АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4759/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Погребняк Т. Ю. Доповідач - Осіян
О.М. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко
Н.Г., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 02 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Бар'єр" про
стягнення матеріальної допомоги у
зв'язку з виходом на пенсію і
середнього заробітку за час затримки
фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 02 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково.

Стягнуто із Державного підприємства
"Бар'єр" на користь ОСОБА_2 матеріальну
допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в
сумі 7206,79 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ДП "Бар'єр" про стягнення середнього
заробітку за час затримки фактичного
розрахунку - відмовлено.

Стягнуто із ДП "Бар'єр" судовий збір на
користь держави 243,6 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій
посилався на порушення судом норм
матеріального права, а саме щодо
безпідставної відмови у стягненні із
відповідача середнього заробітку за
час затримки фактичного розрахунку.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач наказом
№ 197/ос від 15 жовтня 2013 року звільнений
з посади радника директора ДП "Бар єр"
за власним бажанням у зв'язку з виходом
на пенсію згідно ч. 1 ст. 38 КзпП України
(а.с.5, 6). Згідно наказу № 111 від 04.10.2013
року на підставі п.6.3. Колективного
договору (л.с.20) між адміністрацією та
трудовим колективом позивачу
призначено матеріальну допомогу у
зв'язку з виходом на пенсію у розмірі 1,5
середньомісячного заробітку; джерелом
покриття витрат визначити кошти від
господарської діяльності підприємства
(л.с.18). Розмір матеріальної допомоги,
яка нарахована позивачу у зв'язку з
виходом на пенсію, становить 7206 грн. 79
коп. В частині стягнення вказаної суми
допомоги представником відповідача
визнано позовні вимоги.

Відповідно до ст. 94 КзпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Питання
державного і договірного регулювання
оплати праці, прав працівників на
оплату праці та їх захисту
визначається цим Кодексом, Законом
України «Про оплату праці» та іншими
нормативно-правовими актами. Ст. 2
Закону України "Про оплату праці" до
заробітної плати відносить премії,
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно п. 3.6. Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Державного комітету статистики № 5 від
13.01.2004 року, одноразова допомога
працівникам, які виходять на пенсію
згідно з діючим законодавством та
колективними договорами (включаючи
грошову допомогу державним службовцям
та науковим (науково-педагогічним)
працівникам), не відноситься до фонду
оплати праці.

Таким чином матеріальна допомога у
зв'язку з виходом на пенсію, нарахована
позивачеві до виплати, не є винагородою
за працю і не входить до структури
заробітної плати.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 94, 115, 116,117
КЗпП України суд зазначив, що
відповідальність власника або
уповноваженого ним органа настає лише
у разі винної поведінки. За наявності
постанови органу Державної виконавчої
служби про накладення арешту на
рахунки підприємства від 08.07.2013 року
(л.с.25) задовго до нарахування позивачу
спірної допомоги, відповідач був
позбавлений об'єктивно можливості
виконати свої обов'язки перед
позивачем з виплати одноразової
матеріальної допомоги у зв'язку з
виходом на пенсію, тому винна поведінка
відповідача відсутня.

Тому суд стягнув із відповідача на
користь позивача суму матеріальної
допомоги у зв'язку з виходом на пенсію в
сумі 7206,79 грн., в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
фактичного розрахунку - відмовив.

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду
доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно відмовив у стягненні
із відповідача середнього заробітку за
час затримки фактичного розрахунку.

Ст. 2 Закону України "Про оплату праці"
до заробітної плати відносить і премії,
заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно п. 3.6. Інструкції зі статистики
заробітної плати, затвердженої наказом
Державного комітету статистики № 5 від
13.01.2004 року, одноразова допомога
працівникам, які виходять на пенсію
згідно з діючим законодавством та
колективними договорами (включаючи
грошову допомогу державним службовцям
та науковим (науково-педагогічним)
працівникам), не відноситься до фонду
оплати праці.

Таким чином матеріальна допомога у
зв'язку з виходом на пенсію, нарахована
позивачеві до виплати, не є винагородою
за працю і не входить до структури
заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи
постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області від 08 липня
2013 року накладено арешт на кошти, що
містяться на рахунках, відкритих у ПАТ
КБ «Приватбанк» та належать державному
підприємству «Бар'єр» у межах суми 640
030,49 гривень (а.с.25).

Ці обставини свідчать про неможливість
своєчасного проведення виплати
матеріальної допомоги позивачу,
оскільки підтверджені достовірними
доказами.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджена відсутність вини
роботодавця у не проведення своєчасної
виплати, а тому на нього не може бути
покладена відповідальність про
виплату середнього заробітку,
відповідно до вимог ст.117 КЗпП України
та роз'яснень п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» .

Таким чином, апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 02 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили із
моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів із моменту
проголошення.

Судді: