Справа № 145/1539/13-ц
Провадження №2/145/291/2014
РІШЕННЯ

іменем України

"05" червня 2014 р. Тиврівський районний
суд Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчак А. Г.

за участю секретаря
Мигдальської Н.М.

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про повернення коштів в зв'язку
із невиконанням зобов'язання,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в
якому вказує, що 14 лютого 2012 року
ОСОБА_4, в присутності ОСОБА_5 взяв у
нього, 30 000 доларів США, пообіцявши йому
надати допомогу в отриманні кредиту до
14.03.2012 року. В обумовлений строк ОСОБА_4
жодних дій спрямованих на виконання
взятих на себе зобов'язань не вчинив, а
отримані кошти йому не повернув. На
неодноразові звернення до відповідача
з 14.03.2012 року до 17.11.2012 року з вимогою
повернути отримані ним кошти отримував
відмову.

17.11.2012 року він зустрівся з
ОСОБА_4 та запропонував останньому
повернути кошти в розмірі 30 000
доларів США, на що ОСОБА_4 відповів, що в
даний час таких грошей у нього не має.
На підтвердження існування
домовленості між ним та ОСОБА_4 та з
врахуванням того, що він більше не
довіряв останньому було складено
розписку про зобов'язання виплатити
йому до 31.12.2012 року кошти в розмірі 30 000
доларів США, які були взяті ОСОБА_4 на
виконання зобов'язання.

31.12.2012 року ОСОБА_4 коштів в сумі 30 000
доларів США йому не повернув
зіславшись на тяжкий матеріальний
стан, однак завірив що найближчим часом
по частинам буде повертати йому взяті
кошти.

01.02.2013 року отримав переказ від ОСОБА_4
на суму 8 000 грн.

Станом на день звернення до суду ОСОБА_4
не повернув йому кошти, тому змушений
звернутися до суду для вирішення
питання у судовому порядку.

На підґрунті брехні збоку відповідача,
в нього виникла недовіра до нього. Дані
кошти він надавав добровільно на
особисту пропозицію ОСОБА_4,
розраховуючи на його порядність та
чесність, що він виконає взяті на себе
зобов'язання. На сьогоднішній день
він змушений замість того, щоб
працювати, чесно заробляти кошти,
тратити свій вільний час на відпочинок,
з своєю сім'єю, близькими та рідними,
він займається лише тільки умовлянням
ОСОБА_4 повернути кошти відповідно до
розписки. На цьому підґрунті в нього
почалися проблеми зі здоров'ям:
безсоння, відсутність апетиту,
підвищення артеріального тиску, що
призвело до госпіталізації в період з
11.02.2013р. по 19.02.2013 р. з попередньо
виставленим діагнозом лікарями
серцева недостатність. В нього
загострилися симптоми хвороби, що
супроводжуються нервовими зривами та
душевними стражданнями, які були
пов'язані з тим, що він дуже хвилювався
з приводу не повернення ОСОБА_4 взятих
коштів. Його думки пов'язані лише з
фактом обману відповідача відносно
повернення боргу.

В зв'язку з вище викладеним подав
заяву до правоохоронних органів щодо
неправомірних дій з боку ОСОБА_4
відносно нього.

Його моральний та фізичний стан з
кожним днем лише погіршується,
оскільки з початку ОСОБА_4 лише давав
обіцянки, щодо повернення коштів, то
тепер переховується та не визнає факту
отримання ним коштів.

Просить визнати ОСОБА_4 боржником перед
кредитором ОСОБА_3 та стягнути з
ОСОБА_4 на його користь грошову суму в
розмірі 236 822,17 грн., а також сплачену ним
суму судового збору в розмірі 2 521,62
грн., 3% річних від не повернутої суми за
2012 р. в розмірі 5 860,47 грн. відповідно до
ст. 625 ЦК України та 3% річних від не
повернутої суми за 2013 р. в розмірі 3 557,15
грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В ході судового розгляду ОСОБА_3
позов уточнив, просить стягнути
грошову суму 292463,53 грн., яку боржник
зобов'язаний повернути у зв'язку з
невиконаним зобов'язанням, 3% річних за
2013 р.в сумі 8026,02 грн., за 2014р. - 1513, 89 грн.,
витрати пов'язані з розглядом справи 1800
грн., на відшкодування моральної шкоди
10000 грн., сплачене державне мито 1800 грн.,
вказавши, що в позові ім'я відповідача
вказано Єфим, однак ОСОБА_4 так його
писав на російській мові, а на
українській воно пишеться ОСОБА_4, тому
просить стягнення проводити із ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримали, просять його задоволити з
підстав, викладених у позовній заяві.

ОСОБА_3 також пояснив, що він випадково
в м. Вінниця познайомився з ОСОБА_4, який
розповідав, що має зв'язки в м. Києві і
може надати допомогу в отриманні
кредитів. Після цього вони кілька разів
зустрічались, позичали один одному
гроші і повертали. Він з ОСОБА_5
вирішили розширити бізнес. Для цього
потрібно було отримати кредит. Він
звернувся до ОСОБА_4 з проханням надати
допомогу в отриманні кредиту під
мінімальні відсотки. ОСОБА_4 погодився
надати таку допомогу. Він в якості
майбутньої застави надав ОСОБА_4
документи на ПрАТ «Могилів-Подільський
шляхрембуд», директором і
співвласником якого є ОСОБА_5 ОСОБА_4
сказав, що в Києві люди вивчать дані
документи і нададуть кредит під
хороший процент. Ніяких письмових
договорів він із ОСОБА_4 не укладав.
14.02.2012 р. вони зустрілись на залізничній
станції в м. Могилів- Подільський, де
він передав ОСОБА_4 як винагороду та
оплату витрат, пов'язаних з отриманням
кредиту 30000 доларів США. Повіривши
ОСОБА_4, він не брав у нього ніяких
розписок. Через який банк мав бути
оформлений кредит, яка сума кредиту
мала бути, під який процент, він
пояснити не може, оскільки ОСОБА_4 йому
цього не казав. ОСОБА_4 говорив, що йому
(ОСОБА_3) зателефонують люди з Києва, їм
необхідно буде завезти оригінали
документів на фірму ОСОБА_5, а 30000
отриманих ним доларів мали перекритись
відсотком на кредит. Гроші передав
ОСОБА_4 як фізична особа, а кредит мав
бути оформлений на фірму ОСОБА_5.

Через кілька тижнів, після
неодноразових телефонних розмов з
ОСОБА_4, зрозумів, що той його уникає, не
вчинив ніяких дій щодо отримання
кредиту. Звертався в міліцію в
Могилів-Подільському, однак в діях
ОСОБА_6 шахрайських дій встановлено не
було. Він наполягав, щоб ОСОБА_4
повернув йому гроші. В грудні 2012 р.
ОСОБА_4 зателефонував і сказав приїхати
в с.Урожайне, він поверне йому гроші.
Він з ОСОБА_5 приїхали в с.Урожайне до
ОСОБА_4 Вони сиділи в дворі будинку за
столиком, оскільки ОСОБА_4 не хотів, щоб
його дружина знала цілі їх візиту. Це
було з 9-00 год. до 10-00 год. Його дружина
виходила один раз, виносила ОСОБА_4
куртку. І один раз виходила її бабушка.
ОСОБА_4 обіцяв в цей день повернути
гроші, йому хтось зателефонував і
ОСОБА_4 сказав, що гроші будуть пізніше
і сам запропонував написати розписку.
Розписку він писав власноручно, ніхто
йому не диктував. На те, що в розписці
було написано виплатити кошти, а не
повернути борг, він уваги не звернув. До
кінця року ОСОБА_4 гроші не повернув і
лише після неодноразових нагадувань
01.02.2013 р. перерахував 8000 грн. і більше
ніяких коштів йому не повертав.

Представник позивача ОСОБА_1 пояснила,
що ОСОБА_4 в усній домовленості
зобов'язався допомогти ОСОБА_3 зібрати
необхідні документи для отримання
кредиту за мінімальні відсотки та
знайти фінансову установу в м. Києві,
яка надасть такий кредит та наперед
отримав за це від ОСОБА_3 оплату своїх
послуг в сумі 30 000 дол. США. Взятих на
себе зобов'язань не виконав, отримані
кошти ОСОБА_3 не повернув і лише через
певний період, 17.11.2012 року написав
розписку, згідно якої, він визнав свій
борг перед ОСОБА_3 та зобов'язався
повернути йому вказану суму до 31.12.2012 р.,
однак у вказаний строк зобов'язань по
поверненню коштів знову не виконав і
лише 01.02.2013 року, через «Аваль Банк»
перерахував ОСОБА_3 8000 грн., чим ще раз
підтвердив свій борг перед ОСОБА_3, а
надалі продовжував ухилятись від
повернення коштів, тому 24.02.2013 року
ОСОБА_3 звернувся до Могилів -
Подільського РВ УМВС України у
Вінницькій області із заявою на
шахрайські дії з боку ОСОБА_4 і 18.06.2013
року кримінальне провадження з даного
приводу було закрито в зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_4 складу
кримінального правопорушення за ст.190
КК України, тому позивач змушений був
звернутись до суду за захистом своїх
прав. 27.11.2013 року, в той час, коли позов
вже перебував на розгляді в
Тиврівському районному суді ОСОБА_4
звернувся із заявою до Гніванського
МВМ про вимагання від нього грошей та
вчинення морального і психологічного
тиску. Згідно відповіді за підписом
начальника Гніванського МВМ від 11.01. 2014
року перевірку по даній заяві
припинено в зв'язку із тим, що факти
викладені в заяві ОСОБА_4 не знайшли
свого підтвердження.

ОСОБА_3 також завдано і моральну
шкоду, яка виразилась в моральних
стражданнях, які він переносить і на
даний час, він вимушений їздити по
заробітках, щоб повернути людям тих 30 000
дол. США, які він позичав у знайомих і
які передав ОСОБА_4, внаслідок чого він
втратив нормальні відносини і зв'язки
із оточуючими, погіршився стан його
здоров'я, він звертався за медичною
допомогою. Його моральний та фізичний
стан з кожним днем лише погіршується,
оскільки спочатку ОСОБА_4 лише давав
обіцянки щодо повернення коштів, а
тепер переховується та не визнає факту
отримання ним коштів. Моральну шкоду
оцінює в 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник ОСОБА_2 позов не визнали.
ОСОБА_4 пояснив, що до нього звернувся
його знайомий ОСОБА_3, щоб він допоміг
йому знайти покупця на земельну
ділянку із складським та гаражними
приміщеннями, розміщеними в м.
Могилів-Подільский. Зустрівшись в
Вінниці, в «Мегамолі» ОСОБА_3 передав
йому 2500 грн. та копії документів на
вказаний об'єкт. Під час розмови вони
визначились, що для вирішення даного
питання необхідно 8000 грн. Вони
домовились, що ОСОБА_3 йому зателефонує,
коли збере решту грошей. Через деякий
період ОСОБА_3 зателефонував йому і він
попросив свого знайомого ОСОБА_7, щоб
він завіз його в Могилів-Подільський,
де ОСОБА_3 передав йому 5500 грн. Він
намагався знайти покупців на вказаний
об'єкт, але ОСОБА_5 і ОСОБА_3 хотіли 4 млн.
грн., яких ніхто не давав. Ні про який
кредит чи надання послуг щодо сприяння
отримання кредиту мова ніколи не йшла,
ніяких письмових договорів з позивачем
ніколи не укладав. Терміну чи строку на
реалізацію об'єкта вони не визначали.
Потім захворів і 01.02.2013 р. повернув
ОСОБА_3 отримані від нього гроші в сумі
8000 грн. через банк. 17.11.2012 р. в період з
14-00 год до 15-00 год. до нього в с.Урожайне
приїхав ОСОБА_3 і два ОСОБА_5 (батько та
син) . Погрожували, що посадять в тюрму і
вимагали 60000 доларів США втраченого
прибутку. Потім зменшили суму до 30000
доларів США. Розписку він писав під
диктовку молодшого ОСОБА_5 і лише тоді
його відпустили. В цей день ні швидкої,
ні міліції він не викликав, заяви, що
під примусом написав розписку до
міліції не подавав.

Представник відповідача ОСОБА_2
пояснив, що ОСОБА_4 ніс витрати на пошук
покупця для продажу бази зі складами
(територія 14 га), за що ОСОБА_3 за два
рази передав йому 8000 грн. ОСОБА_3 хотів
продати базу за 4 млн. грн. Відповідно
до ст. 1046 ЦК України розписка може бути
пред'явлена лише на підтвердження
договору позики. В даному випадку
ОСОБА_4 позику від ОСОБА_3 не отримував,
тому дана розписка не засвідчує
укладення договору. Навпаки зі слів
позивача та його представника
вбачається, що ОСОБА_4 мав надати певні
послуги, а із змісту самої розписки
вбачається, що ОСОБА_4 зобов'язується
виплатити ОСОБА_3 гроші в сумі 30000
доларів США, однак не вказано за які
послуги і хто їх мав надати, тобто про
позику чи зобов'язання в розписці не
йдеться. Оскільки між сторонами не було
письмової угоди, то після повернення
коштів в сумі 8000 грн. ОСОБА_4 не вимагав
від ОСОБА_3 розписки, що він нічого не
винен.

Свідок ОСОБА_5 показав, що він з
позивачем хотіли взяти кредит для
розвитку бізнесу. ОСОБА_3 звернувся до
ОСОБА_4, який взявся допомогти в
отриманні кредиту під малий процент.
Вони зустрілись на залізничній
станції в Могилів-Подільському і при
ньому ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 30000 доларів
США, а документи на землю і на
підприємство він особисто передав
ОСОБА_4 раніше. Кредит мав бути
оформлений ПрАТ «Могилів-Подільський
шляхрембуд», директором та
співвласником якої він є. Яка сума
кредиту, який розмір відсотків мав бути
він знає. ОСОБА_4 сказав, що люди вивчать
документи на підприємство, оцінять
його, а потім визначаться із сумою
кредиту. Вказане підприємство вони на
продаж не виставляли і ніякі розмови
про його продаж із ОСОБА_4 не велись.
Коли в листопаді 2012 р. ОСОБА_4 викликав
їх в с.Урожайне Тиврівського району,
вони розмовляли в дворі його будинку в
спокійній обстановці, без погроз. Один
раз виходила дружина ОСОБА_4, один раз
бабка. ОСОБА_4 сказав, що мають підвезти
гроші, потім до ОСОБА_4 був телефонний
дзвінок і він сказав, що гроші будуть
пізніше та запропонував написати
розписку, яку писав на власний розсуд.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, дослідивши матеріали справи
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити, виходячи з наступного.

Згідно розписки від 17.11.2012 р. (а.с.
97) ОСОБА_4 зобов'язався виплатити
ОСОБА_3 30000 доларів США до 31.12.2012 р.
Доказів, що вона написана ОСОБА_4 під
психічним чи фізичним тиском не
надано.

Свідок ОСОБА_9 показала, що знайомі з
ОСОБА_4 близько 10 років, він наймає в
них кімнату. В листопаді 2012 р., в другій
половині дня, до них в хату ввірвались
два незнайомих чоловіки, третій
чоловік похилого віку також намагався
зайти в будинок, однак вона їх не
впустила, викликала з хати ОСОБА_4, і
вони сіли в дворі за столиком. Вони
кричали на ОСОБА_4, заставляли його
підписувати якісь папери, він
відмовлявся, але потім підписав.
Знаходились вони в подвір'ї біля 30 хв.
Вона була в дворі і все чула, спір йшов
про гроші. 06.12.29012 р. ОСОБА_4 зробили
операцію.

Свідок ОСОБА_10 показала, що ОСОБА_4
квартирує в неї близько 6 років. Більше
року назад до них приїхали 2-3 чоловіки і
біля 30 хвилин вимагали від ОСОБА_4 гроші
і підпис. Після даної розмови ОСОБА_4
захворів. Самі по собі показання
свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не доводять
тих обставин, що розписка ОСОБА_4
писалась під фізичним чи психічним
тиском.

Проте із змісту даної розписки не
вбачається підстав та умов виплати
даних коштів ОСОБА_3

Відповідно до ст. 208 ЦК України
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, має
укладатись в письмовій формі, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 ЦК України .

Ні договору про надання послуг, ні
договору підряду, іншого договору, який
би встановлював обставини, за яких
відповідач зобов'язався сплатити 30000
доларів США, регулював зміст умов,
підстав передачі коштів, суду не
надано.

Крім того, про позику в розписці
не йдеться, з розписки ОСОБА_4 не
вбачається, що він отримав від ОСОБА_3
30000 доларів США.

Як зазначає ОСОБА_4 для оформлення
договору купівлі - продажу він отримав
від ОСОБА_3 8000 грн., які ОСОБА_3 повернув,
що не заперечується позивачем.

Свідок ОСОБА_7 показав, що в
квітні-травні 2013 р. до нього звернувся
ОСОБА_4 і попросив його завезти на
залізничну станцію в
Могилів-Подільський. Яка ціль поїздки
він не сказав. На станції до них
підійшли двоє чоловік, розмовляли вони
з ОСОБА_4 добродушно. Через 5 хвилин
ОСОБА_4 повернувся, при ньому був
газетний згорток. Коли вони їхали,
ОСОБА_4 став рахувати гроші, сказав, що
все правильно, 5500 грн. Більше він
нічого не казав, і він його не питав.

Свідок ОСОБА_5 стверджує, що в його
присутності ОСОБА_3 дав ОСОБА_4 30000
доларів для оформлення договору
кредиту, однак дані показання не є
належним доказом таких обставин.

На підставі вище викладеного,
керуючись ст. 207, 287, 125 ЦК України, ст.10,
11,60, 212-215 ЦПК України ,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про повернення коштів в зв'язку із
невиконанням зобов'язання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через Тиврівський
районний суд протягом десяти днів з
дня проголошення рішення, а особами,
які не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом 10 днів з
моменту отримання його копії.

Суддя: А. Г. Мазурчак