Номер провадження: 22-ц/785/4736/14
Номер справи місцевого суду: 1527/2-4702/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Оверіної О.В.,

за участю секретаря судового
засідання Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства «Банк Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_3 про стягнення боргу зі
спадкоємця, звернення стягнення на
нерухоме майно, за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Банк Фінанси та Кредит» про визнання
недійсним кредитного та іпотечного
договорів, за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Банк Фінанси та Кредит» на рішення
Суворовського районного суду міста
Одеси від 18.03.2014 року,

встановила:

До суду з позовом звернулось ПАТ «Банк
Фінанси та Кредит», вказуючи, що 28.12.2006
року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_4 був кладений договір про
відкриття кредитної лінії № к-2124/л,
згідно якого, позивач надав ОСОБА_4
кредитні ресурси у розмірі 65 000 дол. США,
в якості забезпечення якого між
позивачем та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був
укладений іпотечний договір на
АДРЕСА_1. Так як ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадщину після
смерті якого отримав відповідач по
справі, а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла також і
мати відповідача ОСОБА_5, спадщину
після смерті якої також прийняв
відповідач, ПАТ «Банк Фінанси та
Кредит» після уточнення позову просило
в рахунок погашення кредитної
заборгованості перед AT «Банк «Фінанси
та Кредит» по договору про відкриття
кредитної лінії № к-2124/л від 28.12.2006 року,
що складає 75 105, 50 дол. США. переводитися
в українську гривню за курсом 9,6994 грн.
та складає 728 478,29 грн. з яких
заборгованість по кредиту - 64 997,74 дол.
США (що еквівалентно 630 439,08 грн. за
курсом НБУ - 9,6994 за 1 дол. США),
заборгованість по відсоткам 4 006,05 дол.
CША, що еквівалентно 38 856,28 грн., пеня за
несвоєчасну сплату щомісячних
платежів по основному боргу - 3 395,31 дол.
США, що еквівалентно 32 932,47 грн. за
курсом НБУ, пеня за несвоєчасну сплату
відсотків - 2 706,40 дол. США, що
еквівалентно 26 250,46 гривень за курсом
НБУ, звернути стягнення в межах
вартості спадкового майна, яке було
передано спадкоємцю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою:
АДРЕСА_1, в натурі, а саме на квартиру;
номером АДРЕСА_1, житловою площею 46,
кв.м., загальною площею 64,6 кв.м., яка
належала померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_5
шляхом проведення прилюдних торгів за
початковою ціною 433 000 грн.

Не погоджуючись з заявленими до нього
позовними вимогами ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» про визнання недійсним
кредитного та іпотечного договорів,
посилаючись на те, що під час укладення
договору про надання кредиту банком не
було належним чином виконано обов'язок
переддоговірної роботи з
позичальником - був відсутній
загальний розпис кредиту; зміна
процентної ставки є несправедливою
умовою договору, безпідставно
застосував іноземну валюту при
споживчому кредитуванні.

Рішенням Суворовського
районного суду міста Одеси від 18.03.2014
року позов публічного акціонерного
товариства «Банк Фінанси та Кредит»
задоволено частково, у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.
В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № к-2124/л від 28.12.2006
року, що склалася всього 728478,29 грн.,
накладено стягнення на ? частину
квартири під АДРЕСА_1, житловою площею
46,2 кв.м., загальною площею 64,4 кв.м., яка
належала за життя ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 27.08.2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОМНО ОСОБА_6, реєстровий № 5249. В
задоволені решти позовних вимог
відмовлено. Зустрічну позовну заяву
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Банк Фінанси та Кредит»
про визнання кредитного та іпотечного
договорів - залишено без задоволення в
повному обсязі. Вирішено питання
судових витрат.
Зазначене рішення суду в
апеляційному порядку оскаржує АТ
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії
«Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит».
В скарзі з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, апелянт ставить
питання про скасування судового
рішення та ухвалення нового про
задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач за первинним та позивач за
зустрічним позовом рішення не
оскаржував.
Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримала, просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, просили рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.
Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Частково
задовольняючи позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
«Банк Фінанси та Кредит» і відмовляючи
у зустрічному позові ОСОБА_3 суд першої
інстанції виходив з того що 28.12.2006р.
між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі філії «Одеське РУ «Банк Фінанси
та Кредит» й ОСОБА_4 був укладений
договір про відкриття кредитної лінії
№ к-2124/л, згідно якого позивач надав
ОСОБА_4 кредитні ресурси у розмірі 65 000
дол. США з оплатою по процентній ставці
15 % річних, а останній зобов'язався
повернути кредитні ресурси, отримані
за кредитним договором у строк до
28.12.2013р. (т.1 а.с. 7-13).

В якості
забезпечення повернення кредитних
ресурсів 11.01.2007 року між позивачем та
ОСОБА_4 й ОСОБА_5 був укладений
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 53, згідно якого ОСОБА_4
та ОСОБА_5 передали в іпотеку позивачу
нерухоме майно, а саме квартиру під
номером АДРЕСА_1, житловою площею 46,2 кв.
м., загальною площею 64,6 кв. м., що
належить іпотекодавцям в рівних
частках на праві власності на підставі
договору дарування, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
27.08.2003р. за реєстровим №5249(т.1 а.с. 14-17, 207).
Також, в якості
забезпечення повернення кредитних
ресурсів були укладені договір поруки
№ 2451/07 від 14.11.2007р., та договір поруки
№1190 від 28.12.2006р., за якими ОСОБА_8 та
ОСОБА_5 виступили поручителями (т.1 а.с
.18-23). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (т.1
а.с .24).

Станом на час смерті
позикодавця розмір заборгованості за
кредитним договором склав 64 997,74
дол.США, заборгованість за процентами -
4 006,05 дол.США, а всього 75 105,50 дол.США, що
за курсом НБУ станом на 03.03.2014р. складає
728 478,29 грн. (т.2 а.с. 46).
З заявою про прийняття спадщини
після смерті батька звернувся
відповідач по справі - син спадкодавця
ОСОБА_3 (т.1 а.с. 63, 65).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5 (т.1
а.с. 191).
Після смерті матері з заявою
про прийняття спадщини звернувся її
син, відповідач по справі ОСОБА_3 (т.1 а.с.
166).
Вартість
квартири під номером АДРЕСА_1, складає
433 000 грн. (т.2 а.с. 47-81).

Посилаючись на ст.. 598, 599-601, 604-609 ЦК
України, ч.3 ст. 3 Закону України " Про
іпотеку" та висновки ВСУ, що містяться
в Постанові від 11.09.2013р. у справі 6-52цс13,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про те, що у зв'язку зі смертю
позичальника припинились зобов'язання
за кредитним договором та як похідного
- за іпотечним. А тому з урахуванням
положення статті 1282 ЦК спадкоємці
боржника за умови прийняття спадщини є
боржниками перед кредитором у межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
При цьому спадкоємці несуть
зобов'язання погасити нараховані
відсотки і неустойку тільки в тому
випадку, якщо вони вчинені
позичальникові за життя. Тобто у ОСОБА_3
виникає відповідний обов'язок щодо
погашення 75 105,50 дол.США, як обов'язку
спадкодавця ОСОБА_4 в межах вартості
спадкового майна - ? частини квартири
під АДРЕСА_1, житловою площею 46,2 кв.м.,
загальною площею 64,6 кв.м., вартістю 216 500
грн.
Посилаючись на ч.5 ст. 1268 та ч.2 ст. 1282 ЦК
України, та не те що відповідач
відмовився одноразовим платежем
погасити вимоги кредитора - ПАТ «Банк
Фінанси та Кредит», районний суд вважав
обґрунтованими вимоги позивача про
накладення стягнення на майно, як
передане спадкоємцю в натурі.

Окрім того, ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції посилався на всинови що
містяться в Постанові Верховного Суду
України від 11 вересня 2013 року у справі
№ 6-52цс13. З викладених вище
підстав районний суд не прийняв до
уваги посилання представника позивача
на те, що відповідач має відповідати
також в межах вартості частини
квартири ОСОБА_5 Проте з таким
висновком суду повністю погодитись не
можна. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.
Відповідно до
ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін впливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

В повній мірі зазначеним
вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 608 ЦК України
зобов'язання припиняються смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.
Зобов'язання припиняється смертю
кредитора, якщо воно є нерозривно з
особою кредитора.

У позичальника
ОСОБА_4 та іпотекодавця (фінансового
поручителя) ОСОБА_5 є спадкоємець
ОСОБА_3, який може виконати зобов'язання
за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України
кредитори мають право пред'явити свої
вимоги до спадкоємців фізичної особи,
на відміну від ліквідованої юридичної
особи. Відповідно до ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його участі у спадщині. ОСОБА_3
успадкував квартиру під АДРЕСА_1. Таким
чином районний суд помилково
посилався на Постанову Верховного
Суду України від 11 вересня 2013 року у
справі № 6-52цс13, оскільки правовий
висновок викладений в ній стосується
застосування ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» та ч. 1 ст. 609 ЦК України,
виходячи з того, що договір іпотеки є
припиненим у зв'язку з ліквідацією
позичальника - юридичної особи та
припиненням основного зобов'язання, а
не смертю фізичної особи, а тому не може
бути застосована при розгляді даного
спору між ОСОБА_4 та Банком.

Крім того суд не звернув уваги та не
надав оцінки тій обставині, що
відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_4
та ОСОБА_5 Тоді як ОСОБА_4 так ОСОБА_5
мали заборгованість перед позивачем за
кредитним договором, виконання якого
було забезпечене іпотечним договором
укладеним 11.01.2007 року між позивачем та
ОСОБА_4 й ОСОБА_5 Також, в якості
забезпечення повернення кредитних
ресурсів був укладений договір
договір поруки №1190 від 28.12.2006 року, за
яким ОСОБА_5 виступила поручителем (т.1
а.с .18-23). Таким чином
висновок суду про те, що зі смертю
позичальника припинились зобов'язання
за кредитним договором так як
похідного - за іпотечним є
необґрунтованим, оскільки відповідач
ОСОБА_3 успадкував квартиру АДРЕСА_1,
власниками в рівних частках були
ОСОБА_4 й ОСОБА_5, які мали зобов'язання
за кредитним договором, ОСОБА_4 як
позичальник, ОСОБА_5 як поручитель.
Вказані зобов'язання були забезпечені
іпотечним договором в якому сторонами
були позивач ОСОБА_4 й ОСОБА_5, а саме
іпотечним майном, яке в рівних частках
належало ОСОБА_4 й ОСОБА_5, тому
відповідач ОСОБА_3 отримавши в спадок
від ОСОБА_4 й ОСОБА_5 зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину.

Аналогічні
висновки містяться в Постанові Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», які
передбачають відповідальність ОСОБА_3
як спадкоємця боржника та іпотекодавця
- ОСОБА_4 за основним зобов'язанням та
ОСОБА_5 боржника за договором поруки та
іпотечним договором.

Отже позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення
боргу зі спадкоємця, звернення
стягнення на нерухоме майно є
обґрунтованим та підлягають
задоволенню в повному обсязі.
Крім того ст. 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходами примусового виконання рішень
зокрема є: звернення стягнення на кошти
та інше майно (майнові права) боржника.
Однак, в оскаржуваному рішенні в
резолютивній частині вказано про
накладення стягнення на спадкове
майно, що не відповідає заходам
примусового виконання рішення суду.
Ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції не врахував
роз'яснень, що містяться в п. 13
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року №14 «Про судове
рішення у цивільній справі» про те, що
резолютивна частина повинна мати
вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що
випливають із встановлених фактичних
обставин, висновки по суті розглянутих
вимог і залежно від характеру справи
давати відповіді на інші питання,
зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. У
ній зокрема, має бути зазначено й
висновок суду по суті позовних вимог:
які саме права позивача визнано або
поновлено; конкретні дії, які
відповідач повинен вчинити та на чию
користь, або інший передбачений
законом спосіб захисту порушеного
права. Однак рішення суду першої
інстанції не містить способу захисту
порушеного права, оскільки визначений
судом всупереч заявлених позовних
вимог, спосіб захисту не поновлюється
права позивача, так як, не відповідає
жодному з існуючих заходів примусового
виконання судового рішення.
В контексті положень ч.1
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, якою
передбачено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру рішення суду має
бути таким, що є можливим до його
реального виконання.
За
таких обставин відповідно до вимог ст.
ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний
суд в межах своїх повноважень
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині часткового
задоволення позову Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» в особі філії «Одеське РУ»
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3
скасувати з ухваленням в цій частині
нового рішення про задоволення рішення
в повному обсязі.

В решті рішення
Суворовського районного суду міста
Одеси від 18.03.2014 року належить залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315,319 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» - задовольнити частково.

Рішення Суворовського
районного суду міста Одеси від 18.03.2014
року в частині задоволення позову
Публічного акціонерного товариства
«Банк Фінанси та Кредит» в особі філії
«Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_3 скасувати і ухвалити
в цій частині нове наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» в особі філії «Одеське РУ»
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про
пред'явлення вимог кредитором
спадкоємця та накладення стягнення на
спадкове майно у розмірі 728478,29 гривень -
задовольнити в повному обсязі.

В
рахунок погашення заборгованості
перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в
особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк
«Фінанси та Кредит» по Договору про
відкриття кредитної лінії № к-2124/л від
28.12.2006 року, що складає 75105,50 дол. США, має
переводитись в українську гривню за
курсом 9,6994 гривень за 1 дол. США та
складає 728478, 29 гривень, з яких:
заборгованість по кредиту - 64997,74 дол.
США (що еквівалентно 630439,08 гривень за
курсом НБУ - 0,6994 гривень за 1 дол. США),
заборгованість по відсоткам 4006,05 дол.
США (що еквівалентно 38856,28 гривень за
курсом НБУ - 9,6994 гривень за 1 дол. США),
пеня за несвоєчасну сплату щомісячних
платежів по основному боргу - 3395,31 дол.
США (що еквівалентно 32932,47 гривень за
курсом НБУ - 9,6994 гривень за 1 дол. США),
пеня за несвоєчасну сплату відсотків -
2706,39 дол. США (що еквівалентно 26250,46
гривень за курсом НБУ - 9,6994 гривень за 1
дол. США) звернути стягнення в межах
вартості спадкового майно, яке було
передане спадкоємцю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1), що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, в
натурі, а саме на квартиру під номером
АДРЕСА_1, житловою площею 46,2 кв.м,
загальною площею 64,6 кв.м., яка належала
померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною 433000,00 грн. (чотириста
тридцять три тисячі гривень 00 коп.).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Ю.І.Кравець

Судді

О.Г.Журавльов

О.В.Оверіна