Справа № 534/768/14
Провадження №2/534/538/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2014 року
Комсомольський
міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді
Куц Т.О.

при секретарі
Ребриній О.О.

з участю позивача Голови
Полтавської

обласної організації

інвалідів війни, збройних сил та
учасників бойових дій ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідача Голови ради
Комсомольської

міської організації ветеранів війни ,
військової служби

та правоохоронних органів
ОСОБА_4

представника відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом Голови Полтавської обласної
організації інвалідів війни, збройних
сил та учасників бойових дій ОСОБА_2 до
Голови ради Комсомольської міської
організації ветеранів війни,
військової служби та правоохоронних
органів ОСОБА_4 про захист честі ,
гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди ,

в с т а н о в и
в :

Позивач 03.04.2014 р. звернувся до суду
з позовом до відповідача про захист
честі , гідності та ділової репутації ,
посилаючись на те, що він є Головою
Полтавської обласної організації
інвалідів війни , Збройних сил та
учасників бойових дій і в червні 2013 р.
отримав матеріали з Всеукраїнської
організації інвалідів війни, збройних
сил та учасників бойових дій в яких
містився інформаційний лист від голови
ради Комсомольської міської
організації ветеранів війни , праці,
військової служби та правоохоронних
органів ОСОБА_4 , адресований Голові
Всеукраїнської організації інвалідів
війни, збройних сил та учасників
бойових дій ОСОБА_6 в якому поширена
інформація, що Голова Полтавської
обласної організації інвалідів війни,
Збройних сил та учасників бойових дій є
не чесною , непорядною та безпринципною
людиною, який написано та підписано
власноручно ОСОБА_4 Вважає, що
відповідач своїми діями поширила
недостовірну інформацію , яка принижує
його честь , гідність та ділову
репутацію . Посилаючись на Конституцію
України та інші нормативні акти
просить визнати , що поширені Головою
ради Комсомольської міської
організації ветеранів війни , праці ,
військової служби та правоохоронних
органів ОСОБА_4 відомості про те, що він
є нечесною , непорядною та
безпринципною людиною, не відповідають
дійсності та принижують його честь та
гідність, а також ділову репутацію як
громадського діяча. Зобов'язати Голову
ради Комсомольської міської
організації ветеранів війни, праці,
військової служби та правоохоронних
органів ОСОБА_4 спростувати поширену
інформацію , якою порушені його
немайнові права , в такий же спосіб, у
який вона була поширена, тобто шляхом
написання відповідного листа до
Всеукраїнської організації інвалідів
війни, збройних сил та учасників
бойових дій , копію якого направити на
його адресу.

16.04.2014 р. від позивача до суду
надійшла заява про збільшення
позовних вимог , згідно яких позивач
просить стягнути з відповідача
моральну та матеріальну шкоду в сумі 5
000 грн, посилаючись на те, що йому було
спричинено моральну шкоду, яка полягає
в душевних стражданнях , які він зазнав
внаслідок поширення негативної та
недостовірної інформації про нього .
Було завдано удару по його діловій
репутації як голови Полтавської
обласної організації інвалідів війни ,
Збройних сил та учасників бойових дій,
що призвело до психологічних
переживань, погіршення стану здоров»я ,
також йому довелося виправдовуватись
перед членами організації, надавати
пояснення друзям та знайомим .

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю,
посилаючись на обставини зазначені в
позовних заявах.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала ,
посилаючись на їх необгрунтованість і
безпідставність, пояснила, що не мала
наміру ніяким чином образити позивача
чи принизити його честь та гідність, а
також ділову репутацію як громадського
діяча .

Суд, заслухавши позивача та
відповідача , свідків, дослідивши
матеріали справи ,повно і всебічно
з»ясувавши обставини справи ,
дотримуючись принципів змагальності і
диспозитивності цивільного
судочинства , оцінивши докази у справі
за своїм внутрішнім переконанням
згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи
порушені , невизнані або оспорювані
права , свободи чи інтереси фізичних
осіб , права та інтереси юридичних осіб
згідно ст.1 ЦПК України , прийшов до
наступного.

Судом встановленінаступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Згідно витягу з протоколу № 11 від
07.12.2012 р. звітно - виборчої конференції
Полтавської обласної організації
інвалідів війни , збройних сил та
учасників бойових дій Головою ради
Полтавської обласної організації
інвалідів війни, збройних сил та
учасників бойових дій одноголосно було
обрано ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2
має багато почесних грамот та подяк ,
був нагороджений ордером «За заслуги»
І ступеня згідно Указу Президента
України (а.с10-27).

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_4 в своєму листі від
ІНФОРМАЦІЯ_1, звертаючись до Голови
Президії Ради Всеукраїнської
організації інвалідів війни, збройних
сил та учасників бойових дій ОСОБА_6, в
третьому абзаці зазначала « Уверена ,
что этого судебного разбирательства
могло не быть , если бы Полтавскую
областную организацию инвалидов войны
и ВС возглавлял честный , порядочный и
принципиальный человек» (а.с.7).

В судовому засіданні відповідач
підтвердила факт написання
вищезазначеного листа і направлення
його Голові Президії Ради
Всеукраїнської організації інвалідів
війни, збройних сил та учасників
бойових дій ОСОБА_6 та пояснила, що
написала його обурюючись аморальним
вчинком ОСОБА_8, який носить чужий Орден
Слави, яким він не нагороджувався , що
підтверджується відповідним рішенням
Комсомольського міського суду від
11.03.2013р., яким було повністю відмовлено
в позові ОСОБА_8 до Ради Комсомольської
міської організації ветеранів війни ,
праці військової служби та
правоохоронних органів, ОСОБА_4 про
захист честі , гідності , ділової
репутації. Фраза « Уверена , что этого
судебного разбирательства могло не
быть, если бы Полтавскую областную
организацию инвалидов войны и ВС
возглавлял честный, порядочный и
принципиальный человек» в контексті
вищезазначеного листа фактично
стосувалась іншої особи , вона мала на
увазі ОСОБА_10, який на той час очолював
Полтавську міську організацію
ветеранів та інвалідів війни і вона
вважала, що якби ОСОБА_10 очолював
Полтавську обласну організацію
інвалідів війни ВС, то не було б
судової тяжби з ОСОБА_8, оскільки вважає
,що вони повинні займатись вихованням
молоді, займатись соціальними
аспектами, захищаючи права ветеранів
та інвалідів війни . Вищезаначений
лист в цілому стосувався критики
діяльності ОСОБА_8, який очолював
ветеранську організацію в м.
Комсомольську і після її прохання не
носити орден , яким він не
нагороджувався, до м. Комсомольська
приїздив ОСОБА_2, який звинуватив її в
тому, що вона не мала права направляти
відповідні запити про нагороди ОСОБА_8
Вона ніколи не ставила на меті
принизити честь і гідність позивача
,зміст вищезазначеного листа
стосувалось інших осіб.

Свідки
ОСОБА_11,ОСОБА_12,ОСОБА_13,ОСОБА_14, ОСОБА_8,
ОСОБА_15 позитивно охарактеризували
позивача , як мудру, чуйну людину , яка
завжди прийде на допомогу і яка
шанується у суспільстві і користується
авторитетом і більше 20 років очолює
Полтавську обласну організацію
інвалідів війни, Збройних сил та
учасників бойових дій.

Свідок ОСОБА_16 зазначив , що
лист ОСОБА_4 був предметом обговорення
на семінарі в м. Києві , що дуже
пригнічувало позивача , який дуже
переживав з цього приводу .

Жоден із допитаних за
клопотанням ОСОБА_17 свідків не
посилався на те , що після листа ОСОБА_4
постраждала ділова репутація , честь
та гідність позивача, позивач як
очолював так і очолює Полтавську
обласну організацію інвалідів війни,
Збройних сил та учасників бойових дій.

Відповідно до ст. 34 Конституції
України гарантує кожному право на
свободу думки та слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Проте відповідно ст. 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей. Праву на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань
відповідає обов'язок не поширювати про
особу недостовірну інформацію та таку,
що ганьбить її гідність, честь чи
ділову репутацію.

Право кожного на повагу до
його гідності закріплено у ст. 38
Конституції України.

Виходячи із ст. 10 «Конвенції про
захист прав людини і основних свобод»
(далі - Конвенція), ратифікованої
Україною, передбачено право кожного на
свободу вираження поглядів. Це право
включає свободу дотримуватися своїх
поглядів, одержувати і передавати
інформацію та ідеї без втручання
органів державної влади і незалежно
від кордонів.

Беручи до уваги зазначені
конституційні положення, при вирішенні
справ про захист гідності, честі та
ділової репутації суди повинні
забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу думки
і слова, правом на вільне вираження
своїх поглядів та переконань, з одного
боку, та правом на повагу до людської
гідності, конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Вибір способу захисту
особистого немайнового права, зокрема
права на повагу до гідності та честі,
права на недоторканість ділової
репутації, належить позивачеві.

Як роз'яснено Пленумом
Верховного Суду України у постанові №1
від 27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
під поширенням інформації слід
розуміти опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Чинне законодавство не містить
визначення понять гідності, честі чи
ділової репутації, оскільки вони є
морально-етичними категоріями й
одночасно особистими немайновими
правами, яким закон надає значення
самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти
визнання цінності кожної фізичної
особи як унікальної біопсихологічної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло під діловою репутацією фізичної
особи розуміється набута особою
суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті,
тощо, і яка, на думку позивача, порушує
його право на повагу до гідності, честі
та ділової репутації.

У пункті 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
визначено, що при вирішенні питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням. Не
є предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, за змістом якої
кожен має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Дослідивши надані сторонами
докази , оцінив їх в сукупності, суд
прийшов до висновку, що висловлювання
ОСОБА_4, викладені в листі - це є
оціночними судженнями відповідча,
оскільки викладені вони були не в
формі фактів .

Позивач повинен довести факт
поширення інформації відповідачем, а
також те, що внаслідок цього було
порушено його особисті немайнові
права. Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суд з урахуванням характеру такої
інформації, вважає, що вона не є
фактичним ствердженням, а відноситься
до оціночних суджень.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до
статті 277 ЦК України не є предметом
судового захисту оціночні судження,
думки, переконання, критична оцінка
певних фактів і недоліків, які, будучи
вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 15 його постанови " Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи " від 27.02.2009 N 1 суди при
розгляді цивільних справ зазначеної
категорії повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Суд вважає , що матеріали
справи не містять будь-яких належних та
допустимих доказів на підтвердження
приниження честі позивача, гідності та
ділової репутації.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди , завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у принижені честі, гідності , а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Суд вважає, що позовні
вимоги позивача в частині
відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягають , оскільки
вимоги про стягнення моральної шкоди
мають похідний характер і пов'язані з
встановленням факту порушення прав
особи незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Вважаючи викладене вище, суд
не вбачає правових підстав для
задоволення позовних вимог .

На підставі викладеного та
керуючись Конституцією України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», Рішенням
Європейського суду з прав людини у
справі «Лінгенс проти Австрії» від
08.07.1986р., ст.ст.3,11, 16, 23, 97, 1167ЦК України,
ст. ст.10,11,57-61,88,209,212,214-215 ЦПК України,

р і ш и в:

В задоволенні позову Голови
Полтавської обласної організації
інвалідів війни, збройних сил та
учасників бойових дій ОСОБА_2 до Голови
ради Комсомольської міської
організації ветеранів війни,
військової служби та правоохоронних
органів ОСОБА_4 про захист честі ,
гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги .

Особи , які брали участь у справі , але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення , можуть подати апеляційну
скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення .

Суддя
Т.О. Куц