Справа № 133/1087/14-ц Провадження №
22-ц/772/2609/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сорока Д. В.Категорія:
53Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" серпня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Чуприни В.О.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою приватного малого
підприємства «Обрій» на додаткове
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 16.07.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
приватного малого підприємства
«Обрій» про стягнення невиплаченої
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2009 року позивач звернулася в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 11.07.2005 року вона перебувала у
трудових відносинах з ПМП «Обрій» та
працювала на посаді пекаря і 28.08.2007 року
була звільнена із займаної посади. При
звільненні з роботи, відповідач в
порушення вимог трудового
законодавства, розрахунок з нею не
провів, а тому з посиланням на
положення статтей 116, 117 КЗпП України,
просила стягнути з останнього на її
користь невиплачену заробітну плату,
компенсацію за невикористану
відпустку, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральну шкоду.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 17.06.2010 року
позов задоволено частково та стягнуто
з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_2
нараховану, але не виплачену їй при
звільненні з роботи заробітну плату за
червень, липень і серпень 2007 року в сумі
1 263, 97 грн..

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь
ОСОБА_2 невиплачену їй при звільненні з
роботи компенсацію за невикористану
відпустку - 50 календарних днів, за
період з 11 липня 2005 року по 28 серпня 2007
року в сумі 814, 64 грн..

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь
ОСОБА_2 1 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 16.07.2014 року доповнено
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 17.06.2010 року
та стягнуто з ПМП «Обрій» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільнені за
період з 28.08.2007 року по 04.11.2009 року в сумі
12692,65 грн..

Не погодившись із вказаним додатковим
рішенням суду, ПМП «Обрій» подано
апеляційну скаргу, в якій просить
додаткове рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні заяви
ОСОБА_2 про ухвалення додаткового
рішення відмовити, при цьому робиться
посилання на порушення норм
процесуального права.

В судове засідання представник ПМП
«Обрій» не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причин неявки не повідомив, а
тому згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України його
неявка не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_2 та її представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
вказавши на її безпідставність та
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи додаткове рішення, районний
суд виходив з того, що при звільненні
позивача з роботи, відповідач не провів
з нею розрахунок, чим було допущено
порушення вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП
України і що є підставою для стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено і підтверджено
матеріалами справи, що позивач з 11.07.2005
року по 28.08.2007 року працювала в ПМП
«Обрій» на посаді пекаря і станом на
час звернення до суду, а саме 04.11.2009 року
- заборгованість по заробітній платі
становила 1 263, 97 грн., заборгованість за
невикористану відпустку, 50 календарних
днів, за період з 11.07.2005 року по 28.08.2007
року становила 814, 64 грн., які позивачці
остаточно не були виплачені.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до роз'яснень
Конституційного Суду України,
викладених в рішенні від 22.02.2012 року №
4-рп/2012 у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо
офіційного тлумачення положень ст. 233
КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу
вказано, що за статтею 47 Кодексу
роботодавець зобов'язаний виплатити
працівникові при звільненні всі суми,
що належать йому від підприємства,
установи, організації, у строки,
зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в
день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про необхідність стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_2
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні.

Викладені в апеляційній скарзі
твердження щодо пропуску позивачем,
передбаченого ч.2 ст. 220 ЦПК України
строку на подачу заяви про ухвалення
додаткового рішення, є безпідставними,
оскільки вимогу про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, позивачем було заявлено
при звернення в суд з позовом і на той
час остаточний розрахунок з нею
проведений не був.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України
встановлено, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а тому,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку
перебігу строку звернення працівника
до суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
визначальним є день фактичного
розрахунку з працівником.

Крім того, не заслуговують на увагу
викладені в апеляційній скарзі
посилання на упередженість судді,
оскільки останні є недоведеними, а
також безпідставними є доводи про
розгляд справи некомпетентним судом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що додаткове рішення суду
першої інстанції відповідає вимогах
закону і підстав для його скасування не
має.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного малого
підприємства «Обрій» - відхилити.

Додаткове рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 16.07.2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ В.О.
Чуприна

З оригіналом вірно: