Справа № 372/810/13-ц Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/3163/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Садівницького
товариства «Арсеналець-7» на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року у справі за
позовом Садівницького товариства
«Арсеналець-7» до Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області, Управління Держземагентства у
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_1 про визнання частково
незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсними
державних актів, зобов'язання
скасувати державну реєстрацію та
витребування земельної ділянки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач СТ
«Арсеналець-7» звернувся до суду із
позовом про визнання частково
незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсними
державних актів, зобов'язання
скасувати державну реєстрацію та
витребування земельної ділянки.
Заявлені позовні вимоги мотивував тим,
що у 1998 році рішенням Підгірцівської
сільської ради позивачу передано у
колективну власність для загального
користування 4,69 га. землі, про що видано
державний акт на право колективної
власності. Під час перевірки
ревізійною комісією СТ «Арсеналець-7» у
2011 році було встановлено, що в 2004 році
до Обухівської райдержадміністрації з
заявою про передачу у приватну
власність земельної ділянки НОМЕР_1
звернулася ОСОБА_2, додавши до заяви
рішення правління СТ «Арсеналець-7» про
надання дозволу приватизувати вказану
земельну ділянку, та звернення до
Обухівської райдержадміністрації з
проханням надати таку земельну ділянку
у приватну власність ОСОБА_2 для
ведення садівництва. Розпорядженням
Обухівської райдержадміністрації від
30 квітня 2004 року № 278 надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
державних актів на право власності на
землю громадянам-членам СТ
«Арсеналець-7» в кількості 6 осіб, в тому
числі ОСОБА_2, за рахунок земель
державної власності в межах території
СТ Підгірцівської сільської ради
Обухівського району, а розпорядженням
від 06 березня 2006 року № 152 таку технічну
документацію затверджено і надано
дозвіл встановити межі земельних
ділянок, зони обмежень в натурі і
виготовити державні акти на право
власності на землю. На підставі
вказаного розпорядження ОСОБА_2
отримала державний акт на право
власності на земельну ділянку та 24
грудня 2008 року продала її ОСОБА_1, який
також отримав на своє ім'я державний
акт. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не була
членом СТ «Арсеналець-7», не
користувалась спірною земельною
ділянкою, права на її безоплатну
приватизацію у неї не виникало, з цих же
підстав правлінням СТ «Арсеналець-7» не
приймалось рішення про надання дозволу
ОСОБА_2 на приватизацію земельної
ділянки. Крім того, розпорядження
Обухівської райдержадміністрації щодо
спірної земельної ділянки видано із
перевищенням повноважень всупереч
вимогам ЗК України та Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
оскільки райдержадміністрація
розпорядилась земельною ділянкою, яка
не була в державній власності, а
перебувала в колективній власності
позивача. Просив визнати незаконним і
скасувати розпорядження Обухівської
районної державної адміністрації від 06
березня 2006 року № 152 в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державного акта на право приватної
власності на землю ОСОБА_2 в межах
території СТ «Арсеналець-7»
Підгірцівської сільської ради, надання
дозволу на встановлення меж земельної
ділянки та зони обмежень в натурі і
виготовлення державного акта на право
власності на землю; визнати недійсними
державні акти на право власності на
земельну ділянку пл. 0,0791 га., видані
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
24 грудня 2008 року, зобов'язати
Управління Держземагентства у
Обухівському районі Київської області
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на земельну ділянку
та витребувати земельну ділянку на
користь позивача з незаконного
володіння ОСОБА_1

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року
в задоволенні позову СТ «Арсеналець-7»
відмовлено.

Позивач СТ «Арсеналець-7», не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Відповідно до ст. п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є розгляд і вирішення справи
неповноважним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України,
суддя, який брав участь у вирішенні
справи в суді першої інстанції, не може
брати участі в розгляді цієї самої
справи в судах апеляційної і
касаційної інстанцій, у перегляді
справи Верховним Судом України, а так
само у новому розгляді її судом першої
інстанції після скасування
попереднього рішення або ухвали про
закриття провадження в справі.

Як вбачається із матеріалів справи,
ухвалою Обухівського районного суду
Київської області від 17 жовтня 2013 року
під головуванням судді Мори О.М.
задоволено заяву ОСОБА_1 про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог СТ «Арсеналець-7» (а. с. 213
т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 09 грудня 2013 року задоволено
апеляційну скаргу СТ «Арсеналець-7»,
ухвалу Обухівського районного суду
Київської області від 17 жовтня 2013 року
скасовано, справу передано до суду
першої інстанції для продовження
розгляду (а. с. 20 т. 2).

Розгляд справи продовжено Обухівським
районним судом Київської області під
головуванням судді Мори О.М. всупереч
вимогам ч. 1 ст. 21 ЦПК України.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції розглянуто і вирішено
неповажним судом, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є підставами
для його скасування із ухваленням
нового рішення.

Вирішуючи заявлені позивачем вимоги,
колегія суддів враховує наступне.

Так, із матеріалів справи колегія
суддів вбачає, що на підставі рішення
виконавчого комітету Підгірцівської
сільської ради від 26 червня 1998 року № 3
СТ «Арсеналець-7» було передано у
колективну власність для загального
користування 4,69 га. землі, про що
виданий державний акт на право
колективної власності на землю серії
І-КВ № 000104 від 07 жовтня 1998 року (копія а.
с. 16 т. 1).

Протоколом № 7-2 рішення правління СТ
«Арсеналець-7» від 20 березня 2004 року
затверджено дозволити передачу
земельних ділянок, які знаходяться в
колективній власності садового
товариства у власність фізичним особам
за умови попередньої подачі ними заяв
про вступ до членів садового
товариства і сплати вступного внеску
(а. с. 150 т. 1). Відповідно до рішення
правління СТ «Арсеналець-7» від 20
березня 2004 року вирішено задовольнити
заяви членів садового товариства і
фізичних осіб про приватизацію
земельних ділянок, які
використовувались раніше згідно
списку, в тому числі і ОСОБА_2

02 квітня 2004 року ОСОБА_2 звернулась до
Обухівської районної державної
адміністрації із заявою про передачу у
приватну власність земельної ділянки
НОМЕР_1, яка розташована в
адміністративних межах Підгірцівської
сільської ради за рахунок земель, які
знаходяться в колективній власності СТ
«Арсеналець-7», до якої було додано
рішення правління СТ «Арсеналець-7» від
02 квітня 2004 року № 8 про надання дозволу
ОСОБА_2 приватизувати земельну ділянку
(а. с. 21 т. 1, 68 т. 2).

Зборами уповноважених СТ
«Арсеналець-7» від 03 квітня 2004 року,
затвердженими протоколом № 8-2,
постановлено задовольнити заяви
членів СТ «Арсеналець-7» і фізичних
осіб про приватизацію земельних
ділянок, які використовувались раніше,
всього за переліком 14 осіб (а. с. 146 - 147 т.
1).

Згідно протоколу № 8 рішення правління
СТ «Арсеналець-7» від 03 квітня 2004 року,
вирішено надати дозвіл зазначеним в
додатку до протоколу громадянам
приватизувати земельні ділянки
вказаної площі за рахунок землі, яка
знаходиться у колективній власності СТ
«Арсеналець-7», просити районну
державну адміністрацію Обухівського
району Київської області передати в
приватну власність зазначеним в
додатку до протоколу громадянам
земельні ділянки вказаної площі, які
розташовані в СТ «Арсеналець-7», для
ведення садівництва, а також надати
дозвіл на проведення робіт по
приватизації земельних ділянок і
підготовці державних актів на право
приватної власності на землю (а. с. 148 т.
1).

Розпорядженням Обухівської районної
державної адміністрації від 30 квітня
2004 року № 278 ОСОБА_2 та іншим особам
надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання державних актів на
право приватної власності на землю
громадянам - членам СТ «Арсеналець-7» в
кількості 6 осіб за рахунок земель
державної власності в межах території
СТ Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
та доручено землевпорядній
організації виготовити технічну
документацію (а. с. 199 т. 1).

01 грудня 2005 року правління СТ
«Арсеналець-7» в особі голови правління
Циганка О.М. звернулось з клопотанням
до Обухівської районної державної
адміністрації про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо виготовлення держаних актів на
право власності на земельні ділянки
членам СТ «Арсеналець-7» в межах
Підгірцівської сільської ради (а. с. 54 т.
1, 64 т. 2).

Розпорядженням Обухівської районної
державної адміністрації від 06 березня
2006 року № 152 ОСОБА_2 було затверджено
технічну документацію щодо складання
акту на право власності на землю пл. 791
кв.м. для ведення садівництва в
адміністративних межах Підгірцівської
сільської ради Обухівського району
Київської області (а. с. 17 т. 1, 60 т. 2).

На підставі даного розпорядження та за
довіреністю, наданій 20 листопада 2006
року СТ «Арсеналець-7» ОСОБА_1 на
отримання державних актів, ОСОБА_2 було
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№ 525359, зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право власності на
землю за № 1904 на земельну ділянку пл.
0,0791 га. з цільовим призначенням для
ведення садівництва (а. с. 19, 90 т. 1).

Згідно договору купівлі-продажу від 24
грудня 2008 року ОСОБА_2 продала
відповідачу ОСОБА_1 дану земельну
ділянку, який отримав державний акт
серії ЯК № 711739 на право власності на
земельну ділянку пл. 0,0791 га.,
кадастровий номер :02:012:0029 (а. с. 24 т.
1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а. с. 48 т. 2).

Актом перевірки окремих питань
фінансово-господарської діяльності СТ
«Арсеналець-7» за період з 01 липня 2003
року по 25 липня 2010 року, складеним 20
вересня 2011 року, встановлено, що
протиправними діями ОСОБА_1 спричинено
СТ «Арсеналець-7» матеріального збитку
в сумі 182100 грн., в тому числі в
результаті незаконного відчуження
земельної ділянки в сумі 160000 грн. (а. с. 97
- 107 т. 1).

Згідно довідки, виданої головою СТ
«Арсеналець-7» ОСОБА_3 ОСОБА_2, остання є
членом СТ «Арсеналець-7»,
землекористувачем садової ділянки
НОМЕР_1 в межах Підгірцівської
сільської ради Обухівського району,
яка знаходиться в межах відводу
території товариства (а. с. 22 т. 1).

Згідно довідки, виданою головою
правління СТ «Арсеналець-7» Марченко
В.М., питання про прийняття в члени
товариства ОСОБА_2, виділення їй в
користування земельної ділянки та
надання згоди на приватизацію
земельної ділянки у період з 2003 року по
теперішній час загальними зборами,
зборами уповноважених та правлінням
садівницького товариства не
розглядалися і рішення з вказаних
питань не приймалися. Довідок про те, що
ОСОБА_2 є членом СТ «Арсеналець-7» і
користувачем земельної ділянки, за
вказаний період також не видавалось (а.
с. 108 т. 1).

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 07 травня 2012 року
за позовом ОСОБА_1 до Марченка В.М., СТ
«Арсеналець-7» про захист честі,
гідності та ділової репутації, та
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2012 року частково
задоволено позов, зобов'язано СТ
«Арсеналець-7» в особі голови
спростувати поширену ним 30 липня 2011
року відносно ОСОБА_1 недостовірну
інформацію про те, що він незаконно
заволодів земельною ділянкою пл. 791
кв.м., склавши документи для
приватизації цієї земельної ділянки на
підставну особу ОСОБА_2, та про те, що
приватизація ділянки НОМЕР_1 проведена
на підставну особу по підкладним
документам та є незаконною, при цьому
ОСОБА_1 допущені факти зловживання
службовим положенням, підробки
документів з корисливою метою,
шахрайство, придбання землі за змовою
осіб обманним шляхом (а. с. 132 - 144 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 12, 17 ЗК України, п. 12
Перехідних положень ЗК України, до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить розпорядження
землями державної власності в межах,
визначених цим Кодексом. До
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу. До розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), об'єкти
незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти, здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 3 ст. 1, ст. 6 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», місцева державна
адміністрація в межах своїх
повноважень здійснює виконавчу владу
на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою. На
виконання Конституції України, законів
України, актів Президента України,
Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади, власних і
делегованих повноважень голова
місцевої державної адміністрації в
межах своїх повноважень видає
розпорядження, а керівники управлінь,
відділів та інших структурних
підрозділів - накази.

Відповідно до ст. 118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення. Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у місячний строк
розглядає проект відведення та приймає
рішення про передачу земельної ділянки
у власність.

Рішенням правління СТ «Арсеналець-7»
від 03 квітня 2004 року, затвердженим
протоколом № 8, на відчуження і
приватизацію спірної земельної
ділянки було надано дозвіл ОСОБА_2 на
приватизацію; при цьому саме рішення
правління позивачем не оскаржене,
належних та допустимих доказів його
фіктивності або незаконності суду не
надано.

Колегія суддів критично оцінює
показання свідка ОСОБА_3 про те, що
рішення СТ «Арсеналець-7» відносно
ОСОБА_2 не приймалося, а документи,
надані відповідачем з цього приводу,
підроблені, оскільки виконання від
його імені іншою особою підпису як
голови правління на рішеннях, довідці
про членство в садівницькому
товаристві ОСОБА_2 та погоджувальних
документах в судовому засіданні СТ
«Арсеналець-7» доведено не було.

Із даних підстав колегія суддів також
відхиляє доводи апеляційної скарги, що
на засіданні правління СТ
«Арсеналець-7» від 20 березня 2004 року №
7-2 були прийняті рішення про передачу у
власність земельних ділянок фізичним
особам за умови попереднього подання
ними заяв про вступ у члени
садівницького товариства й сплати
вступного змісту, а на зборах
уповноважених, протокол № 8-2 від 03
квітня 2004 року, порядок і умови
оформлення дозволу для передачі у
власність земельних ділянок не
розглядалися.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо підробки
довідки без дати і номера за підписом
колишнього голови правління ОСОБА_3 про
те, що ОСОБА_2 є членом садівницького
товариства, користується земельною
ділянкою НОМЕР_1, належних та
допустимих доказів щодо даних доводів
надано не було, даний доказ
узгоджується із іншими доказами,
наявними в матеріалах справи.

Таким чином, отримавши заяву ОСОБА_2 із
рішенням СТ «Арсеналець-7» про надання
дозволу на приватизацію, Обухівська
районна державна адміністрація
прийняла розпорядження № 152 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державних актів на право власності на
землю членам садового товариства
«Арсеналець-7», чим діяла у
відповідності до вимог ч. 2 ст. 19
Конституції України, на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України, а тому у задоволенні позову в
частині вимог про скасування
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації від 06 березня
2006 року необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК Украйни
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, колегія суддів враховує, що
рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 14 березня 2013 року
за позовом СТ «Арсеналець-7» до ОСОБА_1,
треті особи Обухівська районна
державна адміністрація, Управління
Держкомзему в Обухівсьому районі
Київської області про визнання
недійсним державного акта на право
власності на земельну ділянку та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
встановлено, що згідно розпорядження
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області від 06
березня 2006 року № 152 ОСОБА_2 було
відведено та передано у власність
земельну ділянку пл. 791 кв.м. для ведення
садівництва в адміністративних межах
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області,
що, не суперечить ст. 19 Конституції
України, ст. ст. 12, 116, 118 ЗК України, ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», та
відмовлено в задоволенні позову (а. с. 73
- 76 т. 1).

Колегія суддів критично оцінює доводи
апелянта, що згідно Генерального плану
СТ «Арсеналець-7» спірна земельна
ділянка позначена як дитячий майданчик
і входить до складу земель загального
користування садового товариства, а
земельної ділянки НОМЕР_1 на
Генеральному плані не значиться.

Згідно державного акту на право
колективної власності на землю,
земельну ділянку пл. 4,69 га. передано СТ
«Арсеналець-7» для загального
користування на підставі рішення
виконкому Підгірцівської сільської
ради від 26 червня 1998 року. При цьому
фактичним призначенням земельних
ділянок, з яких вона складається, є
ведення садівництва, а згідно розділу І
Статуту СТ «Арсеналець-7», товариство
здійснює свою діяльність на земельній
ділянці, даній в користування для
організації садівницького товариства
рішенням РМ УССР від 02 жовтня 1987 року №
550 загальною площею 20,43 га. з кількістю
ділянок 221 (а. с. 10, 16 т. 1).

Генеральний план СТ «Арсеналець-7»,
наданий позивачем, не містить дати
складання і затвердження, а отже із
даного доказу не можна робити
безспірних висновків щодо
розташування, призначення і нумерації
земельних ділянок на час передачі
земельної ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_2

План зовнішніх меж на а. с. 182 т. 2,
долучений під час розгляду апеляційної
скарги, також не містить такої
інформації та інформації щодо поділу
земель СТ «Арсеналець-7» на окремі
земельні ділянки.

Не є безспірним доказом даних обставин
і зведений план меж земельних ділянок
(а. с. 195 т. 2), виготовлений ТОВ
«Геоземконсалтинг».

При цьому колегія суддів враховує, що
згідно листа Управління
держземагентства в Обухівському
районі Київської області від 20 січня 2014
року, в програмному забезпеченні
ведення чергового кадастрового плану
управління та Національної
кадастрової системи ведення
Державного земельного кадастру за СТ
«Арсеналець-7» на території
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
обліковується земельна ділянка з
кадастровим номером :04:010:0049 як
землі загального користування пл. 3,8518
га., тобто проведена державна
реєстрація даних земель. Будь-яка
землевпорядна документація, яка стала
підставою для виготовлення та видачі
державного акта серії І_КВ № 000104 на
право колективної власності на землю
загального користування від 07 жовтня
1998 року пл. 4,69 га. СТ «Арсеналець-7» в
архіві управління відсутня та не
обліковується, до управління на
зберігання не передавалася.

Під час розгляду апеляційної скарги
представник Управління Дерземагенства
в Обухівському районі Київської
області підтримала дану позицію, а
також вказувала про те, що спірна
земельна ділянка відповідно до даних
державного земельного кадастру на
належну позивачу земельну ділянку не
накладається.

Із клопотанням про призначення судової
технічної експертизи для вирішення
питання про накладення спірної
земельної ділянки на земельну ділянку,
належну СТ «Арсеналець-7», позивач не
звертався як під час розгляду справи
судом першої інстанції, так і під час
розгляду апеляційної скарги.

Оскільки ст. 60 ЦПК України забороняє
будувати доказування на припущеннях,
доводи позивача щодо розташування
спірної земельної ділянки в межах
земель колективної власності СТ
«Арсеналець-7» колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Оскільки державний акт ОСОБА_2 було
видано на підставі законного
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області від 06 березня 2006 року № 152,
підстав для визнання державного акту
недійсним немає.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. ст. 203, 204, 215 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Оскільки ОСОБА_2 як законний власник
земельної ділянки розпорядилася нею
шляхом вчинення договору
купівлі-продажу із відповідачем
ОСОБА_1, даний правочин є правомірним і
підстав для визнання його недійсним, а
відповідно і для визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку,
виданого ОСОБА_1, немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо
законом встановлені правові наслідки
недобросовісного або нерозумного
здійснення особою свого права,
вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Як випливає із аналізу ст. 388 ЦК України,
добросовісне придбання можливе тоді,
коли майно придбане не безпосередньо у
власника, а в особи, яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння
(віндикація). Таким чином, права особи,
яка вважає себе власником майна, не
підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК
України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо є підстави, передбачені ст.
388 ЦК України, які дають право
витребувати майно в добросовісного
набувача.

Таким чином, не може бути задоволеним
позов про визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки за
позовом особи, яка не була учасником
даного правочину, а отже, право
позивача в межах заявлених позовних
вимог захисту не підлягає.

Разом із тим, оскільки ОСОБА_2 мала
право відчужувати належне їй майно,
позовна вимога про витребування у
ОСОБА_1 майна з чужого незаконного
володіння також залишаються колегією
суддів без задоволення.

Похідними від даних позовних вимог є
вимоги про скасування державної
реєстрації права власності ОСОБА_1, які
теж задоволенню не підлягають.

Крім того, з 01 січня 2013 року набрали
чинності зміни, внесені до ЗК України
та Закони України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» і «Про державний
земельний кадастр», згідно з якими
повноваження територіальних органів
Держземагентства у частині державної
реєстрації державних актів на право
власності на земельну ділянку з 01 січня
2013 року припинилися.

Згідно п. 130 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1051 від 17 жовтня 2012 року «Про
затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру»
визначено, що відомості (зміни до них)
про нового власника, користувача
земельної ділянки відповідно до даних
про зареєстровані речові права у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно вносяться до
Поземельної книги Державним
кадастровим реєстратором відповідно
до п. 113 цього Порядку, яким встановлено,
що після отримання від органу
державної реєстрації прав інформації в
порядку інформаційного обміну
Державний кадастровий реєстратор
протягом двох робочих днів з моменту її
отримання вносить інформацію про
власників, користувачів земельної
ділянки відповідно до даних про
зареєстровані речові права у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно до Поземельної книги в
електронній (цифровій) та паперовій
формі.

Таким чином, скасування державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку та внесення відповідного
запису не належить до повноважень
Управління Держземагенства в
Обухівському районі Київської області,
тому позовні вимоги заявлені до
неналежного відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі та не
підтверджують вимог позивача.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції розглянуто і вирішено
неповажним судом, що відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України є підставами
для його скасування із ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Садівницького
товариства «Арсеналець-7» задовольнити
частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 01 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким Садівницькому товариству
«Арсеналець-7» відмовити в задоволенні
позову до Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області, Управління Держземагентства у
Обухівському районі Київської області,
ОСОБА_1 про визнання частково
незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсними
державних актів, зобов'язання
скасувати державну реєстрацію та
витребування земельної ділянки.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.