Справа № 755/9579/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2014 р. Дніпровський районний
суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Головне управління юстиції у місті
Києві про визнання права власності на
спадкове майно за заповітом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною
позовною заявою, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла двоюрідна тітка
ОСОБА_3 у віці 75 років. На час її смерті з
близьких родичів померлої залишилися
брат померлої - відповідач по справі, та
вона (позивач - двоюрідна племінниця).
Встановити родинні відносини її
(позивача) з померлою не вдається
можливим через зміну документів та
прізвищ батьками померлої та
відповідно її (позивача) дідом та бабою
в часи голодомору в Україні. Внаслідок
смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, а
саме на майно - квартиру АДРЕСА_1, яке
належало померлій на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого 11.09.1995 року. ОСОБА_3,
користуючись правом, передбаченим
ст.ст.1233, 1234 ЦК України, за час свого
життя та під час перебування на
лікуванні в Клінічній лікарні
нафтопереробної промисловості в
період з 02.07.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
склала заповіт, яким заповіла свою
квартиру по вулиці Ентузіастів та все
майно, що знаходиться в ній та належить
їй (ОСОБА_3) на момент складання
заповіту, - ОСОБА_1 (позивачу). У зв'язку з
тяжкою хворобою та клопотами з приводу
хвороби ОСОБА_3 не встигла дооформити
належним чином написаний нею заповіт.
Враховуючи наявність вказаного
заповіту, вважає, що вона (позивач)
являється єдиним спадкоємцем за
заповітом, що виключає спадкування
майна, що входило до складу спадщини, за
законом. Враховуючи це, вона звернулася
особисто до приватного нотаріуса
ОСОБА_4 в шестимісячний термін з
моменту смерті ОСОБА_3 із заявою про
прийняття спадщини, подавши нотаріусу
всі наявні у неї документи. Після
закінчення шестимісячного терміну
вона звернулася до вказаного нотаріуса
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину, але їй було
відмовлено з тих підстав, що відсутній
належним чином оформлений заповіт для
спадкування за заповітом, а для
спадкування за законом не встановлено
факт родинних відносин її (позивача) з
померлою. На її (позивача) думку, та у
відповідності з чинним законодавством,
вищезазначений заповіт є дійсним,
законним з моменту його написання та
таким, що дає право власності на
спадкове майно за заповітом їй
(позивачу), враховуючи вимоги ст.ст.202,
203, 219 ЦК України. У зв'язку з цим,
звернулася до суду для захисту своїх
прав. В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
просила їх задовольнити та врахувати
всі, викладені в позовній заяві
підстави, обгрунтування.

Відповідач та представник відповідача
в судовому засіданні не визнали
позовні вимоги, просили відмовити в їх
задоволенні, посилаючись на те, що вони
є безпідставні, не відповідають
вимогам законодавства. Просили
врахувати надані ними та приєднані до
справи письмові заперечення проти
позову.

Третя особа - Головне управління
юстиції у місті Києві в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи сповіщалися належним
чином.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представника, покази свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого підтвердження
в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_3 у віці 75 років, що
підтверджено копією свідоцтва про
смерть, виданого Відділом реєстрації
смерті у м.Києві 26.07.2013 року, актовий
запис №12464. Згідно лікарського
свідоцтва про смерть №7 від 26.07.2013 року,
копії листка непрацездатності ОСОБА_3
померла в Клінічній лікарні
Міністерства охорони здоров'я України
ІНФОРМАЦІЯ_2, де перебувала на
стаціонарному лікуванні в
кардіологічному відділенні з 02.07.2013
року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2.
Встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3
останній належала на праві власності
квартира АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 11.09.1995 року.

З витребуваної судом від приватного
нотаріуса ОСОБА_4 копії спадкової
справи слідує, що у визначений
законодавством шестимісячний строк до
вказаного нотаріуса з заявами про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_3 звернулися відповідач - ОСОБА_2
(рідний брат померлої) та позивач -
ОСОБА_1 До спадкової справи заповіт не
надавався, нотаріусом перевірялися
дані про наявність чи відсутність
заповіту та було встановлено з
Інформаційної довідки зі Спадкового
реєстру, що заповіт ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
не складався, в реєстр не вносився. В
спадковій справі міститься лист
нотаріуса від 21.02.2014 року, адресований
ОСОБА_1, в якому останній
повідомляється про те, що видати їй
свідоцтво про право на спадщину на
спірну квартиру, що належала померлій,
неможливо, оскільки не надано
документів, які б свідчили про факт
родинних відносин. В даному листі
ОСОБА_1 нотаріусом надані роз'яснення
законодавства щодо черговості
спадкування за законом.

Позовна заява ОСОБА_1 містить вимогу
про визнання за нею права власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за заповітом. На підтвердження цього
суду надано "заповіт".

Вказаний "заповіт" не містить дати його
складання, не посвідчений ні
нотаріусом, ні лікарями. Сторона
відповідача в судовому засіданні не
виключала того, що почерк та підпис
може належати померлій.

Відповідно до ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. За законом спадкоємці
одержують право на спадкування
почергово, що визначено в ст.1258 ЦК
України.

Статтями 1233, 1248 ЦК України передбачено,
що заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів; нотаріус може на
прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів (у
цьому разі заповіт мав бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним, а якщо заповідач через фізичні
вади не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках - ст.1253 ЦК України).

Крім зазначеного вище, відповідно до
ст.1252 ЦК України, заповіт особи, яка
перебуває на лікуванні у лікарні,
госпіталі, іншому стаціонарному
закладі охорони здоров'я, може бути
посвідчений головним лікарем, його
заступником з медичної частини або
черговим лікарем цієї лікарні,
госпіталю, іншого стаціонарного
закладу охорони здоров'я.

Таким чином, законодавством України
передбачені варіанти та можливості
посвідчення заповіту, при наявності
волі, бажання заповідача, враховуючи і
стан здоров'я заповідача, і випадки
неможливості забезпечити присутність
нотаріуса для посвідчення заповіту.
Крім цього, законодавством визначено,
що заповіт є правочином, який потребує
посвідчення нотаріусом або
визначеними законодавством особами
(ст.ст.1248, 1251-1253 ЦК України).

Таким чином, наданий позивачем аркуш з
текстом під назвою "заповіт", без
зазначення дати, без його посвідчення
будь-яким способом, передбаченим
вказаними вище вимогами законодавства,
не може бути прийнятий як нотаріусом,
так і судом як правочин (заповіт)
складений померлою ОСОБА_3 Вказаний
"заповіт" не має юридичної сили. Покази
свідків в даному випадку не можуть
замінити визначений законодавством
порядок посвідчення заповіту. Крім
того, допитані в судовому засіданні
свідки зі сторони позивача ОСОБА_5,
ОСОБА_6 пояснили, що при них ОСОБА_3 не
писала ніяких заповітів.

Відповідно до ст.219 ЦК України у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемний. Суд може визнати
такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідає
справжній волі особі, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

На вимогу вказаної статті посилається
сторона позивача. Однак, суд не вбачає
підстав для визнання правочину
"заповіту" дійсним, виходячи з
наступного. Суду не було надано жодного
доказу того, що померла ОСОБА_3 склала
вказаний "заповіт" в період перебування
у лікарні (дата відсутня). Не надано
доказів і того, що зміст "заповіту"
відповідав справжній волі ОСОБА_3, що
були обставини, які перешкоджали
посвідчити заповіт. У разі, якщо
"заповіт" був написаний ОСОБА_3 під час
її перебування в лікарні в період з
02.07.2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, про що
зазначає сторона позивача (без
доказів), то при наявності волі та
бажання ОСОБА_3 мала можливість
повідомити про свої наміри щодо
заповіту лікарів та посвідчити
заповіт. Будь-яких даних чи доказів
того, що ОСОБА_3 перебуваючи в лікарні,
була в стані, що унеможливлювало
здійснити будь-які дії щодо складання
заповіту, його належного оформлення,
суду не було надано. Навпаки, і
представник позивача і свідки зі
сторони позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6
пояснили, що вони відвідували ОСОБА_3 в
указаний період в лікарні, остання
розмовляла з ними, була адекватна,
планувала підлікуватися та в
подальшому скласти заповіт.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.219, 1233, 1248, 1251-1253 ЦК України, ст.ст.
60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Головне
управління юстиції у місті Києві про
визнання права власності на спадкове
майно за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя: