Справа №642/1876/14ц
Провадження №2/642/646/14
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2014 р. Ленінський
районний суд м. Харкова
головуючого Лазарєва А.В.,
секретаря Клименко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ленінського
районного суду м. Харкова справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа:
ОСОБА_3 про стягнення майнової,
моральної шкоди та упущеної вигоди,
судових витрат, -
28 лютого 2014 р. до Ленінського
районного суду м. Харкова звернувся
ОСОБА_1 з позовною заявою, в якій просив
стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його
упущену вигоду в такій же сумі,
судові витрати.
У позовній заяві позивач зазначив
про те, що 5 січня 2012 р. ОСОБА_4, яка була
сестрою відповідачки, уклала з ним
договір довічного утримання на
квартиру АДРЕСА_1. У 2012 р. відповідачка
звернулася до Дзержинського районного
суду м. Харкова з позовом про визнання
за нею права власності в порядку
спадкування за законом, визнання
недійсним вказаного договору
довічного утримання та про
встановлення факту родинних відносин.
23 лютого 2012 р. ухвалою судді
Дзержинського районного суду м.
Харкова було винесено ухвалу, якою в
порядку забезпечення позову накладена
заборона на відчуження квартири
Перед цим 22 лютого 2012 р. він уклав з
гр. ОСОБА_3 договір про намір продати
йому зазначену квартиру до 22 березня 2012
р. і ОСОБА_3 для забезпечення
зобов»язання передав йому завдаток в
У березні 2012 р. він отримав ухвалу
про забезпечення позову, внаслідок
чого не зміг продати квартиру ОСОБА_3 і
був вимушений згідно договору про
наміри сплатити ОСОБА_3 подвійну суму
Рішенням Дзержинського суду м.
Харкова від 21 жовтня 2013 р. позовні
вимоги ОСОБА_2 були задоволені
частково, встановлено, що ОСОБА_2
являється рідною сестрою ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в задоволенні
інших позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 25 грудня 2013 р.
апеляційну скаргу ОСОБА_2 було
відхилено і рішення Дзержинського
районного суду від 21 жовтня 2013 р. було
залишено без змін.

21 січня 2014 р. суддею Дзержинського
райсуду м. Харкова було винесено ухвалу
про скасування заходів забезпечення
позову згідно ухвали від 23 лютого 2012 р..

Тоді ж відповідачка знов
звернулася з аналогічною позовною
заявою до Дзержинського районного суду
м. Харкова і за її заявою була повторно
винесена ухвала про забезпечення
позову.

5 лютого 2014 р. провадження по цій
справі було закрито та винесено ухвалу
про скасування заходів забезпечення
позову.

Таким чином діями відповідача було
обмежено його, позивача, право з
розпорядження майном та завдану
майнову та моральну шкоду, яку він
просить стягнути з відповідачки.

У судове засідання прибули
позивач і 3-я особа.

Відповідачка до суду не з»явилася.

Приймаючи до уваги, що
відповідачка була належним чином
повідомлена про слухання справи і від
неї не надійшла заява про слухання
справи за її відсутністю суд, керуючись
ст.224 ЦПК України, вирішив розглянути
справу за відсутністю відповідачки.

Під час слухання справи позивач
свої вимоги підтримав і дав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві фактам.

3-я особа ОСОБА_3 підтвердив
свідчення позивача про укладання між
ними договору про наміри продати
квартиру і що внаслідок порушення
даного договору позивач сплатив йому
подвійну суму завдатку у розмірі 80000
гр..

Вислухавши пояснення позивача, 3-ї
особи, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

В лютому 2012 р. ОСОБА_2 звернулася до
Дзержинського районного суду м.
Харкова з позовом до ОСОБА_1, ХМР,
приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5, КП
«ХМБТІ» про визнання права власності в
порядку спадкування за законом, про
визнання недійсним договору довічного
утримання та про встановлення факту
родинних відносин.

В обґрунтування заявлених вимог
ОСОБА_2 зазначила, що після смерті у
січні 2012 р. її рідної сестри ОСОБА_4
відкрилася спадщина на квартиру сестри
АДРЕСА_1. Тоді ж виявилося, що 5 січня 2012
р. ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_4 договір
довічного утримання, згідно умов якого
вищевказана квартира перейшла у
власність ОСОБА_1. Вона вважає, що даний
договір довічного утримання являється
недійсним. Просила встановити, що
ОСОБА_4 являється її рідною сестрою,
визнати за нею право власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за законом після смерті сестри.

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 23 лютого 2012 р. в
порядку забезпечення позову на спірну
квартиру була накладена заборона на її
відчуження в будь - якій формі / а. с. 10/.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 21 жовтня 2013 р.
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, є рідною сестрою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В
іншій частині позовних вимог було
відмовлено / а. с. 7 - 9/.

21 січня 2014 р. ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова за заявою
представника ОСОБА_1 вказані заходи
забезпечення позову були скасовані.

У 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до
Дзержинського районного суду м.
Харкова з іншим позовом до ОСОБА_1, ХМР,
Реєстраційної служби ХМУЮ, КП «ХМБТІ»
про визнання договору довічного
утримання не вчиненим та визнання
права власності в порядку спадкування /
а. с. 11/.

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 13 листопада 2013 р. з
метою забезпечення позову по цій
справі було накладено арешт і
заборонено відчуження квартири
АДРЕСА_1, зареєстрованої на праві
власності за ОСОБА_1 / а. с. 12/.

Після цього ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 5 лютого
2014 р. провадження у справі було закрито
на підставі ст. 205 ч.1 п.2 ЦПК України, а
ухвалою від 10 лютого 2014 р. за заявою
представника ОСОБА_1 була скасована
вищевказана ухвала про забезпечення
позову / а. с. 11, 12/.

Відповідно до наданого ОСОБА_3
договору про наміри від 22 лютого 2012 р. з
печаткою ПП «Ріел.ком.», укладеного між
ним і позивачем ОСОБА_1, продавець
ОСОБА_1 зобов»язався продати квартиру
АДРЕСА_1, яка належала йому за договором
довічного утримання покупцю ОСОБА_3 у
строк до 22 березня 2012 р.. В забезпечення
виконання даного договору ОСОБА_3 був
зобов»язаний передати ОСОБА_1 завдаток
40000 гр.. У разі невиконання даного
договору, тобто непередачі квартири у
зазначений строк ОСОБА_1 повинен був
сплатити ОСОБА_3 подвійну суму завдатку
у розмірі 80000 гр..

За свідченням ОСОБА_1 він не зміг
виконати вказаний договір про наміри
внаслідок того, що відповідачка
звернулася до суду з необгрунтованим
позовом, а суд за її заявою на вказану
квартиру АДРЕСА_1 в порядку
забезпечення позову наклав заборону
відчуження квартири і, що це є
підставою для стягнення з відповідачки
понесених ним збитків: 40000 гр. майнової
шкоди, упущеної вигоди 40000 гр.,
моральної шкоди 20000 гр. і судових
витрат.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленим ЦПК
України, звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. ст.15,16 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового права та інтересу.

За думкою суду ОСОБА_2 мала право на
звернення до суду за захистом своїх
прав чи інтересів, оскільки вважала, що
її права та інтереси порушені, а тому
стягнення з неї матеріальної та
моральної шкоди у зв»язку з позовами до
суду являється незаконним.

Ухвали суду про забезпечення
позову позивачем не оскаржувалися.

Виходячи з викладеного суд
постановляє рішення про відмову у
задоволенні позову.

Приймаючи до уваги, що у
задоволенні позову відмовлено, суд на
підставі ст. 88 ЦПК України також
відмовляє і у задоволенні вимог про
стягнення з відповідачки на користь
позивача судових витрат.

Керуючись ст. ст. , 88, 212 - 215, 224 -226 ЦПК
України, ст.15, 16 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня отримання копії
судового рішення.

Рішення може бути оскаржене
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через Ленінський районний суд м.
Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь в розгляді
справи, але не були присутніми під час
проголошення судового рішення, можуть
оскаржити рішення в апеляційному
порядку протягом 10 днів з дня отримання
його копії.

Суддя
А.В. Лазарєв