У х в а л а

ІМенем УКраїни

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

Євтушенко О.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Голопристанської
комісії по приватизації державного
житлового фонду про визнання недійсним
рішення про приватизацію та свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Голопристанської комісії по
приватизації державного житлового
фонду, Круглоозерської сільської ради
Голопристанського району Херсонської
області про визнання недійсним
розпорядження про приватизацію та
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним рішення виконкому
Круглоозерської сільської ради про
зміну адреси, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
25 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 12 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
вона є власником житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_2 та
проживає у вказаному житловому будинку
разом із своєю родиною з 1992 року. У
січні 2013 року їй стало відомо, що ОСОБА_4
отримала свідоцтво про право власності
на квартиру в цьому будинку на підставі
розпорядження Голопристанської
районної комісії по приватизації
державного житлового фонду від 19
листопада 2012 року за № 3057. Враховуючи
те, що на підставі розпорядження
Голопристанської районної комісії по
приватизації державного житлового
фонду від 5 червня 2009 року за № 2980
позивач раніше отримала свідоцтво про
право власності на вказаний будинок, у
зв'язку із цим просила визнати
незаконним і скасувати розпорядження
та свідоцтво № 3057 від 19 листопада 2012
року Голопристанської районної
комісії по приватизації державного
житлового фонду згідно яких квартиру в
житловому будинку АДРЕСА_2 пердано у
власність відповідачу.

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з зустрічним позовом посилаючись
на те, що у 2000 році вона отримала для
проживання квартиру в АДРЕСА_2 як
молодий спеціаліст, де була
зареєстрована. У зазначеному будинку
також проживала ОСОБА_3 У серпні 2011 року
ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_3
приватизувала спірний будинок і
отримала свідоцтво про право власності
на нього. ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_3 при
отриманні свідоцтва про право
власності на будинок свідомо було
надано до Голопристанської районної
комісії по приватизації державного
житлового фонду недостовірні
документи, а саме: довідку про склад
сім'ї та займані приміщення, а також від
руки виготовлений приблизний план
будинку, чим було введено орган
приватизації в оману щодо зайняття нею
всього будинку. Окрім цього, рішенням
виконкому Круглоозерської сільської
ради від 31 січня 2013 року № 3 «Про зміну
адреси», внесена зміна у нумерацію
житлового будинку ОСОБА_3 Враховуючи
те, що розпорядження про приватизацію
від 5 червня 2009 року за № 2980, на підставі
якого ОСОБА_3 було видано свідоцтво про
право власності на будинок, та рішення
виконкому Круглоозерської сільської
ради від 31 січня 2013 року № 3 «Про зміну
адреси» суперечать нормам цивільного
законодавства та порушують її права,
ОСОБА_4 просила визнати недійсним
розпорядження Голопристанської
районної комісії по приватизації
державного житлового фонду від 5 червня
2009 року № 2980 щодо здійснення
приватизації будинку АДРЕСА_2 на ім'я
ОСОБА_3 та членів її сім'ї ОСОБА_5,
ОСОБА_6, визнати недійсним свідоцтво
про право власності № 2980 від 5 червня 2009
року видане ОСОБА_3 та членам її сім'ї:
ОСОБА_5, ОСОБА_7 Голопристанською
районною комісією по приватизації
державного житлового фонду в частині
приватизації частини будинку, яка у
встановленому порядку в 2000 році була
надана їй, як молодому спеціалісту, у
безстрокове користування для
постійного проживання, визнати
недійсним рішення виконкому
Круглоозерської сільської ради «Про
зміну адреси» від 31 січня 2013 року № 3.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 25 жовтня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано
розпорядження голови Голопристанської
районної комісії по приватизації
житлового фонду № 3057 від 19 листопада 2012
року про передачу житла у приватну
власність ОСОБА_4 Визнано незаконним та
скасовано свідоцтво про право
власності № 3057 від 19 листопада 2012 року,
видане Голопристанською районною
комісією по приватизації житлового
фонду, про право приватної власності
ОСОБА_4 на квартиру в житловому будинку
АДРЕСА_2. Зустрічний позов задоволено
частково. Визнано незаконним та
скасовано розпорядження Голови
Голопристанської районної комісії по
приватизації житлового фонду № 2980 від
05 червня 2009 року про передачу житла у
приватну власність ОСОБА_3 та членам
сім'ї: ОСОБА_5, ОСОБА_6 Визнано
незаконним та скасовано свідоцтво про
право власності № 2980 від 05 червня 2009
року, видане Голопристанською районною
комісією по приватизації житлового
фонду, про право приватної спільної
власності ОСОБА_3 та членів сім'ї:
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_2. У
задоволенні зустрічних вимог в іншій
частині відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 12 березня
2014 року рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
25 жовтня 2013 року в частині задоволення
позову ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог. В іншій
частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, направити справу
на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині задоволення позову
ОСОБА_3 та ухвалюючи у цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні цих
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що правомірність
проживання та користування ОСОБА_4 в
окремо ізольованій квартирі спірного
будинку з 2000 року не спростована,
наявність чи відсутність нумерації
будинку не впливає на право
приватизації в державному житловому
фонді, а незаконність приватизації
ОСОБА_3 та членами її сім'ї всього
будинку не впливає на законність
приватизації ОСОБА_4 ізольованої
квартири в цьому будинку. Крім того,
зазначив, приватизація ОСОБА_3 з
членами її сім'ї всього будинку, в той
час як в окремо ізольованій квартирі в
цьому будинку проживає ОСОБА_4, порушує
права останньої у частині приватизації
ОСОБА_3 тієї частини будинку в якій
розташована квартира, в якій проживає
ОСОБА_4

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 з 5 травня 1993 року зареєстрована
за адресою АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови
Голопристанської районної комісії по
приватизації житлового фонду № 3057 від 5
червня 2009 року ОСОБА_3, на підставі
заяви останньої від 4 червня 2009 року, із
урахуванням використання нею та
членами її сім'ї на умовах найму
будинку по АДРЕСА_1, було передано
вказаний будинок у приватну власність,
та відповідно визначено останню
уповноваженим власником вказаного
помешкання, і зобов'язано районну
комісію по приватизації держмайна у
встановлені законом строки оформити
відповідне свідоцтво про право
власності. На підставі вказаного
розпорядження, ОСОБА_3 та членам її
сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6 5 червня 2009 року
було видане свідоцтво про право
власності на вказаний спірний будинок.

ОСОБА_4 з 22 грудня 2000 року зареєстрована
за адресою АДРЕСА_2. На підставі
розпорядження голови Голопристанської
районної комісії по приватизації
державного житлового фонду за № 3057 від
19 листопада 2012 року з урахуванням заяви
ОСОБА_4 від 12 листопада 2012 року з
додатками видано свідоцтво про право
власності від 19 листопада 2012 року
згідно якого квартира в будинку
АДРЕСА_2 належить на праві приватної
власності ОСОБА_4

Відповідно до ст. 65-1 ЖК України наймачі
жилих приміщень у будинках державного
чи громадського житлового фонду можуть
за згодою всіх повнолітніх членів
сім'ї, які проживають разом з ними,
придбати займані ними приміщення у
власність на підставах, передбачених
чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація державного
житлового фонду це відчуження квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках, призначених для
проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передача займаних квартир
здійснюється на праві спільної
сумісної або часткової власності: за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно проживають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
передача квартир (будинків), кімнат у
гуртожитках у власність громадян
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної республіки
Крим, або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що приватизація квартири в будинку
АДРЕСА_2 здійснена ОСОБА_4 у 2012 році з
порушенням діючого законодавства,
оскільки спірний будинок на час
приватизації ще не мав відповідної
нумерації, не був поділений на квартири
у встановленому законом порядку, та
перебував у власності ОСОБА_3
відповідно до свідоцтва про право
власності від 5 червня 2009 року, яке на
той час не було скасовано.

Таким чином, рішення апеляційного суду
у частині відмови у позові ОСОБА_3
підлягає скасуванню, із залишенням в
силі в цій частині рішення суду першої
інстанції.

Щодо вирішення зустрічних вимог, то у
цій частині оскаржувані рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 25 жовтня 2013
року та апеляційного суду Херсонської
області від 12 березня 2014 року ухвалені
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Так, з матеріалів справи, зокрема з
повідомлення сільської ради
вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 та по
АДРЕСА_2 є одним і тим же будинком,
нумерація будинку була змінена на
підставі рішення сільської ради № 3 від
31 січня 2013 року.

Згідно довідки комунального
підприємства «Чорномор» будинок по
АДРЕСА_2 було передано на баланс
останнього згідно рішення сесії
сільської ради 12 серпня 2008 року. В акті
про приймання житлового фонду
значиться як будинок медпункт, 1 шт.,
місце розташування - с. Круглоозерка, в
ньому проживали два господарі ОСОБА_8
та ОСОБА_4 з яких утримувалась
квартирна плата.

Таким чином, висновок про те, що ОСОБА_4
приватизована ізольована квартира
жодними доказами не підтверджується,
даних про те, що вказаний будинок було
поділено на дві окремі ізольовані
квартири немає, відповідна
техдокументація також відсутня.

З огляду на викладене суди дійшовши
висновку, що приватизація ОСОБА_3
будинку по АДРЕСА_1 здійснена з
порушенням законодавства,
обгрунтовано частково задовольнили
зустрічний позов ОСОБА_4

При цьому колегія суддів виходить із
положень ст. 335 ЦПК України відповідно
до яких під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 12 березня 2014 року у частині
відмови у позові ОСОБА_3 скасувати,
залишити в силі у цій частині рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 25 жовтня 2013
року.

В іншій частині рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 25 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Херсонської області від 12 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:
В.П. Гончар С.О. Карпенко О.І.
Євтушенко М.І. Наумчук