Номер провадження 22-ц/775/3091/2014
Головуючий в 1 інстанції: Тарасенко
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді:
Лоленко А.В.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І

при секретарі: Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки від 12
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Донецька обласна дирекція з
ліквідації збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я ,-

в с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я. Свої
вимоги мотивує тим, що він знаходився в
трудових правовідносинах з шахтою
«Кочегарка», працював робочим
підземної шахтної професії та отримав
професійне захворювання. Згідно
висновку МСЕК від 15.02.1993 року йому
вперше встановлено 50 % стійкої втрати
працездатності по професійному
захворюванню. Ушкодженням здоров'я
йому завдано моральну шкоду на
відшкодування просив стягнути з
відповідача 50000 гривень.

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 12 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Донецька
обласна дирекція з ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств» про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача оспорює обґрунтованість
судового рішення, ставить питання про
його скасування та ухвалення нового
рішенням про повне задоволення
заявлених позовних вимог та доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що суд неповно з'ясував всі обставини
справи, які мають значення для
правильного вирішення спору, рішення
винесено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зазначає, що ДП «Донецька обласна
дирекція з ліквідації збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств» є правонаступником шахти
«Кочегарка». Даний факт був
встановлений постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
15.05.2007 року, яка постановою Вищого
господарського суду України від 25.07.2007
року залишена без змін, тобто цей факт
не потребує доказування, а тому саме
відповідач має відшкодувати позивачу
моральну шкоду, завдану внаслідок
отримання на шахті професійного
захворювання.

В судове засідання апеляційного
суду сторони не з'явилися, про день та
час розгляду справи повідомлені
належним чином, їх неявка не
перешкоджає розгляду справи та суд
вважає можливим розглянути справу у їх
відсутність.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, вивчив матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При розгляді справи судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1
перебував у трудових відносинах з
шахтою «Кочегарка» ДП «Артемвугілля»,
де отримав професійні захворювання, що
спричинило стійку втрату професійної
працездатності. Висновком МСЕК від
15.02.1993 року позивачу було вперше
встановлено 50% втрати стійкої втрати
працездатності по професійному
захворюванню.

Рішенням про ліквідацію збиткових
вугледобувних та вуглепереробних
підприємств прийнято Кабінетом
Міністрів України № 280 від 28.03.1997 року
та № 1205 від 19.09.2001 року.

Згідно Постанови Кабінету
Міністрів країни № 939 від 27.08.1997 року
«Про затвердження порядку ліквідації
збиткових вугледобувних та
вуглепереробних підприємств»
Горлівська виконавча дирекція по
ліквідації шахт ДП
«Донвуглереструктуризація»
призначена заказчиком та виконавцем
робіт, передбачених проектами
ліквідації шахт. При виконанні цих
робіт відповідає лише за суворе
дотримання вимог проектів ліквідації,
є правонаступником шахти «Кочегарка»
лише в частині основних виробничих
засобів, що передані їй для виконання
ліквідаційних робіт. Юридична
ліквідація шахти «Кочегарка» без
правонаступника відбулася за рішенням
міського голові № 12-р від 15.01.1999 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1., суд
першої інстанції, всупереч доводів
апеляційної скарги позивача,
обґрунтовано виходив з того, що
правові підстави для стягнення з
підприємства відповідача моральної
шкоди на користь позивача відсутні.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та фактичним обставинам справи.

Посилання позивача у скарзі на ті
обставини, що факт правонаступництва
відповідачем прав та обов'язків шахти
«Кочегарка» встановлений рішенням
суду , що набрало законної сили за яким
з відповідача стягнута заборгованість
шахти по виплаті та доставці пільгових
пенсій на користь УПФУ, суд не може
прийняти до уваги, оскільки згідно
наказу Міністерства вугільної
промисловості № 264 від 30.06.1998 року
(а.с.25-26) прийняв на себе заборгованість
шахти «Кочегарка» згідно із
розподільчим балансом, затвердженим
Мінвуглепромом.

Крім того, як встановлено судом,
висновком МСЕК від 15 лютого 1993 року
позивачеві вперше встановлено втрату
50% професійної працездатності
внаслідок професійного захворювання
(а.с. 31).

В зв'язку з цим право на відшкодування
моральної шкоди виникло у нього,
починаючи з 15 лютого 1993 року.

Згідно зі ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Також відповідно до частин 1, 2 ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набуття ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України
у справі за конституційним зверненням
НБУ щодо офіційного тлумачення
положення ч. 1 ст. 58 Конституції України
(справа про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів) від
09 лютого 1999 року зазначено, що дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набуття цим актом чинності та
припиняється з утратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, підчас дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України, в
редакції чинній на 15 лютого 1993 року,
підприємства, установи, організації
несуть у відповідності з
законодавством Союзу РСР і Української
РСР матеріальну відповідальність за
шкоду, заподіяну робітникам і
службовцям каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ними своїх трудових
обов'язків.

Закон України «Про охорону праці»
станом на 15 лютого 1993 року також не
передбачав право працівника на
відшкодування моральної шкоди у разі
ушкодження здоров'я під час виконання
трудових обов'язків.

Відповідно до п. 2 Правил відшкодування
підприємствами, установами,
організаціями шкоди, заподіяної
робітникам та службовцям каліцтвом або
іншим пошкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ними трудових обов'язків,
затверджених постановою Ради
Міністрів СРСР від 03 липня 1984 року № 690,
відшкодування шкоди полягає у виплаті
потерпілому грошових коштів в розмірі
заробітку (або відповідної його
частини), якого він був позбавлений
внаслідок втрати працездатності або її
зниження, за вирахуванням пенсії з
інвалідності в зв'язку з трудовим
каліцтвом, а також в компенсації
додаткових витрат, викликаних
пошкодженням здоров'я.

Таким чином, на час виникнення спірних
правовідносин діюче законодавство не
передбачало відшкодування потерпілим
від нещасного випадку на виробництві
завданої моральної шкоди.

Правила відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків були затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 червня 1993 року № 472 та підлягали
застосуванню з 1 липня 1993 року, а
статтею 237-1 КЗпП України, на яку
посилається позивач в обґрунтування
позовних вимог Кодекс Законів про
Працю був доповнений 24.12.1999 року.

Інші наведені в апеляційній скарзі
доводи є непереконливими, не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі вищевикладеного
апеляційний суд визнає, що рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У х в а л и в :

апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки від 12
листопада 2013 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: