АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4346/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 623/4007/13-ц
« 23» червня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:
Головуючого судді: Бурлака І.В.,
Суддів: Карімової
при секретарі: Кривошеіної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області від 05 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ спільного майна
в с т а н о в и л а:
У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з зазначеним та в подальшому
уточненим позовом до ОСОБА_2. В
обґрунтування свого позову посилалася
на те, що з 26.12.1987 року по 10.10.2006 року
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі. Від шлюбу мають двох синів
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які є інвалідами
дитинства. Зазначила, що в період шлюбу
за спільні кошти вони набули спірне
майно, а саме: кіоск, що розташований по
АДРЕСА_1 та кіоск, що розташований по
АДРЕСА_2. Зазначила, що 27.10.2003 року
ОСОБА_2 уклав з Ізюмською міською радою
Харківської області договір оренди
незабудованої земельної ділянки
комерційного призначення за адресою:
АДРЕСА_3, загальною площею 30,0 кв. м.
строком на п'ять років для ведення
комерційної діяльності, а саме для
встановлення торгівельного павільйону
з продажу продовольчих товарів. 19.11.2008
року строк його дії подовжено на десять
років, тобто до 19.11.2018 року. 13.10.2004 року
рішенням виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області № 0878 надано дозвіл ОСОБА_2 на
розміщення павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_3»
за вказаною адресою. 11.01.2006 року ОСОБА_2
уклав з Ізюмською міською радою
Харківської області договір оренди
земельної ділянки загальною площею 50,0
кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 для
обслуговування і експлуатації
павільйону - крамниці з продажу
продовольчих товарів, строком на
десять років, тобто до 11.01.2016 року. 11.01.2007
року рішенням виконавчого комітету
Ізюмської міської ради Харківської
області № 0029 надано дозвіл ОСОБА_2 на
розміщення павільйону з реалізації
продовольчих товарів за вказаною
адресою. Вважала, що зазначені кіоски є
спільною сумісною власністю подружжя.
Зазначила, що рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 08.11.2013 року стягнуто з
ОСОБА_2 аліменти на її користь на
утримання ОСОБА_3 у розмірі ? частини зі
всіх видів заробітної плати щомісячно,
однак ці аліменти не є достатніми для
лікування і духовного розвитку їхніх
дітей, що є підставою для збільшення
розміру її частки у спільному майні
подружжя. Просила поновити строк
позовної давності, здійснити поділ
спільного майна подружжя, збільшити її
частку у спільному майні подружжя з ? на
? частини, виділити їй у власність ?
частин кіоску, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та ? частин кіоску,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
виділити у власність ОСОБА_2 ? частин
кіоску, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та ? частин кіоску, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 позов не визнав та звернувся до
суду з зустрічним та в подальшому
доповненим позовом до ОСОБА_1 В
обґрунтування свого позову посилався
на те, що з 26.12.1987 року по 10.10.2006 року вони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
але після розірвання шлюбу
продовжували жити однією сім'єю, мали
фактичні шлюбні стосунки, спільний
бюджет, вели спільне господарство до
23.01.2013 року. Зазначив, що під час
проживання однією сім'єю придбано на
ім'я ОСОБА_1 автомобіль номерний знак
НОМЕР_1 марка ВАЗ, модель 21703, колір
червоний, рік випуску 2008 та на її ім'я
укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу № 0 від
21.03.2008 року. Згідно висновку про
незалежну оцінку від 30.12.2013 року
вартість вказаного автомобіля
становила 52900,00 грн. Просив розділити
майно, придбане під час проживання з
ОСОБА_1 однією сім'єю, визнати за ним
право власності на ? частину автомобіля
марки ВАЗ, модель 21703, номерний знак
НОМЕР_1 колір червоний, рік випуску 2008,
зобов'язати ОСОБА_1 сплатити йому ?
частину вартості автомобіля в розмірі
26450,00 грн., встановити факт його
проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю з
10.10.2006 року по 21.01.2013 року.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 28 січня 2014
року - позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 05 травня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та
зустрічному позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати в
частині відмови у задоволенні її
позовної заяви, ухвалити в цій частині
нове, яким її позовну заяву
задовольнити. При цьому посилалася на
неповне з`ясування судом обставин
справи, що мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, не звернув
уваги на те, що до суду надано достатньо
документів, які підтверджують про
наявність спірного майна, яке
являється об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, тобто
їхньою власністю.

Судова колегія, заслухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне апеляційну скаргу -
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції, з
висновком якого погоджується судова
колегія, обґрунтовано виходив з того,
що вказані павільйони не набули
статусу об'єкта права власності, тому
не можуть бути і об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 316 ЦК України
передбачено, що право власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з 26.12.1987 року по
10.10.2006 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу
рішенням Ізюмської міської ради 15
сесії 24 скликання № 508 від 27.06.2003 року
«Про відведення в оренду земельної
ділянки комерційного призначення
суб'єкту підприємницької діяльності -
фізичної особі ОСОБА_1.» вирішено
передати в оренду земельну ділянку
комерційного призначення площею 30,0 кв.
м. суб'єкту підприємницької діяльності
- фізичній особі ОСОБА_2 строком на 5
років для встановлення торговельного
павільйону. 27.10.2003 року між Ізюмською
міською радою та ОСОБА_2 укладено
договір оренди вказаної земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_3 строком на 5
років для ведення комерційної
діяльності, а саме для встановлення
торговельного павільйону з продажу
продовольчих товарів, строк оренди
якого подовжено договором про внесення
змін до договору оренди земельної
ділянки від 19.11.2008 року на 10 років. Актом
державної технічної комісії про
прийняття закінченого будівництвом
об'єкта до експлуатації від 08.10.2004 року
рішенням державної технічної комісії
прийнято до експлуатації павільйон з
продажу продовольчих товарів за
адресою: АДРЕСА_3, який рішенням
виконавчого комітету Ізюмської
міської ради Харківської області від
13.10.2004 року - затверджено та вирішено
ввести вищевказаний павільйон в
експлуатацію. Проте, доказів того, що
зазначений павільйон зареєстрований в
порядку, встановленому законом,
матеріали справи не містять і в суді
апеляційної інстанції їх не надано.
Будь - яких правовстановлюючих
документів на цей павільйон сторони не
надали.

Рішенням Ізюмської міської ради 53
сесії 4 скликання № 2244 від 29.12.2005 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в спільну
оренду фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_5, а не ОСОБА_1 та фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_2 площею 50, 0 кв. м., яка
розташована в межах території
Ізюмської міської ради по АДРЕСА_1 для
обслуговування та експлуатації
павільйону - крамниці з продажу
продовольчих товарів терміном на 10
років. 11.01.2006 року між Ізюмською міською
радою, фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_5 та фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_2 укладено договір оренди
земельної ділянки площею 50,0 кв. м. по
АДРЕСА_1 Харківської області для
обслуговування і експлуатації
павільйону - крамниці з продажу
продовольчих товарів строком на 10
років. На підставі рішення виконавчого
комітету Ізюмської міської ради № 0029
від 11.01.2007 року ОСОБА_2 надано дозвіл на
розміщення торгового павільйону з
реалізації продовольчих товарів за
адресою: АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого
комітету Ізюмської міської ради
Харківської області від 21.12.2006 року
затверджено акт Державної комісії з
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта - павільйону -
магазину з продажу продовольчих
товарів по АДРЕСА_1 фізичних осіб -
підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та
вирішено ввести його в експлуатацію.
Проте, доказів того, що зазначений
павільйон зареєстрований в порядку,
встановленому законом, матеріали
справи не містять і в суді апеляційної
інстанції їх не надано, тому посилання
ОСОБА_1 та її представника на те, що
зазначені павільйони є спільною
сумісною власністю подружжя, судовою
колегією не приймаються, оскільки
спростовуються вищезазначеними
матеріалами справи. Будь - яких
правовстановлюючих документів на цей
павільйон сторони не надали.

Дослідивши обставини справи повно та
надавши їм належну оцінку, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку стосовно того, що підстав для
визнання права власності за ОСОБА_1 на ?
частин павільйону по АДРЕСА_1 в м. Ізюм
та на ? частин павільйону по АДРЕСА_2 і
порядку поділу спільного майна
подружжя не має.

Погоджується судова колегія і з
висновком суду стосовно відмови ОСОБА_2
в задоволенні зустрічного позову. Як
вбачається з матеріалів справи
автомобіль ВАЗ, модель 21703, колір
червоний, рік випуску 2008 придбано
ОСОБА_1 після розірвання шлюбу і
відповідно до ст. 57 СК України є її
особистою приватною власністю, тому
підстав для визнання його як об'єкта
спільної сумісної власності подружжя
не має. Матеріали справи не містять
доказів того, що сторони після
розірвання шлюбу в період з 10.10.2006 року
по 21.01.2013 року знаходилися у фактичних
шлюбних відносинах, вели спільне
господарство, побут та бюджет.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, судова колегія
вважає, що підстав для задоволення
апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1. ст. 307, ст.ст.
308, 313, п. 1 ч.1.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 05 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Судді: