РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р.
м.
Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суду
Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Буга Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представників: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа без
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача ОСОБА_4, про
припинення права власності на 1/15
частини квартири, визнання права
власності на 1/15 частину зазначеної
квартири та усунення перешкод у
володінні і користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2013 ОСОБА_1, ОСОБА_4 звернулися в суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
припинення права власності на 1/15
частини квартири, визнання права
власності на 1/15 частину зазначеної
квартири та усунення перешкод у
володінні і користуванні майном
(квартирою АДРЕСА_1).

Свій позов аргументували тим, що ОСОБА_1
належить на праві власності 9/15 частки
зазначеної квартири; ОСОБА_4 5/15 частки
квартири; а відповідачу ОСОБА_2 1/15
частки квартири. Відповідач ОСОБА_2
живе у зазначеній квартирі з дочкою
ОСОБА_3.

Оскільки частка позивачів є значно
більшою частки відповідача, відповідач
відмовляється продати їм свою незначну
частку, яка не може бути виділена в
натурі, квартира є неподільною, їх
спільне проживання є неможливим,
відповідачі ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3
зареєстровані за іншою адресою
АДРЕСА_2, фактично самовільно вселилися
в спірну квартиру, а тому просили суд:
припинити право власності ОСОБА_2 на 1/15
частку спірної квартири, якій позивач
ОСОБА_1 зобов'язується сплатити
відповідну грошову компенсацію;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/15
частину спірної квартири; зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди у
володінні і користуванні позивачами
спірною квартирою, ухваливши рішення
про їх примусове виселення.

03.12.2013 ухвалою суду, в зв'язку з відмовою
позивача ОСОБА_4 від позову, було
закрито справу в частині позову ОСОБА_4
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права
власності на 1/15 частини квартири,
визнання права власності на 1/15 частину
зазначеної квартири та усунення
перешкод у володінні і користуванні
майном. ОСОБА_4 пояснив своє рішення
тим, що позов підписав не читаючи на
прохання доньки ОСОБА_1, яка діє
несправедливо по відношенню до нього
та своєї сестри.

03.12.2013 ухвалою суду ОСОБА_4 залученого
як третю особу без самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
відповідача.

25.06.2014 ухвалою суду за заявою позивача
залишено без розгляду позов в частині
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідачів усунути перешкоди у
володінні і користуванні позивачами
спірною квартирою, ухваливши рішення
про їх примусове виселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_5 підтримали свої
позовні вимоги з підстав зазначених
вище. Додатково повідомили, що позивач
в спірні квартирі не проживає, а
проживає в квартирі по АДРЕСА_3, яка
належить їй на праві власності. З
відповідачем ОСОБА_2 вона в неприязних
стосунках. Вказаний позов пов'язаний з
тим, що вона хоче розміняти спірну
квартиру на дві менші за площею, що б її
батько ОСОБА_4, який є особою похилого
віку, пенсіонером, в зв'язку з
неналежним матеріальним становищем
платив менше за комунальні послуги. А у
відповідачів є інше житло по АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_6 заперечили проти
позову. Повідомили, що в спірній
квартирі вони проживають разом з
батьком ОСОБА_4, частка яких разом є
значною. Іншого житла відповідачі не
мають. Вимоги заявлені позивачем
необґрунтовані та припинення права
власності ОСОБА_2 на частку спірної
квартири завдасть істотної шкоди
інтересам відповідачів та їх батьку
ОСОБА_4, який заперечує про їх
виселення. По АДРЕСА_2 відповідачі не
проживають, так як там відсутні
будь-які умови для цього, не підведені
комунікації (газ, світло, вода тощо).
Вони зверталися з відповідним позовом
до суду, що отримати у власність
вказану квартиру, але суд їм у цьому
відмовив. Вони не мають змоги
сплатити позивачу грошову компенсацію
його частки.

Третя особа ОСОБА_4 заперечив проти
задоволення позову. Пояснив, що з ним в
спірній квартирі проживає його донька
ОСОБА_2, та онука ОСОБА_3, і він заперечує
проти їх виселення та позбавлення
права власності їх на квартиру. Позивач
ОСОБА_1 має іншу квартиру по АДРЕСА_3, де
проживає постійно. Просив відмовити в
позові.

Суд вважає, що в задоволенні позову
слід відмовити з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні
згідно свідоцтва про право власності
на житло станом на 21.12.2000 квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 74,4 кв. м
належить ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 (а.с.9).

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав від 01.11.2010 право власності на
вищезазначену квартиру зареєстровано
за ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_1 по 1/3 за кожним
(а.с.10).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 20.12.2011 після смерті
матері ОСОБА_7 її частку успадкували (4/5)
ОСОБА_1, (1/5) ОСОБА_2 (а.с.11).

Як вбачається з витягу про державну
реєстрацію від 27.01.2012 за ОСОБА_1
зареєстровано на праві власності 4/15
зазначеної спірної квартири.

Згідно особового рахунку відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані по
АДРЕСА_2 (а.с.47).

Як вбачається з висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№ОС-147, виділити в натурі належну
ОСОБА_2 частку в розмірі 1/15 квартири
АДРЕСА_1 - неможливо; виконати розподіл
квартири АДРЕСА_1 в означених
ідеальних частках (по 9/15, 1/3 та 1/15 часток
з метою обладнання окремих ізольованих
квартир) - неможливо; виконати розподіл
квартири АДРЕСА_1 в означених
ідеальних частках (по 9/15 часток (ОСОБА_1)
та 6/15 часток (ОСОБА_4 та ОСОБА_2) з метою
обладнання окремих ізольованих
квартир) - неможливо; ринкова вартість
спірної квартири 442025 грн., а 1/15 частки
цієї квартири 29468 грн. (а.с.61-92).

Відповідно до квитанції№5281/з49 від
24.06.2014 позивач внесла на депозит Тер.
Управління державної судової
адміністрації 29468 грн. (а.с.117).

Як вбачається з витягу Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, за
ОСОБА_2 будь-якого нерухомого майна,
крім 1/15 частки спірної квартири (що
складає 13 кв. м від загальної площі 74,4
кв. м), не зареєстровано (а.с.118).

Відповідно до рішення Жмеринського
міськрайонного суду від 06.12.2012,
задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
визнано за ними в рівних частках (по1/2)
за кожним право власності на нерухоме
майно (квартиру АДРЕСА_2), в задоволенні
зустрічного позову Жмеринської
міської ради про виселення відмовлено
(а.с.121-122); рішенням від 17.01.2013
апеляційного суду Вінницької області,
рішення суду першої інстанції в
частині визнання права власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасовано і
в цій частині позову відмовлено. В
решті рішення залишено без змін.
Рішення набуло законної сили. (а.с.123-124).

Суд приймає ці докази так як вони
зібрані з дотриманням вимог закону та
ніким не оспорюються.

У силу положень ст.ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається Главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування та
розпорядження часткою власності
здійснюється за згодою всіх
співвласників. А за відсутності згоди -
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Згідно з ст. 365 ЦК України, право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Суд при вирішенні даної справи, крім
вищевказаних спеціальних норм, також
враховує загальні засади цивільного
законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо
справедливості, добросовісності та
розумності з врахуванням прав та
інтересів усіх співвласників.

Ретельно вивчивши обставини справи суд
приходить до висновку, що позивач, який
бажає припинити право відповідачів на
частку у спільному майні шляхом сплати
грошової компенсації вартості частки в
майні, зловживає своїм правом,
реалізація його права порушить права
інших співвласників (відповідачів
ОСОБА_2 та її доньки ОСОБА_3, та третьої
особи ОСОБА_4), які не мають змоги
сплатити співвласнику грошову
компенсацію його частки.

Враховуючи те, що спірною квартирою
користуються лише відповідачі та третя
особа, відповідачі іншого житла
належного їм на праві власності чи
користування не мають, а позивач має
інше житло, що належить їй на праві
власності, а правовий режим спільної
часткової власності має враховувати
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших, припинення права
власності відповідачів ОСОБА_2 та її
доньки ОСОБА_3, завдасть істотної шкоди
їх інтересам та інтересам іншого
співвласника ОСОБА_4, а тому суд
приходить до переконання що даний
позов задоволенню не підлягає.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного суду України від
19.02.2014 по цивільній справі №6-4ц14 (для
пошуку в ЄДРСР (37520355).

Суд не приймає до уваги довідку про
хворобу позивача, свідоцтво про
народження сина ОСОБА_8, оскільки
вказані документи ніяким чином не
обґрунтовують заявлених нею позовних
вимог (а.с.106, 107, 108, 119).

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
врахуванням ст. 1 ЗУ «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних і
адміністративних справах» з позивача
на користь відповідачів (по 1/2 кожному)
слід стягнути судові витрати в
загальному розмірі 31670 грн., які
складаються з витрат за 6 год. 30 хв.
участі представника позивача ОСОБА_6,
який надавав правову допомогу у
судовому засіданні 03.12.2013, 24.12.2013, 28.05.2014,
05.06.2014, 18.06.2014, 25.06.2014.

На підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції
України, ст.ст. 3, ст.ст. 319, 358, 365 ЦК
України, керуючись статтями ст.ст. 3, 4, 6,
8, 10, 11, 15, 57, 60, 158, 174, 208, 209, 213-215, 367 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
НОМЕР_1), проживаючої по АДРЕСА_3 на
користь ОСОБА_2 судові витрати в
розмірі 1583 (одна тисяча п'ятсот
вісімдесят три) грн. 40 коп.; на користь
ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1583
(одна тисяча п'ятсот вісімдесят три)
грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду
А.М. Заярний