Справа № 310/2315/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2014 року
Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді -
Крамаренко А.І.

при секретарі -
Корнієнко Н.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
відповідача - ОСОБА_4, представника
третьої особи - Вареник Я.Є.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - орган з питань опіки,
піклування та усиновлення служби у
справах дітей виконавчого комітету
Бердянської міської ради, про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон без
згоди та супроводу одного з батьків,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із
вищезазначеним позовом посилаючись на
те, що перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 За час шлюбу у них
народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. З
дня народження сина сторони однією
сім'єю проживали спільно за адресою:
АДРЕСА_1.

За час шлюбу сторони з дитиною
неодноразово виїздили через
республіку Турція до республіки Туніс
для відпочинку та відвідування його
батьків і відповідно рідних діда та
баби ОСОБА_4

В січні 2013 року ОСОБА_4 відмовилася по
незрозумілим причинам від спільної
поїздки до Туніської Республіки, але
надала нотаріально посвідчену заяву
від 04.01.2013 року, відповідно до якої дала
згоду на тимчасові поїздки свого сина
ОСОБА_8 з України до Турецької
Республіки та Туніської республіки в
період з 08.01.2013 року по 08.04.2013 року у
супроводі батька ОСОБА_2

09.01.2013 року він разом із малолітнім
сином ОСОБА_8 вилетів до Тунісу, а по
поверненні до м. Бердянськ 12.04.2013 року
ОСОБА_4 по невідомим йому причинам не
пустила їх до квартири.

Не дивлячись на те, що сторони
проживають окремо, він постійно бере
участь у виховані сина, надає
матеріальну допомогу, купує продукти
харчування, одяг та інше.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 хворіє на
хронічні бронхіти, то йому показане для
зміцнення здоров'я та профілактики
рецидивів хвороби в осіннє зимовий
період знаходитись в умовах сухого
тропічного чи субтропічного клімату з
можливістю прийняття водних процедур,
що підтверджується медичним висновком
від 08.01.2014 року.

У зв'язку з вищевикладеним він в січні
цього року знов звернувся до ОСОБА_4 про
отримання нотаріального дозволу на
тимчасову поїздку ОСОБА_8 з України до
Турецької Республіки та Туніської
Республіки в період з 17.01.2014 року по
18.02.2014 року у його супроводі. Але ОСОБА_4
запропонувала йому сплатити 1500 доларів
США за надання такого дозволу, у чому
він відмовив.

Рішенням Харківського прикордонного
загону від 17.01.2014 року ОСОБА_8 було
відмовлено в перетинанні державного
кордону, коли він з сином хотіли
вилетіти з аеропорту м.
Дніпропетровська до республіки Туніс
через Турецьку Республіку, звідки мали
намір прилетіти назад 18.02.2014 року, про
що свідчать електроні квітки та
підтверджує його намір повернутися до
України.

Просив надати дозвіл на тимчасовий
вивіз неповнолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бердянськ,
Запорізької області Україна (свідоцтво
про народження Серія НОМЕР_1, видане
відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Бердянську
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області 05.01.2010 року, актовий запис №772
від 07.08.2009 року) за межі України до
Турецької Республіки та Туніської
Республіки в період з 01.09.2014 року по
01.05.2015 року для відвідування родичів та
для лікування у супроводі його батька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина
Республіки Туніс, без згоди та
супроводу його матері ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України;
надати йому дозвіл на виготовлення
проїзних документів для виїзду за межі
України до Турецької Республіки та
Туніської Республіки в період з 01.09.2014
року по 01.05.2015 року на неповнолітнього
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Бердянськ, Запорізької області Україна
(свідоцтво про народження Серія
НОМЕР_1, видане відділом реєстрації
актів цивільного стану по місту
Бердянську Бердянського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області 05.01.2010 року,
актовий запис №772 від 07.08.2009 року) без
згоди матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,
громадянки України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник підтримали позовні вимоги,
просили позов задовольнити. Додатково
зазначили, що ОСОБА_2 з 1999 року постійно
проживає на території України, є
засновником та директором ПП «ПОЛІ
-ТУРС», всі його соціальні зв'язки
пов'язані з Україною, а тому
занепокоєння відповідача щодо
можливості неповернення його з сином
до України є безпідставними.

ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в
задоволенні позову відмовити. В
обґрунтування заперечень зазначила, що
обставини, викладені в позові ОСОБА_2,
не відповідають дійсності. Так,
останній не разу не ночував в квартирі
АДРЕСА_1. У трьох вони лише один раз
виїздили на батьківщину позивача. У 2013
році позивач поставив її перед фактом
про свій намір поїхати з сином до
республіки Туніс, а тому вона і надала
письмовий дозвіл. Крім того, у 2013 році
при поверненні до України її син,
ОСОБА_8, повернувся вже як іноземець -
громадянин Республіки Туніс.

Представник органу з питань опіки,
піклування та усиновлення служби у
справах дітей виконавчого комітету
Бердянської міської ради за
довіреністю Вареник Я.Є. пояснила, що
29.05.2014 року дане питання обговорювалося
на комісії, були опитані сторони та
лікар, який давав висновок від 08.01.2014
року. За результатами обговорення
комісія рекомендувала надати дозвіл
на тимчасовий вивіз неповнолітнього
ОСОБА_8 за межі України до Турецької
Республіки та Туніської Республіки у
супроводі його батька ОСОБА_2 без згоди
та супроводу його матері ОСОБА_4 для
відвідування родичів та для лікування,
обмеживши такий виїзд періодом з 01.09.2014
року по 01.05.2015 року. Крім того, з наданих
на комісію документів було
встановлено, що ОСОБА_8 є громадянином
Туніської Республіки, а отже йому не
можливо заборонити виїзд з України до
своєї батьківщини.

Заслухавши учасників судового
засідання, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступне.

Сторони у справі перебували в
зареєстрованому шлюбі з 06.06.2007 року по
05.05.2014 року та мають сина - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
копіями свідоцтв про шлюб та про
народження дитини (а.с. 6, 7).

В 2010 році за спільною заявою батьків в
консульстві Туніської Республіки
ОСОБА_8 був виданий паспорт громадянина
Туніської Республіки, що визнається
сторонами у справі та підтверджується
копією відповідного паспорту (а.с. 33).

Відповідно медичних рекомендацій від
08.01.2014 року ОСОБА_8 через хронічні
бронхіти рекомендовано для зміцнення
здоров'я та профілактики рецидивів
хвороби в осіннє зимовий період
знаходитись в умовах сухого
тропічного чи субтропічного клімату з
можливістю прийняття водних процедур
(а.с. 18).

Також сторонами у справі визнається, і
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
підлягає доказуванню, що рідний дід та
баба дитини проживають за межами
України - у Туніській Республіці.

У зв'язку з погіршенням стосунків між
сторонами, ОСОБА_4 не надає дозвіл на
тимчасовий виїзд ОСОБА_8 на лікування
та відвідування родичів до Туніської
Республіки у супроводі батька.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична
особа має право на свободу пересування.
Фізична особа, яка досягла 16 років, має
право на вільний самостійний виїзд за
межі України. Фізична особа, яка не
досягла 16 років, має право на виїзд за
межі України лише за згодою батьків,
піклувальників та в їхньому супроводі
або у супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в`їзду в
Україну громадян України» документами,
що надають право на виїзд з України і
в`їзду в Україну та посвідчують особу
громадянина під час перебування за її
межами, зокрема є паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, проїзний
документ дитини.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в`їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документу дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п.18 Правил оформлення
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документу дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення» оформлення
проїзного документу здійснюється на
підставі згоди батьків, а у разі, коли
вони перебувають у шлюбі між собою, за
наявності заперечень одного з батьків,
документ може бути оформлений на
підставі рішення суду.

Відповідно до Конвенції про права
дитини, ратифікованою Постановою
Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року в
усіх діях щодо дітей незалежно від того
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 року №
57, передбачено можливість перетинання
громадянами України, які не досягли
16-річного віку, державного кордону за
лише за згодою обох батьків та в їх
супроводі. Виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків
здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків, у
разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій, зокрема
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

За змістом ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України,
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України та Конвенцією
про права дитини, а батьківські права
не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Судом встановлено, що відсутність
згоди з боку матері щодо виїзду
малолітнього сина за межі України в
супроводі батька суперечить вимогам ч.7
ст.7, ч.2 ст.155 СК України, Конвенції про
права дитини, та порушує право
неповнолітнього як фізичної особи на
свободу пересування, передбачене ч.1
ст.313 ЦК України, а тому підлягає
судовому захисту.

Тому вимоги про надання дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди матері підлягають задоволенню,
як такі, що ґрунтуються на законі,
підтверджені встановленими
обставинами та перевіреними наданими
доказами.

Зважаючи на обставини справи суд
знаходить можливим надати дозвіл на
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди матері у супроводі батька з
урахуванням рекомендацій органу з
питань опіки, піклування та
усиновлення служби у справах дітей
виконавчого комітету Бердянської
міської ради.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 15, 57 -61, 212 - 215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Надати дозвіл на тимчасовий вивіз
неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Бердянськ, Запорізької
області Україна (свідоцтво про
народження Серія НОМЕР_1, видане
відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Бердянську
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області 05.01.2010 року, актовий запис №772
від 07.08.2009 року) за межі України до
Турецької Республіки та Туніської
Республіки в період з 15.09.2014 року по
15.11.2014 року для відвідування родичів та
для лікування у супроводі його батька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина
Республіки Туніс, без згоди та
супроводу його матері ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України.

Надати дозвіл ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянину Республіки
Туніс, на виготовлення проїзних
документів для виїзду за межі України
до Турецької Республіки та Туніської
Республіки в період з 15.09.2014 року по
15.11.2014 року на неповнолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бердянськ,
Запорізької області Україна (свідоцтво
про народження Серія НОМЕР_1, видане
відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Бердянську
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області 05.01.2010 року, актовий запис №772
від 07.08.2009 року) без згоди матері
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки
України.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.І. Крамаренко