Справа №
РІШЕННЯ

Іменем
України

21 серпня 2014 року Оболонський районний
суд м. Києва в складі

головуючого судді
Богдан О.О.

при секретарях
Каракаю О.В., Пождемі В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3 про визнання права
власності у порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3
про усунення від права на спадкування
за законом,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про визнання права
власності у порядку спадкування за
законом. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року
померла його мати ОСОБА_4. Державним
нотаріусом Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори
заведено спадкову справу №1575/12.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого Державним
комунальним управлінням житлового
господарства Мінського району м. Києва
09.04.1996 року, ОСОБА_4 належала на праві
власності ? частина квартири, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На
підставі матеріалів спадкової справи
нотаріусом визначено, що позивач є
спадкоємцем 1/3 частки спадкового майна
матері.

06.11.2013 року, державним нотаріусом
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори відмовлено
позивачу у вчинені нотаріальної дії -
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом через відсутність
правовстановлюючого документу на
квартиру.

Після смерті матері залишилось
троє спадкоємців за законом : позивач
ОСОБА_1, його сестра ОСОБА_2 та сестра
ОСОБА_3. З відповідачкою склались
неприязні стосунки та вона відмовилась
добровільно надати нотаріусу документ
про право власності матері на квартиру.

На підставі вимог ст.ст.1216, 1218, 1261,
1268 ЦК України позивач заявив позовну
вимогу про визнання на ним права
власності на 1/3 частку від ? частки
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після ОСОБА_4., померлої
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, також просив
стягнути з відповідачки судові
витрати.

У лютому 2014 року відповідачка
ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3
про усунення від права на спадкування
за законом.

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4, яка
була матір»ю трьох дітей, а саме:
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та її, тобто позивачки
за зустрічним позовом ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина, а саме ? частина квартири
АДРЕСА_1, яка належала матері на праві
власності, набутої в порядку
безоплатної приватизації.

Заповіт спадкодавцем складено не
було.

Спадкодавець ОСОБА_4 з 1983 року та
до часу своєї смерті постійно
проживала разом з ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивачка за зустрічним позовом
зазначила, що вона є спадкоємцем першої
черги та у встановлений ст. 1270 ЦК
України строк звернулась до
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Крім неї до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1
ОСОБА_3 в порядку ст.1274 ЦК України
відмовилась від належної їй 1/3 частки
спадщини на користь ОСОБА_2.

Вважає, що ОСОБА_1 повинно бути
усунено від права на спадкування після
смерті матері ОСОБА_4, враховуючи
наступні обставини.

Спадкодавець ОСОБА_4 від першого
шлюбу мала двох дітей : ОСОБА_1 та
ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_4
та ОСОБА_7 за рішенням суду, ОСОБА_1
залишився проживати разом з батьком, а
ОСОБА_3 разом з матір»ю.

У квітні 1978 року спадкодавець
одружилась з батьком ОСОБА_2 ОСОБА_6

За життя мати за будь-якої
можливості турбувалась та піклувалась
про відповідача за зустрічним позовом.

У 1987-1991 роках, коли відповідач
відбував термін покарання за вчинений
злочин у місцях позбавлення волі, мати
його відвідувала, винаймала йому
адвоката, передавала передачі, вела з
ним листування.

У 1990-х роках відповідач бачився з
матір»ю зрідка. У 1992 році мати у
зв»язку з непрацездатністю за віком
вийшла на пенсію.

За все життя відповідач ніколи не
утримував свою матір та не надавав їй
ніякої грошової допомоги.

У 2003 році ОСОБА_4 перенесла
геморагічний мікроінсульт, що в
подальшому призвело до поступового
погіршення її здоров»я. Як наслідок, у
матері погіршилась пам»ять,
концентрація уваги, координація рухів,
зір, чутливість.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_6
Мати відмовилась від спадщини після
смерті чоловіка на користь ОСОБА_2

На час смерті батька у матері вже
з»явились симптоми тяжкої хвороби і
вона вже мала значні проблеми зі
здоров»ям, найбільшою з яких було
поступове встрачання пам»яті.

На похованні ОСОБА_6 мати жалілася
відповідачу на своє постійне погане
самопочуття, слабкість у тілі,
втрачання пам»яті. На той час мати вже
потребувала постійного піклування,
догляду та матеріальної допомоги.

Відповідач ніяким чином не
відреагував на скарги матері про її
поганий стан здоров»я.

За весь час з ІНФОРМАЦІЯ_6 року до
часу смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_5 року
відповідач жодного разу не з»явився її
відвідати та не надавав матері ніякої
допомоги.

Починаючи з 2009 року стан матері
настільки погіршився, що вона вже не
могла самостійно виходити з квартири. З
кожним наступним роком мати поступово
втрачала здоров»я та перестала
впізнавати ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживала
разом з ними.

Турбота та опіка, яку ОСОБА_2
надавала матері, полягала в
приготуванні та купівлі їжі, пранні,
обмиванні і переодяганні хворої,
супроводу її до лікарів, купуванні
ліків.

Особливе психологічне напруження
було визвано тим, що ОСОБА_2 вимушена
була постійно знаходитись біля матері
і спостерігати як безповоротньо змінює
її хвороба і все ж таки робити все
залежне від неї, щоб полегшити
страждання матері.

За 2 роки до смерті мати вже не
могла себе самостійно обслуговувати.
Виходити на вулицю, готувати їжу, іноді
навіть їсти, вдягатися, умиватися,
митися.

ОСОБА_3 інколи приїжджала
допомагати, але у 2011 році після смерті
її чоловіка, сестра сама важко
захворіла та перестала відвідувати
матір.

Ще через деякий час стан матері
настільки погіршився, що мати вже не
пізнавала своє відображення у
дзеркалі, не орієнтувалась у квартирі,
не ходила в туалет.

ОСОБА_2 звернулась у Київський
міський психоневрологічний диспансер
№3 по вул. Фрунзе,51, де матір взяли на
облік та призначили ліки. Після
приймання ліків стан матері не
покращився.

ОСОБА_4 хворіла на хворобу
Альцгеймера, яка є невилікованою.
Догляд за хворою людиною складає
основу терапії протягом всього часу
перебігу хвороби.

ОСОБА_4 почала втрачати вагу та
важила біля 40 кг, поводила себе
неадекватно : виламувала розсувні
двері між кімнатами, викидала речі із
шафи, розбила дзеркало. Така поведінка
матері стала небезпечною для ОСОБА_2 та
її неповнолітньої доньки.

Під час хвороби матері ОСОБА_2
було матеріально дуже важко
утримувати, опікуватись та лікувати
хвору матір і виховувати неповнолітню
доньку, яка залишилась з нею після
розлучення, існувала гостра потреба у
отриманні грошових коштів та допомоги
саме від відповідача.

Відповідач, як дієздатна,
працездатна та фізично здорова людина
мав змогу надавати своїй матері і
матеріальну допомогу і моральну
підтримку, а також доглядати її проте
усвідомлюючи це, свідомо нехтував
потребами матері.

Оскільки самостійно допомагати
матері вже не уявлялось можливим,
наприкінці квітня 2012 року ОСОБА_2
поклала її улікарню - у Київську міську
психоневрологічну лікарню №3, яка
знаходиться у Київській області,
Васильківському районі, смт
Глеваха,вул. Павлова,7.

У лікарні мати знаходилась до
своєї смерті - до ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Весь
цей час протягом 4-х місяців ОСОБА_2
особисто піклувалась про матір:
провідувала її по три рази на тиждень,
привозила продукти харчування,
купувала ліки. За весь час перебування
у лікарні ні сестра, ні брат мати не
відвідували.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 не бачила 8 років,
станом матері він ніколи не цікавився,
хоча ні адреса, ні телефон не
змінювався. Поховала матір позивачка
також за власний рахунок. Відповідача
на похоронах не було.

На підставі вимог абз.2 ч.3ст. 1224,
ч.5,ч. 6 ст. 1224 ЦК України ОСОБА_2 заявила
зустрічну позовну вимогу про
встановлення факту ухилення ОСОБА_1 від
виконання обов»язку щодо утримання
спадкодавця ОСОБА_4 та про усунення
його від права на спадщину за законом
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року
матері.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 свій позов підтримав, проти
зустрічного позову заперечував. З
приводу зустрічних позовних вимог
пояснив, що після розлучення його
батьків, він у 7 років залишився
проживати з батьком та дідом. Квартиру
АДРЕСА_1 отримала його мати у січні 1983
року на сім»ю у складі 5 осіб, на нього в
тому числі. Квартира складається з
чотирьох жилих кімнат. Знає, що відчим
був проти його проживання з матір»ю в
сім»ї і запропонував матері обирати чи
його, чи сина. Тоді у них народилась
донька ОСОБА_2. Він сам не хотів жити з
відчимом. Проте неодноразово він тікав
від батька до матері. Коли у 12 років він
втік від батька до матері, бо батько
вживав спиртні напої, мати його не
пустила на поріг, сказавши, що її
чоловік проти. Тоді він з матір»ю
декілька років не спілкувався, але
згодом зрозумів це і почав спілкування.

Пояснив, що двічі відбував
покарання у місцях позбавлення волі.
Перший раз за вироком Печерського
районного суду м. Києва за ст. 94 КК
України з листопада 1986 року, звільнився
у 1996 році. Мати його відвідувала.
Батько його тоді вже помер, а мачуха у
1999 році визнала його таким, що втратив
право користування жилою площею
квартири АДРЕСА_6, де він був
зареєстрований у той час, оскільки він
проживав з дружиною ОСОБА_10 З дружиною
він розлучився у 2004 році та в шлюбі має
15-річну доньку, яка проживає у АДРЕСА_2.
У 2004 році був засуджений за ст. 185 ч.5 КК
України умовно, проте був у розшуку,
оскільки проживав у дружини і не
повідомив про це, у зв»язку з чим було
змінено покарання на позбавлення волі.
Останній другий раз був затриманий
23.10.2010 року і звільнився 13.11.2012 року вже
після смерті матері.

До затримання з 2005 року по 2007 рік
він періодично пропонував ОСОБА_2
лікувати маму у інституті
геронтології, проте вона відмовилась. З
місць позбавлення волі до літа 2010 року
він не писав у зв»язку з тим, що не
дозволяли у колонії з особливим
режимом. Після того як був переведений
у 2012 році до установи суворого режиму,
зміг зателефонувати, але
безрезультатно. Попросив знайомого
ОСОБА_8 допомогти розшукати сестру.
ОСОБА_8 залишив сестрі записку з
номером телефона і вона
зателефонувала, але вже після смерті
матері.

Зазначив, що сестра ОСОБА_2
перешкоджала йому у зустрічах з
матір»ю. Коли він приходив до матері до
2010 року, то розмовляв з нею через двері,
які вона не могла відчинити, тому
підтвердити цей факт ніхто не зможе.
Він приїжджав до матері, привозив
декілька разів продукти разом з
колишнім тестем. Іншої допомоги надати
не міг - до 2010 року мав заробіток
близько 1500 грн. Знає, що мати отримувала
пенсію. Надати допомогу у догляді за
матір»ю не міг, оскільки перебував у
місцях позбавлення волі. До цього часу
до нього за допомогою не зверталися і
він її надавати не мав можливості.

На даний час, ОСОБА_1 зазначив, що є
особою без постійного місця
проживання, на роботу його не
приймають, оскільки він не має
реєстрації. Проживає у друзів, житла ні
у користуванні ні у власності не має. У
2004 році проживав у ОСОБА_3, але вони
посварилися і сестра не бажає з ним
спілкуватися, вона змінила адресу і
йому не повідомляє. Пояснив, що
відповідачка відноситься до нього
упереджено через те, що він був
засуджений і не бажає з ним ділити
площу та домовлятися, не дає і не давала
також номер телефона сестри. Просив
його позов задовольнити, в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Відповідачка за первісним
позовом та позивачка за зустрічним
позовм ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти позову ОСОБА_1 заперечувала.
Зустрічний позов просила задовольнити.
Підтримала викладене нею в позовні
заяві та пояснила, що ніколи не чинила
перешкоди у спілкуванні матері з сином.
Проте за її присутності він до матері
не приходив, нічого не приносив. Мати
вона дійсно замикала, оскільки мати
втрачала пам»ять ії не можна було
залишати ключі. З 2006 року вона брата не
бачила, телефоном не спілкувалися. Сама
до нього з питання надання допомоги не
зверталась. Підтвердила, що за 2 місяці
до смерті матері вона знайшла записку в
дверях, в якій було повідомлено, що
ОСОБА_1 відбуває покарання та просили
зателефонувати. Після смерті матері
вона зателефонувала. Вважає, що брат
заявив про себе тільки тоді, коли
залишилась спадщина, проте не має на
неї жодного права, оскільки не
допомагав матері, яка потребувала
догляду.

Третя особа у справі ОСОБА_3 в
судовому засіданні пояснила, що її та
сторін мати ОСОБА_4 з 2006 року
потребувала матеріальної допомоги та
догляду. Свого брата ОСОБА_1 з 2006 року
вона не бачила, йому телефонували, але
він не відповідав. Останній раз бачила
його на похоронах відчима у 2006 році. До
сина мама завжди відносилась добре,
допомагала, коли він відбував
покарання, листувалась з ним. Вважає, що
позивач має меркантильний інтерес в
отриманні спадщини, на яку, на її
погляд, він не заслуговує, оскільки не
надавав допомоги спадкоємиці, яка її
потребувала, хоча мав таку можливість.
Просила в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2
задовольнити.

Суд, вислухавши сторони, свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_17,
дослідивши письмові докази у справі,
встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4,
про що складено відповідний актовий
запис № 14911 відділом реєстрації смерті
у м. Києві (а.с.41).

За життя 31.01.1983 року ОСОБА_4
отримала ордер серії Б №14874, на сім»ю з
5 осіб, на право зайняття
чотирьохкімнатної квартири жилою
площею 56,0 кв.м АДРЕСА_1. До складу сім»ї
увійшли чоловік та троє дітей, в тому
числі ОСОБА_1 (а.с.175).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого 09.04.1996 року
Державним комунальним управлінням
житлового господарства Мінського
району м. Києва квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_4, ОСОБА_6,ОСОБА_3, ОСОБА_2
(а.с.89).

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6
року ОСОБА_4 відмовилась від прийняття
спадщини чоловіка на користь доньки
ОСОБА_2 ОСОБА_2 звернулась до
Одинадцятої київської державної
нотарільної контори у встановлений
законом строк з заявою про прийняття
спадщини, що підтверджується копією
спадкової справи №1688. На час розгляду
даної справи ОСОБА_2 не оформлено право
власності на спадщину за законом після
смерті батька.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина, зокрема, ? частина квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
спадкової справи №1575/2012 , відкритої
нотаріусом Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори
(а.с.77-96).

Заява про прийняття спадщини
ОСОБА_4 подана в порядку ст.ст. 1269, 1270 ЦК
України ОСОБА_1, ОСОБА_2 Також подана
заява про відмову від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_2 від
спадкоємця ОСОБА_3.

Судом встановлено, що спірною
частиною спадкового майна є 1/3 частина
від ? частки квартири АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_4 на час смерті.

Свідоцтвом про народження,
виданим повторно відділом реєстрації
актів цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м.
Києві підтверджується, що ОСОБА_1 є
сином ОСОБА_4 а.з. № 601 від 25.04.1969 року
(а.с.80).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народежння, є дочкою спадкодавиці, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження та свідоцтвом про шлюб, в
якому змінено прізвище з ОСОБА_3 та
ОСОБА_3 (а.с.86-87).

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дочкою
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - свідоцтво про
народження видане Печерським ЗАГС а.з.
№445 (а.с.84). В шлюбі ОСОБА_2 змінено
прізвище на ОСОБА_2, що засвідчується
свідоцтвом про шлюб, виданим відділом
реєстрації актів ромадянського стану
Мінського району м. Києва 16.01.1999 року
(а.с.83 оборот).

Постановою про відмову у вчиненні
нотаріальної дії 06.11.2013 року відмовлено
ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії -
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, в зв»язку з відсутністю
правовстановлюючого документу на
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 94 оборот).

Свідок ОСОБА_11, яка є лікарем
Київської міської психоневрологічної
лікарні №3, що знаходиться у Київській
області Васильківському районі смт
Глеваха, вул. Павлова,7, підтвердила в
судовому засіданн, що ОСОБА_4 з 26.03.2012
року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року перебувала у
даній лікувальній установі у зв»язку з
тяжким психологічним прогресуючим
захворюванням. Стан хворої був тяжкий
та призвів до смерті. За час
перебуванні у лікарні до хворої
приїздила лише ОСОБА_2, яка належним
чином опікувалась нею, привозила їжу,
прогулювалась з нею поки це було
можливо. Хвора страждала на розлад
розумової діяльності і потребувала
спеціального догляду, що наприкінці її
життя ОСОБА_2 в домашніх умовах вже
забезпечувати не могла.

Пояснення ОСОБА_2, лікаря ОСОБА_11
підтверджуються медичними довідками,
зокрема, Київської міської
психоневрологічної лікарні №3,
виписним епікрізом, відповідно до
якого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувала
на стаціонарному лікуванні з 26.03.2012
року по 03.07.2012 року з діагнозом судинна
деменція. F 01.8. Зазначено, що психічно
хвора близько 7 років. Різке погіршення
настало 2 роки тому, перестала себе
обслуговувати. Хвора була виписана
додому у супроводі доньки (а.с.68).

З медичної карти хворої ОСОБА_4
Київської міської психоневрологічної
лікані №3 вбачається госпіталізація
12.07.2012 року та виписана у зв»язку зі
смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 року(а.с.69-31 оборот).

Журналом обліку відвідування
хворих Київської міської
психоневрологічної лікарні №3
підтверджується, що хвору ОСОБА_4
періодично відвідувала лише ОСОБА_2,
передавала їжу (а.с. 97-142).

На підтвердження стану здоров»я
ОСОБА_4 з 1997 року ОСОБА_2 надано виписки
з історії хвороб алергічного
відділення КМКЛ №8 (а.с.144-149) з яких
вбачається, що померла за життя хворіла
бронхіальною астмою, хронічними
обструктивними бронхітами,
пневмофіброзом емфіземи легенів,
атеросклерозом судин головного мозку.
Хвора перебувала на лікуванні у 1997 році
та була виписана додому у стані
ремісії.

Свідок ОСОБА_12, який є сусідом
померлої, свідки ОСОБА_13 - подруга
ОСОБА_2, ОСОБА_14 - сусідка, ОСОБА_19 -
подруга відповідачки, в судовому
засіданні підтвердили, що здоров»я
ОСОБА_4 з 2009 року різко почало
погіршуватися. Доглядати за нею ОСОБА_2
було дуже важко, потрібно було ще
працювати і дитину самою виховувати.
Вже у 2009 році мати могла заблукати,
заговорювалась, а тому з дому її одну
донька не випускала, але і залишати її
одну не могла, тому що ОСОБА_4 вела себе
неадекватно. Підтвердили, що лише
ОСОБА_2 здійснювала нагляд та утримання
матері, яка за своїм станом здоров»я
потребувала стороньої допомоги та
утримання. ОСОБА_1 вони не бачили,
матері він не допомагав, самоусунувся
від виконання свого обов»язку.

Свідок ОСОБА_16 в судовому
засіданні пояснив суду, що у 2009 році
працював разом з позивачем на СТО і
ОСОБА_1 йому розповідав 3-4 рази, що їздив
до мами, але хтось з сестер його не
пустив, йому перешкоджають бачитися з
матір»ю. З сестрами відносини недобрі,
вони не бажають з ним спілкуватися.

Свідок ОСОБА_8 пояснив судовому
засіданні, що знає ОСОБА_1 близько 6-7
років. На початку серпня 2011 року
позивач знайшов його за телефоном та
просив допомогти знайти сестру ОСОБА_2
Він приходив за вказаною адресою і
врешті-решт залишив записку. Свідок
підтвердив, що ОСОБА_1 не може знайти
контакт з сестрами. Крім того, позивач
не мав фізичної можливості доглядати
мати перед смертю.

Свідок ОСОБА_17, яка є двоюрідною
сестрою сторін, в судовому засіданні
підтвердила пояснення сторін в частині
взаємовідносин матері та сина за часів
дитинства. Пояснила, що свекор
померлої та дідусь позивача після
розлучення його батьків купив їх
матері будинок, який мали зносити і
таким чином ОСОБА_4 мала змогу отримати
чотирикімнатну квартиру, яка була
отримана в тому числі і на позивача, але
він в ній ніколи не жив, оскільки був
залишений у батька, а у матері була інша
сім»я. Підтвердила, що ОСОБА_4.
переживала за сина завжди, приїздила до
місць позбавлення волі, передавала
передачі, хвилювалась. Так склалось
його життя, що в родині батька була
мачуха, а в родині матері відчим, який
не бажав його бачити. Мати раділа, коли
у позивача була своя родина, дочка.

Свідок підтвердила і поясення
ОСОБА_2 про те, що увесь тягар по догляду
за психічно хворою матір»ю випав на неї
і вона належним чином його надавала.
Разом з тим вважає, що позивач не мав
фізичної можливості це зробити. Їх мати
думала, що діти розберуться зі спадком,
але так не вийшло. ОСОБА_2 називає
позивача «зеком» не бажає спілкуватися
та щоб він жив в її квартирі, сказала,
що і ОСОБА_3 не хоче спілкуватися. До
матері за її життя він попасти не міг.
Спілкування уникали.

На підставі викладених вище
доказів, судом встановлено, що ОСОБА_4 з
2007 року поступово починала хворіти -
втрачала пам»ять. З 2009 року потребувала
стороньої допомоги та догляду, ключі їй
ОСОБА_2 не залишала, закриваючи матір
вдома. Недієздатною ОСОБА_4 не
визнавалась, за 4 місяці до смерті
перебувала у психоневрологічнй
лікарні.

Довідкою про звільнення ОСОБА_1
підтверджується, що він відбував
покарання в установах Державної
кримінально-виконавчої служби з 23.06.2010
року по 13.11.2012року, на підставі вироку
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16.04.2004 року засуджений за ст.185
ч.5, 69 КК України до 3 років позбавлення
волі (а.с.162).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і н
припинилися внаслідок йогосмерті.

Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець
за законом має право прийняти спадщину
або не прийняти її.

На підставі викладеного суд
вважає доведеним та обґрунтованим
право ОСОБА_1 на отримання у спадщину 1/3
частки від ? частини квартири АДРЕСА_1,
що належала на праві власності ОСОБА_4
та відкрилась як спадщина після її
смерті.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст. 1224 ЦК
України не мають права на спадкування
за законом батьки та повнолітні діти, а
також інші особи, які ухилялися від
виконання обов»язку щодо утримання
спадкодавця, якщо ця обставина
встановлена судом.

За ч.5 ч.6 ст. 1224 ЦК України за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено,що вона
ухиляється від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Визначаючи підстави для усунення
від спадкування суд враховує, що
спадкоємець ОСОБА_4 потребувала
сторонньої допомоги з 2009 року, при
цьому місяць 2009 року доказами не
визначено, оскільки ОСОБА_4 поступово
втрачала здоров»я, до дня смерті
ІНФОРМАЦІЯ_5 року і відповідно до ст. 172,
ст. 202 СК України позивач є особою, яка
зобов»язана утримувати спадкодавця.
Спадкоємець ОСОБА_1 не надавав у цей
період ні матеріальної допомоги ні
допомоги у догляді за матір»ю.

При цьому суд враховує поведінку
позивача, розуміння ним свого
обов»язку щодо надання допомоги, а
також те, що позивач з 23.06.2010 року і на
день смерті матері перебував у місцях
позбавлення волі, а тому суд прийшов до
висновку, що ОСОБА_1 не мав фізичної
можливості надавати будь-яку допомогу
спадкодавцю, в тому числі і матеріальну
в той час, коли спадкодавець її
потребував. Факту відмови позивачем
надати допомогу спадкодавцю судом не
встановлено.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 не звертались за наданням
допомоги до ОСОБА_1 і до 2009-2010 року,
відповідачкою не доведено, наскільки і
якої саме допомоги потребувала ОСОБА_4
до 2009-2010 року, тобто до часу, коли
позивач перебував на волі, не доведено
наявність можливості ОСОБА_1 у наданні
допомоги, враховуючи ту обставину, що
він не проживав з матір»ю та сестрою і
надання допомоги у догляді в рівній
мірі сторонами було б можливим за
проживання сторін в одній квартирі,
оскільки мати не виходила з квартири, а
свого житла позивач не має.

Враховуючи вищевикладене,
оцінюючи у сукупності зібрані у справі
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 від
спадкування є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати в
розмірі 229,41 грн.

Керуючись ст.ст. 172, 202 СК України, ст.ст.
1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1224 ЦК України, п.6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
ст. ст.ст. 10,15, 60, 88, 212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_3 про визнання права
власності у порядку спадкування за
законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/3 частку від ? частки квартири
АДРЕСА_1, житловою площею 56,0 кв.м, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5
року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 229 грн.
41 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про усунення
від права на спадкування за законом
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4
відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Богдан О.О.