі 402 грн.
50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: