Справа № 424/2547/14-ц
Провадження №2/424/1278/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
Ровеньківський міський суд Луганської
області

в складі: головуючого судді
Ібадової Н.П.,

при секретарі
Бурлака О.В.,

за участю прокурора
Лакомової О.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду м.
Ровеньки Луганської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
Управління Державної казначейської
служби у місті Ровеньки Луганської
області Головного Управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області, третя
особа - Відділ Державної виконавчої
служби Ровеньківського міського
управління юстиції Луганської області
«про відшкодування шкоди, завданої
органом державної влади», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
Ровеньківського міського суду
Луганської області з позовною заявою
до Управління Державної казначейської
служби у місті Ровеньки Луганської
області Головного Управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області, третя
особа - Відділ Державної виконавчої
служби Ровеньківського міського
управління юстиції Луганської області
«про відшкодування шкоди, завданої
органом державної влади», в якій
зазначив, що 27.01.2011 року Ровеньківський
міський суд у справі №2-6831/10 зобов'язав
стягнути з Ровеньківської міської
виборчої комісії на користь ОСОБА_1 4805
грн. Проте, Ровеньківське управління
міського управління юстиції Відділу
державної виконавчої служби не може
примусити відповідача відшкодувати
йому шкоду у сумі 4805 грн. у зв'язку з тим,
що у боржника немає коштів, транспорту,
земельної ділянки й нерухомого майна.

На підставі ст.ст. 55,56 Конституції
України та ст. 1174 Цивільного кодексу
України просив суд відшкодувати йому
шкоду, спричинену Ровеньківською
виборчою комісією за рахунок держави, а
саме - Управління Державної
казначейської служби у м. Ровеньках. На
підставі ст. 8 Закону України «Про
судовий збір» звільнити його від
сплати судового збору у зв'язку з тим,
що впродовж трирічного невиконання
рішення Ровеньківського міського суду,
він щомісяця приїздить до
Ровеньківського міського суду за 17 км
від свого місця проживання і витратив
на проїзд за три роки 864 грн., що значно
погіршило його майновий стан. До того ж
він ще й втратив здоров'я, бо внаслідок
душевних переживань, викликаних тим, що
впродовж трьох років Ровеньківська
міська виборча комісія не виконує
рішення Ровеньківського міського суду
від 27.01.2011 року, то він з цього приводу з
21.10.13 року по 04.11.13 року два тижні
знаходився на стаціонарному лікуванні
і витратив на ліки 1181,18 грн.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив їх
задовольнити.

Представник відповідача -
Управління Державної казначейської
служби України у місті Ровеньках
Луганської області за довіреністю -
Анохіна І.О. у судове засідання 24.06.2014
року не з'явилась. Раніше у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала, суду надала письмові
заперечення, посилаючись на які,
пояснила, що Управління Державної
казначейської служби у м. Ровеньках
Луганської області розглянувши
позовну заяву від 21.11.2013 року до
Управління Державної казначейської
служби у м. Ровеньках Луганської
області про відшкодування шкоди,
завданої органом державної влади,
повідомляє: УДКСУ у м. Ровеньках не
визнає позов в повній мірі та заперечує
проти задоволення позовних вимог
керуючись наступними доводами. Як
юридична особа УДКСУ у м. Ровеньках:
позивач помилково визначив
відповідачем УДКСУ у м. Ровеньках,
оскільки Управління, як юридична особа
ні якими діями чи бездіяльністю
законних прав і інтересів позивача не
порушувало, тому і немає потреби
доводити свою не винуватість. При
вирішенні справ про відшкодування
шкоди слід встановити не лише
наявність спірного правовідношення,
належність спірного права саме
позивачеві, факт порушення позивача,
але також і те, на якому відповідачеві
лежить відповідальність за його
порушення. Так, відповідно до ст. 170 ЦК
України Держава набуває і здійснює
цивільні права та обов'язки через
органи державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом.
Оскільки спірні правовідносини
виникли виключно між позивачем та ВДВС
Ровеньківського МУЮ, то і шкоду має
відшкодовувати саме ВДВС
Ровеньківського МУЮ. Цей факт
підтверджується і тим, що позов не
містить жодних посилань на незаконні
рішення чи бездіяльність посадових
осіб УДКСУ у м. Ровеньках, що виключає
їх відповідальність за порушення прав
позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
України юридична або фізична особа
відшкодовує завдану їхнім працівником
під час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Щодо
відшкодування шкоди. Наслідком шкоди
позивач визначає листок
непрацездатності в якому зазначається,
з 21.10.2013 року по 04.11.2013 року позивач
знаходився на стаціонарному лікуванні
в Ясенівській лікарні, але з даним
предметом позову позивач до Управління
Державної казначейської служби у м.
Ровеньках Луганської області вже
звертався і на цей час справа
находиться в Ровеньківському міському
суді, а саме справа про зобов'язання
вчинити певні дії та відшкодування
шкоди до О.В. Шерстюк начальника ВДВС
Ровеньківського МУЮ, управління
Державної казначейської служби у м.
Ровеньках Луганської області, ціна
позову 5986 гривень 18 копійок, а саме 4 805
гривень шкода за не виконане судове
рішення та 1181 гривня 18 копійок
матеріальна шкода, яку витратив
позивач на лікування. До суду наданий
один і той самий листок
непрацездатності, що є неприпустимо
оскільки відповідно до законодавства
шкода відшкодовується одноразово.
Тому в даному випадку згідно ст. 201 ч. 1 п.
4 ЦПК, суд має зупинити провадження у
справі до вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства. Також,
вважають за необхідне звернути увагу
суду, що ст. 95 Конституції України
встановлює, що єдиний закон який
визначає видатки Держави є закон про
Державний бюджет України. Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" видатки на відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
бездіяльності державних посадових
осіб не передбачені. Так ст. 95
Конституції України встановлено
вимоги до збалансованості бюджету
України, тобто усі видатки з Державного
бюджету мають бути задоволені виходячи
з фінансових можливостей держави. А
оскільки УДКСУ у м. Ровеньках
відповідно до положень статті 2 Закону
України «Про джерела фінансування
органів державної влади», здійснюють
свою діяльність виключно за рахунок
бюджетного фінансування в межах,
передбачених Законом України про
Державний бюджет України на
відповідний рік, то вимоги позивача
бути виконані Управлінням не можуть у
зв'язку з відсутністю фінансування.
Кошти на фінансування органу державної
влади передбачаються у Державному
бюджеті України окремим рядком. УДКСУ у
м. Ровеньках розпорядником бюджетних
коштів нижчого рівня і уповноважений
на отримання бюджетних асигнувань,
взяття бюджетних зобов'язань та
здійснення видатків з бюджету.
Відповідно до пп. 2.4 п, 2 Положення про
єдиний казначейський рахунок,
затвердженого наказом Державного
казначейства України від 26.06.2002 № 122,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.07.2002 №594/6882(зі
змінами), в органах Державної
казначейської служби відкриваються
бюджетні рахунки для операцій клієнтів
з бюджетними коштами. Управління
згідно зі своїми функціональними
обов'язками здійснює платежі лише за
дорученням відповідного розпорядника
коштів за рівнем. (ст.49 Бюджетного
кодексу України). Крім того, відповідно
до ч. 2 ст. 176 ЦК України Держава як
самостійний учасник цивільних
відносин не відповідає за
зобов'язаннями бюджетних установ
(створених нею юридичних осіб).
Розглядати питання щодо можливості
будь-яких відшкодувань по даній справі
за рахунок Держави безпідставно,
оскільки існує лише один законодавчий
документ який регламентує
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Держави, це Закон України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду».
Відповідно до ст. 1 вищезазначеного
Закону підлягає відшкодуванню тільки
шкода, завдана громадянинові
внаслідок: незаконного засудження,
незаконного повідомлення про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу;
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", "Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства. У випадках,
зазначених у частині першій цієї
статті, завдана шкода відшкодовується
в повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду. Дана шкода позивачу повинна бути
відшкодована за рахунок органу, який по
словам позивача своїми діями спричинив
шкоду, якщо буде доказано, що ці дії
незаконні, оскільки ст. ст. 1173, 1174 ЦК
України передбачають спеціальні
підстави і умови відповідності при
завданні фізичній особі шкоди, які
відрізняють їх від інших норм, що
містять загальні правила
відповідальності у цивільно-правових
відносинах і полягають у спеціальному
суб'єктному складі відповідальних
осіб, спеціальній сфері діяльності цих
суб'єктів та характер їх дій. На
підставі викладеного та керуючись,
Конституцією України, ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»,
ст.ст. 21, 22, 48 Бюджетного кодексу
України, ст. ст. 49, 51 КАС України, ст.ст. 11,
23, 1167, 1172, 1174, 1176 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 27, 31, ч. 1 ст.60, ст. ст. 201,128,
205 ЦПК України, просила суд відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у
зв'язку з необґрунтованістю та
незаконністю.

Представник третьої особи -
начальник Державної виконавчої служби
Ровеньківського міського управління
юстиції луганської області Шерстюк О.В.
у судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнав, заперечував проти їх
задоволення, просив відмовити у їх
задоволенні за необґрунтованістю.

Прокурор прокуратури міста
Ровеньки Луганської області Лакомова
О.А. у судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала, заперечувала
проти їх задоволення, просила
відмовити у їх задоволенні за
необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення сторін,
прокурора, дослідивши матеріали справи
та надані сторонами докази,
перевіривши у судовому засіданні
законність та обґрунтованість
позовних вимог, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення
Ровеньківського міського суду
Луганської області від 27 січня 2011 року
по цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до Ровеньківської міської
виборчої комісії Луганської області
«про стягнення матеріальної та
моральної шкоди» (а.с. 75), з
Ровеньківської міської виборчої
комісії Луганської області на користь
ОСОБА_1 стягнуто 4705 грн. моральної шкоди
та 100 грн. матеріальної шкоди, а всього
4805 грн. 00 коп.

На теперішній час рішення суду набрало
чинності та підлягає виконанню.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі рішення Ровеньківського
міського суду Луганської області від 27
січня 2011 року був виданий виконавчий
лист і він перебуває на виконанні у
Відділ Державної виконавчої служби
Ровеньківського міського управління
юстиції Луганської області.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом. Обов'язковість судового
рішення не позбавляє осіб, які не брали
участі у справі, можливості звернутися
до суду, якщо ухваленим судовим
рішенням порушуються їхні права,
свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України,
після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та
відповідно до наданих у судовому
засіданні пояснень сторін, позивач
ОСОБА_1 звертається до суду з позовними
вимогами щодо стягнення завданої йому
шкоди Ровеньківською міською виборчою
комісією в розмірі 4805 гривень, яка була
вже стягнута за рішенням
Ровеньківського міського суду
Луганської області від 27 січня 2011 року,
і виконавчий лист перебуває на
виконанні, тобто, він заявляє ту саму
позовну вимогу, з тих самих підстав, яка
вже була розглянута судом і по справі
було ухвалено рішення, яке на
теперішній час є чинним.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава
набуває і здійснює цивільні права та
обов'язки через органи державної влади
у межах їхньої компетенції,
встановленої законом.

Спірні правовідносини виникли
виключно між позивачем та Відділом
Державної виконавчої служби
Ровеньківського міського управління
юстиції Луганської області з приводу
виконання рішення суду від 27.01.2011 року,
позовна заява ОСОБА_1 не містить жодних
посилань на незаконні дії, рішення чи
бездіяльність посадових осіб УДКСУ у м.
Ровеньках.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України, виключно законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» видатки на
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок бездіяльності державних
посадових осіб не передбачені.

Згідно довідки Головного управління
статистики у Луганській області №44/153
від 20.09.2013 року, в Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України станом на 20 вересня 2013 року
значиться Ровеньківська міська
виборча комісія Луганської області,
юридична особа, ідентифікаційний код -
33957668, керівник - Адаменко Галина
Юріївна, адреса: Луганська область,
місто Ровеньки, вулиця Леніна, буд. №41
(а.с. 76).

Як вбачається з вищезазначеної
довідки, Ровеньківська міська виборча
комісія Луганської області є чинною
юридичною особою.

Статтею 176 ЦК України встановлено, що
держава, Автономна Республіка Крим,
територіальні громади не відповідають
за зобов'язаннями створених ними
юридичних осіб, крім випадків,
встановлених законом. Юридичні особи,
створені державою, Автономною
Республікою Крим, територіальними
громадами, не відповідають за
зобов'язаннями відповідно держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальних громад.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України у постанові
№6-48 цс-13,при відшкодуванні моральної
шкоди, завданої особі незаконними
діями чи бездіяльністю працівників
виконавчої служби, застосуванню
підлягають положення загального
законодавства про моральну шкоду, а
саме: стаття 56 Конституції України,
статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11
Закону України від 24 березня 1998 року №
202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Згідно зі ст. 56 Конституції
України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана фізичній
або юридичній особі незаконними
рішеннями, дією чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК
України, яка передбачає підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду, визначено перелік випадків
відшкодування моральної шкоди органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим, органом
місцевого самоврядування, фізичною або
юридичною особою, яка її завдала.
Зазначений перелік не є вичерпним,
оскільки пункт 3 статті передбачає
наявність інших випадків передбачених
законом.

Відповідно до роз'яснень, даних в
п. 4,9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.2001 року №5 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
справ про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача та вина
останнього в заподіянні. Зокрема, суд
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин та якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
позивач оцінює заподіяну шкоду та з
чого він виходив при цьому.

Позивачем ОСОБА_1 не визначено, у
чому саме полягала завдана йому
моральна шкода, які негативні наслідки
мають місце, чи є безпосередній
причинний зв`язок між певними діями
державного виконавця та наслідками, що
настали, тобто позивачем не наведено
доказів на підтвердження завданої
моральної шкоди.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено
обов`язки доказування і подання
доказів. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню з наведених
вище підстав.

Керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001 року
№5 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», ст.ст. 56,95 Конституції України,
ст.ст. 23,170,176,1167,1173 ЦК України, Законом
України «Про виконавче провадження»,
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», ст.ст. 7, 10, 11, 60, 88, 209,
212, 213, 214, 215, 218, 294, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги , якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення , якщо його
не скасовано , набирає законної сили
після розгляду справи Апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.П. Ібадова

24.06.2014
Ровеньківський міський суд Луганської
області