Номер провадження: 22-ц/785/5115/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря судового
засідання Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, треті
особи - публічне акціонерне товариство
«Сведбанк», ОСОБА_4 про скасування
виконавчого напису, за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» на рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 23.01.2014 року,

встановила:

До суду звернулась ОСОБА_2, з позовом
до приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
треті особи - публічне акціонерне
товариство «Сведбанк», ОСОБА_4 з
вимогою про скасування виконавчого
напису. В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначила, що 13 лютого 2007 року третя
особа ОСОБА_4 уклала договір з ПАТ
«Сведбанк» та отримала кредит на суму 45
000 доларів США. П. 5.1.1. забезпеченням
виконання зобов'язання за вищеназваним
договором зі згоди ОСОБА_2 було надано
в іпотеку квартиру іпотекодержателю
ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК», що є власністю
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Її квартира
оцінена у вартості 65986 доларів США.
Згідно п. 1.3.2. кредитного договору строк
повернення кредиту з датою повного -
звернення настає 12 лютого 2012 року. Так,
17.01.2012 року на адресу ОСОБА_2 надійшла
постанова державного виконавця
першого Малиновського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
поновлення виконавчого провадження
щодо стягнення грошової суми шляхом
звернення стягнення на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, що є власністю ОСОБА_2
Постановою державного виконавця
Першого Малиновського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції відкрито
на підставі виконавчого напису
відповідача від 30.05.2011 року, який
запропонував звернути стягнення на
квартиру ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. З
вищевказаним виконавчим написом
відповідача від 30.05.2011 року, щодо
стягнення грошової суми шляхом
звернення стягнення на квартиру ОСОБА_2
не згодна, вважає його незаконним та не
обґрунтованим.

Рішенням Малиновського районного
суду міста Одеси від 23.01.2014 року позов
задоволений в повному обсязі.

Зазначене рішення суду
оскаржує в апеляційному порядку
правонаступник Публічного товариства
«Сведбанк» - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс». В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.
Відповідач
приватний нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 рішення не
оскаржував.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи
позов ОСОБА_2 про скасування
виконавчого напису від 30.05.2011 року, що
зареєстрований в реєстрі №2227, який
вчинений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, районний суд з'ясувавши
обставини справи та давши оцінку всім
зібраним у справі належним доказам
обґрунтовано виходив з того, що у
приватного нотаріуса не було підстав
для вчинення виконавчого напису,
оскільки йому не було надано оригінал
нотаріально посвідченого договору
№34/15-Ф від 13 лютого 2007 року та
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Судова колегія погоджується з цим
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 590
Цивільного кодексу України, звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Статтею 7 Закону України «Про
нотаріат» передбачено, що нотаріуси
або посадові особи, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Республіки Крим, крім того, -
законодавством Республіки Крим,
наказами Міністра юстиції України,
нормативними актами обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій. Відповідно до
ст. 87 Закону України «Про нотаріат»
для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.
Згідно п. 1 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 29.06.1999 року №1172
визначено, що підставами для стягнення
заборгованості у безспірному порядку
проводиться за нотаріально
посвідченими угодами, що передбачають
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно. Для одержання виконавчого
напису подаються: а) оригінал
нотаріально посвідченої угоди; б)
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 88
Закону України «Про нотаріат»
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості. Це також
визначено у п. 283 "Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України" затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року №20/5, а саме:
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.
Як судом першої так і апеляційної
інстанції було з'ясовано, що кредитний
договір № 34/15-Ф від 13 лютого 2007 року, на
підставі якого учинявся виконавчий
напис не був нотаріально посвідчений.

Доводи
апелянта, що лист-повідомлення про
зміну умов кредитного договору №34/15ф
від 13.02.2007 року та заочне рішення
Приморського районного суду від 09.02.2012
року є документами, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання є
необґрунтованими, виходячи з
наступного: лист-повідомлення
надсилався лише третій особі ОСОБА_4, а
не позивачу ОСОБА_2 відносно якої
вчинено виконавчий напис; рішення суду
було ухвалено 09.02.2012 року, таким чином
11.05.2011 підчас вчинення виконавчого
напису, нотаріус не знав та не міг знати
про таке рішення суду.

Відповідач, третя особа ПАТ «Сведбанк»,
апелянт товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», не надали
жодного доказу в розумінні ст. ст. 57-60
Цивільно-процесуального кодексу
України, стосовно того, що приватному
нотаріусу для вчинення виконавчого
напису було надано документи, які
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення виконання
зобов'язання.

Таким чином аналіз чинного
законодавства вказує на те, що
виконавчий напис від 30.05.2011 року, що
зареєстрований в реєстрі №2227, вчинений
в супереч закону та підлягає
скасуванню.

В зв'язку з чим суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про обґрунтованість
заявлених вимог ОСОБА_2
Суди
розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ч. 1
ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.
Докази та
обставини, на які посилається апелянт в
скарзі, були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.
Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обґрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.
Ураховуючи встановлене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
розглянув справу відповідно до ст. 11
ЦПК України: за зверненням фізичних
осіб, в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих ними доказів, доводи
апеляційних скарг не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.
Разом з тим колегія суддів вважає
необхідним виключити з мотивувальної
частини частину речення наступного
змісту: «та стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивача суму
заборгованісті у повному обсязі у
межах заявлених вимог», як таку, що
помилково зазначено.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» -
відхилити.
Рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 23.01.2014 року - залишити без
змін.

Виключити з мотивувальної
частини частину речення наступного
змісту: «та стягнути солідарно з
відповідачів на користь позивача суму
заборгованості у повному обсязі у
межах заявлених вимог».

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

О.Г.Журавльов

О.В.Оверіна