Справа № 2/381/92/14 Головуючий у І
інстанції Ковалевська Л.М.Провадження
№ 22-ц/780/3190/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя; позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
права власності на частину будинку і
витребування майна з чужого
незаконного володіння; позовом ОСОБА_4
до виконавчого комітету Веприцької
сільської ради, ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_2 про встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на спадкове майно; позовом
ОСОБА_2 до Веприцької сільської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_1 про скасування рішення,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2006 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом про поділ
майна подружжя, посилаючись на те, що
перебувала з зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1 з 16 жовтня 1982 року по 25 червня 2004
року, від шлюбу мають повнолітню дочку.
За час перебування в шлюбі вони з
відповідачем придбали за спільні кошти
подружжя 12/25 частин житлового будинку
по АДРЕСА_1 та побудували літню кухню,
які розташовані на земельній ділянці
пл. 0,0943 га., що приватизована на ім'я
ОСОБА_1 Крім того, побудували будинок в
АДРЕСА_2, процент готовності 74 %, який
розташований на земельній ділянці пл.
0,12 га., яка також приватизована на ім'я
ОСОБА_1, а також придбали рухоме майно
на суму 5900000 грн. Після розірвання шлюбу
домовленості між нею та відповідачем
щодо розподілу майна не досягнуто, тому
вона звернулась до суду із вказаним
позовом. Вказувала, що рішенням
Веприцької сільської ради від 16 квітня
1991 року надано дозвіл на будівництво
садового будинку в АДРЕСА_2 на ім'я
ОСОБА_5, хоча вказаний дозвіл надавався
на ім'я її колишнього чоловіка ОСОБА_1
на підставі рішення загальних зборів
колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС. Просила
визнати за нею право власності на 6/25
частин житлового будинку з надвірними
спорудами в АДРЕСА_1, визнати
незаконним та скасувати рішення
виконкому Фастівської міської ради №
74/7 від 10 квітня 2001 року в частині
передачі ОСОБА_1 для приватизації
земельної ділянки в м. Фастові,
скасувати державний акт на право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_1, скасувати державну реєстрацію
акту; визнати незаконним та скасувати
рішення Веприцької сільської ради від
14 червня 2002 року відносно передачі у
приватну власність земельної ділянки
пл. 0,12 га. на ім'я ОСОБА_1 в с. Веприк,
скасувати державний акт на право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_1, скасувати державну реєстрацію
акту; визнати незаконним та скасувати
рішення виконкому Веприцької
сільської ради від 16 квітня 1991 року на
ім'я ОСОБА_5 про надання дозволу на
будівництво садового будинку по
АДРЕСА_2; стягнути з відповідача на її
користь 85464,60 грн., що відповідає ?
частині вартості будівельних
матеріалів.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що 12/25
частин житлового будинку в АДРЕСА_1
купувався не за спільні кошти подружжя,
а за кошти його батьків, які на той час
були розлучені і бажали отримати
квартири, так як даний будинок у плані
забудови міста мав бути знесений; саме
тому оформлено договір купівлі-продажу
частини вказаного будинку на його ім'я
та відповідно на його ім'я був виданий
дозвіл на будівництво сараю та літньої
кухні; які будувалися не за спільні
кошти подружжя, а за кошти його матері
та брата. Крім того, не є спільним
майном подружжя і не підлягає поділу
земельна ділянка пл. 0,12 га. по АДРЕСА_2,
оскільки рішенням Веприцької
сільської ради від 16 квітня 1991 року
вказана земельна ділянка була надана
його батькові ОСОБА_5 для будівництва
садового будинку, на яку батько
виготовив будівельний паспорт і до
смерті побудував будинок готовністю 74
%, але приватизував дану земельну
ділянку він, ОСОБА_1, оскільки його брат
відмовився від прийняття спадщини на
його користь. Просив відмовити ОСОБА_2 у
поділі 12/25 частин будинку та
присадибної земельної ділянки пл. 0,0943
га., літньої кухні, які розташовані по
АДРЕСА_1, а також садового будинку та
земельної ділянки пл. 0,12 га. по АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про
визнання права власності, посилаючись
на те, що вона разом з колишнім
чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_1
домовились про створення спільної
сумісної власності і придбали 12/25
частин житлового будинку по АДРЕСА_1, з
яких вона сплатила 5000 крб., колишній
чоловік 4000 крб., а сім'я сина коштів на
придбання будинку не вносила, але
будинок було оформлено на його ім'я;
літню кухню будували за її кошти та
кошти сина ОСОБА_4. Просила визнати за
нею право власності ? частину будинку
від 12/25 по АДРЕСА_1, недобудованої
літньої кухні з погребом в ній та
сараєм, а також земельної ділянки за
цією адресою.

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності на
спадкове майно, посилаючись на те, що
після смерті батька ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на недобудований батьком
будинок в АДРЕСА_2, який розташований на
земельній ділянці пл. 0,12 га., яка була
виділена батьку на підставі рішення
виконкому Веприцької сільської ради 16
квітня 1991 року; на будівництво садового
будинку батьком було отримано
відповідний дозвіл. ОСОБА_4 відмовився
від прийняття спадщини на користь
брата ОСОБА_1, але оскільки брат не
займався будівництвом будинку, то він
його добудував за власні кошти. Просив
визнати за ним право власності на
садовий будинок по АДРЕСА_2.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 березня 2014
року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено
частково, скасовано рішення виконкому
Фастівської міської ради № 74/7 від 10
квітня 2001 року в частині передачі
ОСОБА_1 для приватизації земельної
ділянки пл. 0,0943 га. по АДРЕСА_1;
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку та його
державну реєстрацію; визнано за ОСОБА_2
право власності на 6/25 частини будинку
по АДРЕСА_1, ? частину земельної ділянки
пл. 471,5 кв.м. по АДРЕСА_1; стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частину
вартості будівельних матеріалів, які
були використані на будівництво
садового будинку по АДРЕСА_2, що
становить 36828 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 5353
грн., в іншій частині позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна відмовлено.
Позов ОСОБА_2 до Веприцької сільської
ради задоволено, скасовано рішення
виконавчого комітету Веприцької
сільської ради від 16 квітня 1991 року
«Про надання дозволу на будівництво
садового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5».
Провадження в частині позову ОСОБА_2
про скасування рішення ІІ сесії ХХІV
скликання Веприцької сільської ради
від 14 червня 2002 року та скасування
державного акту на право приватної
власності на землю пл. 0,12 га.,
розташовану в АДРЕСА_2, виданого на ім'я
ОСОБА_1, закрито. В задоволенні позовів
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 березня 2014
року, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, просив
скасувати рішення суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення
про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню,
виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
закону не відповідає.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували
у зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 1982
року по 25 червня 2004 року (а. с. 17 т. 1, 10, 163
т. 3).

Рішенням виконавчого комітету
Веприцької сільської ради народних
депутатів від 16 квітня 1991 року
погоджено рішення загальних зборів
колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС від 18
лютого 1991 року, протокол № 1, про
виділення земельної ділянки пл. 0,12 га.
під будівництво садового будинку
батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в АДРЕСА_2,
дозволено будівництво садового
будинку ОСОБА_5 на виділеній земельній
ділянці, зобов'язано ОСОБА_5 в місячний
строк оформити документи на забудову в
районного архітектора (а. с. 50 т. 1). На
ім'я ОСОБА_5 виготовлено проект
забудови садиби в АДРЕСА_2 на садибі 0,12
га. (а. с. 51 т.1).

Також в матеріалах справи міститься
рішення виконавчого комітету
Веприцької сільської ради народних
депутатів від 16 квітня 1991 року, яким
погоджено рішення колгоспу ім. ХХІІ
з'їзду КПРС від 18 лютого 1991 року,
протокол № 1 про виділення земельної
ділянки пл. 0,12 га. під будівництво
садового будинку ОСОБА_5 в АДРЕСА_2,
дозволено будівництво садового
будинку ОСОБА_5 на виділеній земельній
ділянці, зобов'язано ОСОБА_1 в місячний
строк оформити документи на забудову в
районного архітектора (а. с. 59 т. 2).

На а.с. 60-62 т. 2 наявна обкладинка
протоколу № 4 засідання виконавчого
комітету Веприківської сільської ради
народних депутатів від 16 квітня 1991 року
та протокол № 1 загального зібрання
членів колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС с.
Веприк від 18 лютого 1991 року, на яких
заслухано заяву ОСОБА_1 про наділення
0,12 га. землі для забудови житлового
будинку по АДРЕСА_2, та вирішено її
задовольнити.

Згідно архівної довідки Фастівської
районної державної адміністрації від 22
серпня 2007 року № 58, ОСОБА_1 звертався із
заявою до колгоспу ім. 22 з'їзду КПРС с.
Веприк про виділення йому земельної
ділянки пл. 0,12 га. для забудови жилого
будинку по АДРЕСА_2. У книзі «Протоколи
№ № 1-12 засідань виконкому за 1991 рік» в
протоколі № 4 засідання виконавчого
комітету Веприківської сільської ради
народних депутатів від 16 квітня 1991 року
є рішення «Про погодження будівництва
садового будинку гр. ОСОБА_1» (а. с. 143 т.
3).

Згідно довідки Веприцької сільської
ради від 03 червня 1991 року, ОСОБА_5 будує
в с. Веприк дачний будинок і є
новозабудовником (а. с. 137 т. 3).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Державним нотаріусом листом від 18
вересня 1992 року повідомлено суд, що
нотконторою заведена спадкова справа
після смерті ОСОБА_5 01 квітня 1992 року
згідно заяв про прийняття спадщини
ОСОБА_1 та про відмову на його користь
ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину
не видавалось (а. с. 164 т. 1).

Згідно довідки Фастівського міського
бюро технічної інвентарізації від 17
лютого 1993 року № 631, ділянка АДРЕСА_2
знаходиться в користуванні ОСОБА_5,
який розпочав будівництво житлового
будинку, готовність складає 74 %.

Згідно довідки Фастівського міського
бюро технічної інвентаризації від 21
грудня 2005 року № 383, незакінчений
будівництвом жилий будинок АДРЕСА_2
проінвентаризовано 15 лютого 1993 року за
ОСОБА_5, відсоток готовності становить
74 % (а. с. 18 т. 1).

Актом державної прийомки в
експлуатацію садового домоволодіння
від 24 травня 2006 року пред'явлене до
здачі садове домоволодіння ОСОБА_5, що
знаходиться в с. Веприк, садовий
будинок АДРЕСА_2, прийнято із загальною
оцінкою «добре» (а. с. 23 т. 2). Технічний
паспорт на садовий будинок АДРЕСА_2
виготовлено у 2006 році на ім'я ОСОБА_5 (а.
с. 24 - 30 т. 2).

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя;
кошти, одержані як відшкодування за
втрату (пошкодження) речі, що належала
особі, а також як відшкодування
завданої їй моральної шкоди; страхові
суми, одержані за обов'язковим або
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає правильними
висновки суду першої інстанції про те,
що виконавчий комітет Веприцької
сільської ради 16 квітня 1991 року прийняв
рішення про погодження будівництва
садового будинку ОСОБА_5 та дозволив
будівництво, посилаючись на той самий
протокол зборів колгоспників, до якого
звертався з заявою не ОСОБА_5, а саме
ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги, що судом
проігноровано факт наявності дозволу
на забудову садового будинку на ім'я
ОСОБА_5, а також інші документи на його
ім'я, а на ім'я ОСОБА_5 є тільки копія
дозволу на забудову житлового будинку,
який ним не був реалізований, висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки інші документи на ім'я ОСОБА_5
є похідними від оскаржуваного рішення
і приймалися на його підставі.

Колегія суддів звертає увагу, що в
матеріалах справи знаходяться два
однакові бланки рішення виконавчого
комітету Веприцької сільської ради 16
квітня 1991 року, із заповненими полями,
різниця між якими полягає у особі,
відносно якої винесено рішення - ОСОБА_5
та ОСОБА_1

Оскільки апелянтом не надано іншого
протоколу загального зібрання членів
колгоспу ім. ХХІІ з'їзду КПРС с. Веприк
від 18 лютого 1991 року, яким би надався
дозвіл на будівництво садового будинку
на ім'я ОСОБА_5, та на який є посилання в
рішенні виконавчого комітету
Веприцької сільської ради 16 квітня 1991
року, а на ім'я ОСОБА_1 такий протокол в
матеріалах справи є, відтак рішення
виконавчого комітету Веприцької
сільської ради 16 квітня 1991 року
відносно ОСОБА_5 винесено безпідставно
і скасовано рішенням суду першої
інстанції правомірно.

Доводами апеляційної скарги дані
висновки суду першої інстанції не
спростовані.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що за змістом документів
ОСОБА_1 виділялась земельна ділянка для
будівництва житлового будинку, якого
він не будував, а предметом спору є
садовий будинок, побудований його
батьком ОСОБА_5, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи, а
саме рішенням виконавчого комітету
Веприцької сільської ради 16 квітня 1991
року відносно ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги, що на
будівництво даного будинку
витрачалися грошові кошти інших членів
його сім'ї, в тому числі батько та брат,
не впливають на законність прийняття
рішення виконавчого комітету
Веприцької сільської ради 16 квітня 1991
року.

Колегія суддів не може погодитися із
доводами апеляційної скарги, що суд не
надав оцінки документам на ім'я ОСОБА_5
на придбання будівельних матеріалів та
пояснення свідків, які суду пояснили,
що садовий будинок АДРЕСА_2 будувався
саме ОСОБА_5, оскільки, як вбачається із
доказів, наявних в матеріалах справи, в
придбанні будівельних матеріалів
брали участь ОСОБА_1, а також його
батько ОСОБА_5 та брат ОСОБА_4 Докази
участі даних осіб в будівництві
засвідчені також показаннями свідків.
Колегія суддів розцінює дані дії як
добровільну допомогу подружжю,
оскільки відшкодування здійснених
витрат від подружжя при цьому не
вимагалось як на час будівництва, так і
на даний час.

Згідно з ч. 3 ст. 331 ЦК України до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Отже, поділу між колишнім подружжям
підлягають матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2012 року встановлено, що вартість
садового будинку, надвірних будівель
на час проведення експертизи, що
розташовані за адресою АДРЕСА_2 з
врахуванням витрачених будівельних
матеріалів в період 1991-1992 років (без
газифікації) складає 170929,20 грн., в тому
числі вартість садового будинку
становить 132352,90 грн., ганку 10733,75 грн.,
туалету 6429,78 грн., вимощення 5453,61 грн.,
огорожа з воротами 15959,16 грн. (а. с. 29 т. 5).

Таким чином відповідають вимогам
закону та обставинам справи висновки
суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1
був забудовником дачного будинку і
отримав це право не як спадкоємець
після смерті батька, оскільки відсутнє
свідоцтво про право на спадщину, а як
особа, яка потребувала надання йому
земельної ділянки для будівництва,
тому рішення Веприцької сільської ради
від 16 квітня 1991 року підлягає
скасуванню. Враховуючи, що будівництво
садового будинку відбувалось в період
шлюбу, то стягненню з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 підлягає ? частина вартості саме
будівельних матеріалів, використаних в
процесі цього будівництва, що
становить 36828 грн. згідно висновку
експерта.

При цьому колегія суддів враховує, що
вартість будівельних матеріалів,
стягнутих судом на користь ОСОБА_2, в
розмірі 36828 грн., самою ОСОБА_2 рішення
суду не оскаржується.

Також із матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що 12 вересня 1988 року
ОСОБА_1 придбав 12/25 частин жилого
будинку в АДРЕСА_1, розташованого на
земельній ділянці пл. 600 кв.м. на
підставі договору купівлі-продажу.
Право власності зареєстровано у
Фастівському міському бюро технічної
інвентаризації 26 вересня 1988 року (а. с. 8
т. 1).

ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому
Фастівської міської ради народних
депутатів № 74/7 від 10 квітня 2001 року
передано у приватну власність земельну
ділянку пл. 0,0943 га. для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1,
та видано державний акт на право
приватної власності на землю IV-КВ № 016781
від 29 листопада 2001 року (а. с. 5 т.1, 42 т. 4).
Вказаним рішенням на підставі ст. ст. 6,
9, 22, 56, 67 ЗК України затверджено
технічну документацію по складанню
державних актів на право приватної
власності на землю громадянам на
території м. Фастова.

Також ОСОБА_1 на підставі рішення
Веприцької сільської ради народних
депутатів 11 сесії ХХІV скликання від 14
червня 2002 року передано у приватну
власність земельну ділянку пл. 0,120 га.
для ведення садівництва на території
Веприцької сільської ради, та видано
державний акт на право приватної
власності на землю ІІ-КВ № 085430 від 16
жовтня 2002 року (а. с. 8 т. 3, 41 т. 4).

Відповідає вимогам закону висновок
суду першої інстанції про те, що
оскільки 12/25 частин будинку по АДРЕСА_1
була придбана ОСОБА_1 під час
перебування у шлюбі, а кошти, які
надавались батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1
на придбання цієї частини будинку і
прибудову суд оцінює як матеріальну
допомогу подружжю, то дане майно,
оформлене на ім'я ОСОБА_1, є спільним
майном подружжя та підлягає поділу між
ними.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 70 СК
України щодо рівності часток подружжя
в спільному сумісному майні, суд
правомірно визнав за ОСОБА_2 право
власності на 6/25 частин вказаного
будинку.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 22 ЗК
України 1990 року, який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію
земельних ділянок», одержана
громадянином у приватну власність для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
земельна ділянка є його приватною
власністю, оскільки йдеться про
одержання громадянином частки із
земельного фонду, а не про спільно
нажите майно.

Згідно ст. 30 ЗК України 1990 року при
переході права власності на будинок і
споруди переходить право власності й
на земельну ділянку без зміни її
цільового призначення. У разі
будівництва на земельній ділянці
будівель і споруд право власності на
земельну ділянку відповідно виникає і
в учасників права спільної власності
на ці будівлі та споруди. Аналогічне
право в учасників спільної власності
на будинки та споруди виникає при
приватизації земельної ділянки, на
яких останні знаходяться, та які були
збудовані подружжям до приватизації.

Таким чином колегія суддів не може
погодитися із висновком суду першої
інстанції про те, що рішення
виконавчого комітету Фастівської
міської ради від 10 квітня 2001 року про
передачу спірної земельної ділянки у
приватну власність ОСОБА_1 та державний
акт на право приватної власності на
землю від 29 листопада 2001 року видані
без врахування прав позивача як
співвласника будинку, та із
скасуванням вказаного рішення у
частині, що стосується ОСОБА_1, та із
скасуванням виданого на його підставі
державного акту.

Порушень вимог закону при отримання у
власність вищезазначеної земельної
ділянки позивачем ОСОБА_2 доведено не
було.

Оскільки право власності на будинок по
АДРЕСА_1 було оформлено лише на ОСОБА_1,
а інших співвласників будинку на час
отримання у власність земельної
ділянки не існувало, виконавчий
комітет Фастівської міської ради не
мав передавати ОСОБА_1 земельну ділянку
в спільну сумісну власність із ОСОБА_2
та правомірно передав у власність
ОСОБА_1 як власника частини будинку
земельну ділянку.

Таким чином передбачені законом
підстави для скасування рішення
виконавчого комітету Фастівської
міської ради № 74/7 від 10 квітня 2001 року в
частині передачі ОСОБА_1 для
приватизації земельної ділянки пл. 0,0943
га. по АДРЕСА_1; скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку пл. 0,0943 га. за адресою АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_1 та скасування державної
реєстрації вказаного акту відсутні.

Висновки суду першої інстанції в цій
частині не ґрунтуються на законі, а
рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Таким чином, ОСОБА_2 не позбавлена
можливості звернутися до суду із
позовом про визнання права власності
на частину земельної ділянки
пропорційно до її частки у праві
власності жилого будинку.

Крім того, відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом із тим, суд першої інстанції
визнав за ОСОБА_2 право власності на ?
частину земельної ділянки розміром 471,5
кв.м. (943:2), що знаходиться по АДРЕСА_1, не
звернувши уваги, що таких позовних
вимог нею не заявлялося, суд фактично
вийшов за межі позовних вимог, а тому в
цій частині рішення не може залишатися
в силі та підлягає скасуванню.

Колегія судів приймає до уваги, що
судом при ухваленні рішення було
закрито провадження в частині позову
ОСОБА_2 про скасування рішення ІІ сесії
ХХІV скликання Веприцької сільської
ради від 14 червня 2002 року та скасування
державного акту на право приватної
власності на землю пл. 0,12 га.,
розташовану в АДРЕСА_2, виданого на ім'я
ОСОБА_1, однак рішення в цій частині
ніким не оскаржується і не є предметом
розгляду суду апеляційної інстанції.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині скасування рішення
виконавчого комітету Фастівської
міської ради № 74/7 від 10 квітня 2001 року
відносно ОСОБА_1, скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку пл. 0,0943 га. за адресою АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_1 та скасування його
державної реєстрації, а також визнання
за ОСОБА_2 права власності на ? частину
земельної ділянки розміром 471,5 кв.м.
(943:2), що знаходиться по АДРЕСА_1,
ухвалене за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
висновки суду зроблені із порушенням
та неправильним застосуванням судом
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову про скасування рішення та
державного акту.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи, ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права і
не може бути скасоване з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 березня 2014
року скасувати в частині визнання за
ОСОБА_2 права власності на ? частину
земельної ділянки розміром 471,5 кв.м.
(943:2), що знаходиться по АДРЕСА_1;
скасування рішення виконавчого
комітету Фастівської міської ради № 74/7
від 10 квітня 2001 року в частині передачі
ОСОБА_1 для приватизації земельної
ділянки пл. 0,0943 га. по АДРЕСА_1;
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку пл. 0,0943
га. за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 та
скасування державної реєстрації
вказаного акту та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог про скасування рішення
виконавчого комітету Фастівської
міської ради № 74/7 від 10 квітня 2001 року в
частині передачі ОСОБА_1 для
приватизації земельної ділянки пл. 0,0943
га. по АДРЕСА_1; скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку пл. 0,0943 га. за адресою АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_1 та скасування державної
реєстрації вказаного акту.

В іншій частині рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.