АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1573/14
Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Усика Г.І.,
Невідомої Т.О.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 4 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Департаменту
будівництва та житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації, Київської міської
державної адміністрації,
Голосіївського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві, Печерського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві, Голосіївської районної в м.
Києві державної адміністрації,
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, третя особа:
ОСОБА_5, ОСОБА_1про визнання права на
проживання, визнання незаконним
розпорядження, зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 4 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Департаменту будівництва та
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації,
Київської міської державної
адміністрації, Голосіївського
районного відділу Державної
міграційної служби України в м. Києві,
Печерського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві, Голосіївської районної в м.
Києві державної адміністрації,
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, третя особа:
ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання права на
проживання, визнання незаконним
розпорядження, зобов'язання вчинити
дії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог та відповідно до вимог
апеляційної скарги, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує на численні
порушення, допущені державними
органами при постановленні спочатку на
квартирний облік ОСОБА_3, а потім і при
наданні їй ордеру на право вселення до
спірної кімн. НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції апелянт
підтримав подану скаргу, із викладених
в ній підстав, позивач підтримав
скаргу, відповідач ОСОБА_3, а також
представник Департаменту будівництва
та житлового забезпечення КМДА проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з*явилися, будучи
повідомленими належним чином про час і
місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, за спільним
рішенням адміністрації ДП "Комуніст" та
профспілкового комітету № 19 від 15.09.1983
р. ОСОБА_1 надано жилу площу в сімейному
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2,
розміром 17,1 кв.м.

На виконання спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету № 19 від 15.09.1983
р., житлово - комунальний відділ ДП
"Комуніст" видав розпорядження № 49 від
15.09.1983 р., на підставі якого ОСОБА_1 разом
із сім'єю у складі чотирьох осіб: його,
дружини - ОСОБА_5, синів - ОСОБА_2, ОСОБА_6,
вселились у гуртожиток за адресою:
АДРЕСА_2.

10.02.1994 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був
розірваний.

15.03.2001 р. Печерською районною у м. Києві
державною адміністрацією на підставі
розпорядження № 255 від 13.03.2001 р. був
виданий ордер № 4691 ОСОБА_5 на право
зайняття службового жилого осіб (вона
та син -ОСОБА_2) у квартирі АДРЕСА_3

Відповідно до розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
10.09.2001 р. № 1876 «Про прийняття до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва гуртожитків» та згідно
з актом прийому-передачі від 01.10.2001 р.
гуртожиток на АДРЕСА_1 було прийнято
від Київського заводу "Радар" до
територіальної громади м. Києва та
закріплено за КП "Спецжитлофонд" на
праві повного господарського відання.

Згідно з розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
12.11.2001 року № 2419 "Про будинки
комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
"Спецжитлофонд" визначено, що
гуртожиток КП "Спецжитлофонд" по
АДРЕСА_1 надано статус житлового
будинку з загальними квартирами.

Рішенням сесії Голосіївського
районної у м. Києві ради від 26.02.2004 року
№ 22/23 "Про прийняття до комунальної
власності територіальної громади м.
Києва" зазначений будинок прийнятий до
комунальної власності територіальної
громади Голосіївського району.

13.05.2004 року Київською міською
державною адміністрацією, на підставі
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 11.02.2003 року
№ 183, ОСОБА_1 видано ордер на кімнату
НОМЕР_2 в комунальній АДРЕСА_1.

13.04.2004 р. ОСОБА_2 знявся з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_2 та
зареєструвався за адресою: АДРЕСА_3

29.06.2004 р. ОСОБА_2 знявся з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_3 та
зареєструвався за місцем проживання
свого батька: АДРЕСА_1, кім.НОМЕР_2, у
якій він був зареєстрований на час
ухвалення даного рішення.

12.04.2007 р. на засіданні громадської
комісії з житлових питань при
Голосіївській районній у м. Києві
державній адміністрації розглянуто
питання про розподілення кім. НОМЕР_1, в
АДРЕСА_1.

Згідно протоколу № 4 засідання
громадської комісії з житлових питань
при Голосіївській районній у м. Києві
державній адміністрації від 12.04.2007 р.
комісія вирішила надати кімнату
НОМЕР_1, житловою площею 17,2 кв.м. в
комунальній квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Як встановлено в судовому засіданні, на
час вирішення питання про розподілення
спірної кімнати, ОСОБА_2 був
зареєстрований в кімнаті НОМЕР_2.

11.05.2007 р. Голосіївською районною в м.
Києві державною .адміністрацією, на
підставі розпорядження від 03.05.2007 р.,
ОСОБА_3, яка перебувала на квартирному
обліку в пільговій черзі, як
науково-педагогічний працівник з 14.06.2005
р., видано ордер на право зайняття
житлового приміщення житловою площею
17,2 кв.м., яка складається з однієї
кімнати НОМЕР_1 в комунальній квартирі
АДРЕСА_1

В лютому 2009 року ОСОБА_2 пред*явив позов
ОСОБА_3 про визнання права проживання у
кімнаті, який неодноразово уточнював,
і в останній редакції згідно заяви
14.02.2013 р. позов пред*явлений до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Департаменту будівництва та
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації,
Київської міської державної
адміністрації, Голосіївського
районного відділу Державної
міграційної служби України в м. Києві,
Печерського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м. Києві, Голосіївської районної в м.
Києві державної адміністрації,
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації, треті особа:
ОСОБА_5, ОСОБА_1, в якому він просить суд:

визнати за ним права на проживання в
кім. НОМЕР_1 кв. АДРЕСА_1;

визнати, що його реєстрація 26.09.2006 р. за
адресою: АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_2 не була
погіршенням житлових умов, оскільки
фактично він не змінював місце
проживання, а змінив реєстрацію 13.05.2004
р. за адресою: АДРЕСА_3 внаслідок
неправомірних дій ВГІРФО Печерського
РУ ГУ МВС України в м. Києві та ВГІРФО
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві;

визнати зняття його 13.04.2004 р. з
реєстрації в кім. НОМЕР_1 незаконною і
вчиненою внаслідок неправомірних дій
працівників ВГІРФО Печерського РУ ГУ
МВС України в м. Києві та ВГІРФО
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві;

визнати, надання 13.03.2001 р. йому та його
матері ОСОБА_5 однокімнатної квартири
таким, що порушує ст. 50 ЖК України;

зобов"язати Печерську районну у м.
Києві державну адміністрацію внести
зміни до розпорядження від 13.03.2001 р. №
255, скасувавши положення про те, що
АДРЕСА_3 надається сім"ї у складі двоє
осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_2, залишився
положення про те, що квартира надається
лише ОСОБА_5;

зобов"язати Київську міську державну
адміністрацію внести зміни в
розпорядження Київської міської
державної адміністрації від 11.02.2003 р. №
183, скасувавши положення про те, що
житло в АДРЕСА_1 надається ОСОБА_5,
скасувавши положення про те, що йому
надається кім НОМЕР_3 в АДРЕСА_1,
зазначивши, що йому надається кім.
НОМЕР_1;

зобов"язати Головне управління
житлового забезпечення Київської
міської державної адміністрації
надати йому ордер на кім. НОМЕР_1 в
АДРЕСА_1 на підставі розпорядження
Київської міської державної
адміністрації № 183 від 11.02.2003 р.;

визнати незаконними та недійсними
рішення Громадської комісії з житлових
питань при Голосіївській районній у м.
Києві державній адміністрації від
12.04.2007 р. (протокол № 4) щодо надання
ОСОБА_3 кім. НОМЕР_1, розпорядження
Голосіївськоі' районної у м. Києві
державної адміністрації від 03.05.2007 р. №
485 в частині надання ОСОБА_3 кім. НОМЕР_1,
ордеру № 007662 серії Б, виданого ОСОБА_3
про надання кім. НОМЕР_1;

визнати незаконним і скасувати п. 1.63
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
14.06.2005 р. за № 598 про прийняття на
квартирний облік ОСОБА_3;

визнати незаконним і скасувати п. 3.7
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
27.12.2007 р. за № 1835 про прийняття на
квартирний облік ОСОБА_4;

визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не
мають право на вселення в кім. НОМЕР_1,
АДРЕСА_1 та користування нею, скасувати
п. 4.1 розпорядження Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації від 22.06.2011 р. № 475.

Відмовляючи у задоволенні
пред*явленого позову суд першої
інстанції виходив із наступного.

Щодо вимог про визнання за позивачем
права проживання в кім. НОМЕР_1, кв.
АДРЕСА_1 і зобов*язанні Київської
міської державної адміністрації
внести зміни в розпорядження КМДА від
11.02.2003 р. № 183, а також зобов"язати
Головне управління житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації надати йому
ордер на кім. НОМЕР_1 в кв. АДРЕСА_1 на
підставі вказаного розпорядження, суд
зазначив, що позивач звернувся із даним
позовом до неналежних відповідачів,
оскільки вирішення питання щодо
надання житла та видачі ордеру
відноситься до компетенції районних в
м. Києві державних адміністрацій і
зазначене питання вирішується
відповідно до положень Житлового
кодексу України з врахуванням Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень, затверджених
постановою Ради Міністрів Української
PCP і Української Респуцбліканської
ради професійних спілок від 11.12.1984 р. №
470.

Будь-яких підстав, які б підтверджували
наявність у позивача права на
отримання кім. НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 ,
позивач не наводить. Факт проживання в
даній кімнаті з 1983 р. без відповідних
підстав не посвідчує право на
користування даним жилим приміщенням і
право на його отримання у користування
у визначених законом спосіб для
отримання житла громадянами, які
потребують поліпшення житлових умов.

Щодо вимог про визнання незаконним, в
порушення ст.. 50 ЖК України, надання
13.03.2001 р. йому та його матері ОСОБА_5
однокімнатної квартири та зобов*язанні
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації внести
відповідні зміни до розпорядження від
13.03.2001 р. № 255, то суд виходив із того, що
норма жилою площі на одну особу
визначена у ст. 47 ЖК України, і
становить 13,65 кв.м на одну особу.

Рівень жилої площі, що виділяється на
одну особу, у відповідному регіоні
визначається виконавчими комітетами
обласних, Київської і Севастопольської
міських Рад народних депутатів разом з
радами профспілок. Цей рівень
періодично переглядається вказаними
органами.

Згідно з постановою Київської міської
ради народних депутатів, Президії
Київської міської ради профспілок від
15.07.1985 р. № 582 "Про порядок застосування
у м. Києві "Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм жилих приміщень в
Українській PCP" встановлено, що жилі
приміщення у м. Києві надаються
громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі,
але не більш однієї кімнати на одну
особу і не менш, як 9 кв.м. жилої площі
(рівень середньої забезпеченості
громадян у м. Києві).

Відповідно до статей 48, 50 ЖК України
жиле приміщення надається громадянам у
межах норми жилої площі, і має бути
благоустроєним стосовно до умов даного
населеного пункту. Відповідати
встановленим санітарним і технічним
вимогам.

При наданні жилих приміщень не
допускається заселення однієї кімнати
особами різної статі, старшими за
дев"ять років, крім подружжя.

Квартира, що була надана ОСОБА_5 на
підставі розпорядження Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації № 255 складеться з однієї
кімнати, площею 17,1 кв.м. Дане квартира є
службовим житлом.

Відповідно до порядку надання
службового житла, затвердженого
постановою Ради міністрів УРСР від
04.02.1988 р. № 37 "Про службові жилі
приміщення", передбачено можливість
надання службових жилих приміщень в
окремих випадках за наявності крайньої
виробничої необхідності і відсутності
відповідного службового жилого
приміщення, як тимчасового заходу, за
згодою працівника, що не відповідають
вимогам житлового законодавства або за
розміром менше від рівня середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
даному населеному пункті.

При отриманні зазначеного житла як
ОСОБА_5, так і ОСОБА_2 надали свою згоду,
не заперечували проти надання їм
однокімнатної квартири як особам
різної статі, і у визначений ст. 59 ЖК
України строк, протягом 3 років, дане
рішення та ордер на жиле приміщення не
оспорювали.

Позивач звернувся до суду із позовом зі
спливом вказаного строку, і не навів
причин поважності пропуску строку.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_5 разом з сином
ОСОБА_2 в 2001 році отримали квартиру у
Печерському районі м. Києва, вони були
зняті з реєстраційного обліку у
спірній квартирі.

Стосовно вимог про визнання
реєстрації позивача 26.09.2006 р. за
адресою: АДРЕСА_1, кім. НОМЕР_2 такою, що
не погіршила його житлових умов,
оскільки фактично він не змінював
місце проживання, а змінив лише
реєстрацію 13.05.2004 р. за адресою: АДРЕСА_3
внаслідок неправомірних дій ВГІРФО
Печерського РУ ГУ МВС України в м.
Києві та ВГІРФО Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м. Києві та визнання
зняття його 13.04.2004 р. з реєстрації в кім.
НОМЕР_1 незаконною, суд виходив із того,
що в порушення вимог статей 10, 60 ЦПК
України позивач не надав суду жодного
доказу на підтвердження
неправомірності дій працівників
відділу реєстрації фізичних осіб та не
зазначив, яким чином зняття його з
реєстраційного обліку за однією
адресою і реєстрація місця проживання
за іншою адресою порушують його право
на отримання у користування спірною
кім. НОМЕР_1, АДРЕСА_1

При цьому наявність або відсутність
реєстрації за місцем проживання сама
по собі не підтверджує наявність або
відсутність права користування
зазначеним жилим приміщенням.

В ході розгляду справи також
встановлено, що в зв'язку з тим, що
спірна кімната НОМЕР_1, не була
розподілена у встановленому законом
порядку після виділення у користування
ОСОБА_1 кім. НОМЕР_2 в кв. АДРЕСА_1,
позивач разом із батьком вселилися в
неї (кім. НОМЕР_1) та проживали без
відповідних на те підстав, які
визначені законом.

Вимоги про визнання незаконними
рішення Громадської комісії з житлових
питань при Голосіївській районній у м.
Києві державній адміністрації від
12.04.2007 р. (протокол № 4) щодо надання
ОСОБА_3 кім. НОМЕР_1, розпорядження
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації від 03.05.2007 р. №
485 в частині надання ОСОБА_3 кім. НОМЕР_1,
ордеру № 007662 серії Б, визнання
незаконним і скасування п. 1.63
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
14.06.2005 р. за № 598 про прийняття на
квартирний облік ОСОБА_3 та визнання
незаконним і скасування п. 3.7
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
27.12.2007 р. за № 1835 про прийняття на
квартирний облік ОСОБА_4, визнати
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що не мають
право на вселення та користування кім.
НОМЕР_1, АДРЕСА_1, скасування п. 4.1
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
22.06.2011 р. № 475. буди відхилені судом з
огляду на те, що на час вирішення
питання про розподілення спірної
кімнати, ОСОБА_2 був зареєстрований в
кімнаті НОМЕР_2.

Згідно ст. 59 ЖК України та Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській PCP" (далі -
Правила), ордер на жиле приміщення може
бути визнано недійсним у судовому
порядку у випадках подання громадянами
не відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшені житлових умов,
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення, неправомірних дій
службових осіб при вирішенні питання
про надання жилого приміщення, а також
в інших випадках порушення порядку і
умов надання жилих приміщень.

22.01.2009 р. Голосіївським районним судом
м. Києва було ухвалене рішення, яке
набрало законної сили, у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, треті особи
ВГІРФО Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користування житловим
приміщенням, а саме кім. НОМЕР_1 в
кв.АДРЕСА_1 і виселення відповідачів та
за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, третя особа: ОСОБА_3 про
визнання рішення житлової комісії при
Голосіївській районній у м. Києві
державній адміністрації від 12.04.2007 р. та
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
03.05.2007 р. за № 485 в частині надання
ОСОБА_3 кім. НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та ордеру
№ 007662 серії Б недійсними.

Цим рішенням суд задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_3 і виселив ОСОБА_2 та його
батька, ОСОБА_1 із кім. НОМЕР_1 в АДРЕСА_1,
та вселив ОСОБА_4 у вказане приміщення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про
визнання рішення житлової комісії,
розпорядження та ордеру, виданого
ОСОБА_3, недійсними було відмовлено.

Розглядаючи справу суд встановив, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на час прийняття
рішення про надання ОСОБА_3 у
користування кім. НОМЕР_1 в кв.АДРЕСА_1
не мали право на отримання спірного
жилого приміщення у користування.

Крім того, рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 20.04.2011 р.,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 28.02.1012 р.,
було відмовлено у задоволені позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Голосіївської
районної м. Києві державної
адміністрації про визнання ордеру №
007662 серія Б, виданого ОСОБА_3 на право
зайняття кім. НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 та
надання йому спірної кімнати, оскільки
він звернувся до суду за захистом
неіснуючого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті ж самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В даному випадку, ОСОБА_2 просить
задовольнити його вимоги з тих
підстав, що ОСОБА_3 були надані
підроблені документи про те, що вона є
науково-педагогічним працівником,
мешкає в м. Києві з 2000 року і має право
на першочергове отримання житла.

Ці обставини підтверджуються
відповідними письмовими доказами
(постановою про порушення кримінальної
справи № 51-3145 від 17.08.2010 р., прокуратури
Голосіївського району м. Києва за
фактом підроблення документів за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. І ст. 358 КК України та кримінальною
справою відносно ОСОБА_3 за ознаками
складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358
КК України.

Постановою Голосіївського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 28.04.2011 р.
кримінальну справу № 51-3145, порушену за
ч. 3 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_3,
закрито за відсутності в її діях складу
злочину.

Постановою заступника прокурора
Голосіївського району від 06.03.2012 р.
кримінальну справу за обвинуваченим
ОСОБА_3 у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 5 ст. 27, ч. І ст. 358, ч. 4 ст.
358 КК України направлено до слідчого
відділу Голосіївського РУ Гу МВС
України в м. Києві для продовження
додаткового розслідування

Суд правильно зазначив, що сам по собі
факт порушення кримінальної справи не
підтверджує наявність або відсутність
вини ОСОБА_3 у наданні довідки про те, що
вона є науково - педагогічним
працівником Інституту психології ім.
Г.С. Костюка та використання даного
документа для отримання у користування
спірного жилого приміщення.

Будь-яких належних доказів, а саме
обвинувального вироку або постанови
суду, яким встановлено, що ОСОБА_3
підробила дані документи з метою
отримання жилого приміщення суду не
надано. Особа вважається невинуватою у
вчинені злочину, доки її вину не буде
доведено у законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Пункт 1.63 розпорядження Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 14.06.2005 р. № 598 про
прийняття на квартирний облік ОСОБА_3,
який позивач просить визнати
незаконним і скасувати був скасований
розпорядженням Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
02.09.2010 р. № 680 на підставі протесту в.о.
прокурора Голосіївського району,
внесеного 17.08.2010 р., у зв*язку зі чим є
обгрунтованим висновок суду про
відсутність предмету оскарження на
момент розгляду справи.

Суд правильно не погодився із доводами
позивача щодо вимог позивача про
скасування п. 3.7 розпорядження
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації № 1835 від 27.12.2007
р. про прийняття на квартирний облік
ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_4 для взяття її
на квартирний облік, яка надала копію
посвідчення особи постраждалої
внаслідок аварії на ЧАЕС, а також
фактично не змінювала місце свого
проживання і залишилась проживати в
Житомирській області, де забезпечена
житлом, з тих підстав, що позивачем на
підтвердження вказаних обставин не
надано жодного доказу.

Судом роз"яснювались позивачу його
права та обов"язки щодо необхідності
доведення в ході судового розгляду тих
обставин, на які сторона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
але він своїм правом не скористався, ні
на стадії звернення до суду, ні в ході
розгляду справи.

Щодо скасування п. 4.1 розпорядження
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації № 475 від 22.06.2011
р. про поновлення на квартирному обліку
ОСОБА_3, то це питання вже було
предметом оскарження у справі за
адміністративним позовом прокурора
Голосіївського району м. Києва до
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, ОСОБА_3 про скасування
п.4.1 розпорядження від 22.06.2011 р. № 475.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.12.2012 р. у задоволенні o позову було
відмовлено та встановлено, що дане
розпорядження прийнято у
відповідності і на підставі статей 36, 38,
39, 40, 60 ЖК України з врахуванням
пропозицій громадської комісії з
житлових питань від 02.06.2011 р., а також
того, що кримінальна справа відносно
ОСОБА_3 по обвинуваченню за ст. 358 КК
України була закрита за відсутності в
її діях складу злочину.

На момент розгляду даної справи з боку
позивача не наведено будь-яких інших
підстав та обставин для скасування п. 4.1
розпорядження Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації від
22.06.2011 р. № 475, ніж ті, які були предметом
дослідження Окружним адміністративним
судом м. Києва.

Право відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користування спірною кім. НОМЕР_1 в
АДРЕСА_1 підтверджується відповідними
правовстановлюючими документами, а
саме ордером на право поселення в дане
приміщення, який виданий на підставі
розпорядження Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації № 485
від 03.05.2007 р., який є єдиною визначеною
законом підставою на право зайняття
жилого приміщення.

Наявність у ОСОБА_2 права на проживання
в кім. НОМЕР_1 кв.АДРЕСА_1 не доведено
належними доказами.

Ця обставина встановлено також і
рішеннями Голосіївського районного
суду м. Києва від 22.01.2009 р. та 20.04.2011 р.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Таким чином ОСОБА_2 звернувся до суду за
захистом неіснуючого у нього права
користування жилим приміщенням - кім.
НОМЕР_1, в АДРЕСА_1, а тому його позовні
вимоги є безпідставними і в їх
задоволенні було відмолено.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду, які відповідають
фактичним обставинам у справі, а також
нормам матеріального і процесуального
права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає, що рішення
суду оскаржується не позивачем, а його
батьком, третьою особою у справі, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору.

При цьому апелянт вказує на порушення,
які стосуються незаконності
постановлення ОСОБА_3 на квартирний
облік і рішення органів державної
влади про надання їй спірної кімнати.

Суд першої інстанції правильно
зазначав, що особа може звернутися до
суду за захистом її порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ст. 3 ЦК).

Разом із тим, в ході розгляду справи, в
тому числі і на підставі інших судових
рішень, які набрали законної сили, було
встановлено відсутність у позивача, а
також і його батька (апелянта) права на
користування спірною кімнатою НОМЕР_1
кв.АДРЕСА_1, і яке в даний час належить
ОСОБА_3

За таких обставин, посилання позивача
і апелянта на порушення їх житлових
прав не можна визнати обґрунтованими, у
зв*язку із відсутністю власне і них
такого права, яке відповідно не може
бути порушене діями чи рішеннями інших
осіб і не підлягає захисту.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, оскаржуване рішення є законним
і обгрунтованим і підстав для його
зміни чи скасуванню не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: