Справа № 4c/257/58/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька у складі:

головуючого судді - Лях М.Ю.,

при секретарі – Ранкової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залу суду №9 скаргу ОСОБА_1
на дії відділу державної виконавчої
служби Київського районного
управління юстиції у м. Донецьку,
заінтересована особа ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду зі
скаргою на дії відділу державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у м.
Донецьку (державний виконавець
Піндріков О.І.) з вимогами скасування
постанови державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м.Донецьку про закінчення
виконавчого провадження від 12.05.2014 року
та зобов’язати відділ державної
виконавчої служби Київського
районного управління юстиції у
м.Донецьку відновити виконавче
провадження за виконавчим листом
Київського районного суду м.Донецька
від 12.12.2005 року про стягнення аліментів
з ОСОБА_2 на користь заявника на
утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, з
моменту незаконного закінчення
виконавчого провадження. В
обґрунтування своїх вимог зазначає, що
12.05.2014 року державним виконавцем ВДВС
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку ОСОБА_4 було
закінчено виконавче провадження за
виконавчим листом, виданим 12.12.2005 року
Київським районним судом м. Донецька
про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліментів на утримання
дітей - ОСОБА_5 21.06.1991р.н., ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення найстаршою
дитиною повноліття в розмірі ? частки
всіх видів заробітку щомісяця. У
зв’язку із закінченням виконавчого
провадження державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження від 12.05.2014
року, підставою для закінчення
виконавчого провадження вказано повне
фактичне виконання рішення Київського
районного суду м. Донецька від 14.11.2005
року. Заявник зазначає, що рішення суду
про стягнення аліментів фактично не
виконано, оскільки на час звернення до
суду молодшому сину ОСОБА_3 виповнилося
лише 13 років та він не досяг повноліття.
Зазначає, що через незаконні дії
державного виконавця вона не отримує ?
частину своїх місячних доходів,
відсутні кошти на утримання сина у
зв’язку з тим, що у неї відсутні кошти
придбавати медичні препарати та дитячі
приналежності. За таких обставин
заявник вимушена звернутися до суду зі
скаргою на дії державного виконавця,
просить скаргу задовольнити.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не
з’явилась, була належним чином
повідомлена про дату, час та місце
судового розгляду, у зв’язку з чим суд
вважає за можливим розглянути скаргу
за її відсутністю на підставі наявних
в матеріалах справи письмових доказів.

В судове засідання державний
виконавець Піндріков О.І.,
заінтересована особа ОСОБА_2 не
з’явились, були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду, звернулися до суду з
заявами про розгляд справи за їх
відсутністю, заперечують проти
задоволення скарги через
необґрунтованість.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з’ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується скарга, об’єктивно
оцінивши докази, що мають істотне
значення для її розгляду та вирішення
по суті, приходить до висновку, що
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на наступне.

Відповідно до частини п’ятої статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. У пункті 9 частини
третьої статті 129 Конституції України
до основних засад судочинства
віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Отже, виконання судових
рішень у цивільних справах є складовою
права на справедливий суд та однією з
процесуальних гарантій доступу до
суду, що передбачено статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу».

Обов’язки і права державних
виконавців визначені статтею 11 Закону
України «Про виконавче провадження.
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом. Вказана норма закону не
наділяє державного виконавця правом
самостійно змінювати розмір аліментів,
визначених судом.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов’язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 183 Сімейного
кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом. Якщо стягуються
аліменти на двох і більше дітей, суд
визначає єдину частку від заробітку
(доходу) матері, батька на їх утримання,
яка буде стягуватися до досягнення
найстаршою дитиною повноліття.

Судом встановлено, що рішенням
Київського районного суду м. Донецька
від 14.11.2005 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
дітей до досягнення найстаршою дитиною
повноліття в розмірі ? частини від усіх
видів заробітку, починаючи з 06.10.2005
року.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку ВП № 41438344 від
13.01.2014 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 14.11.2005 року.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку ВП № 41438344 від
25.02.2014 року зобов’язано ТОВ «Автосан
груп» проводити стягнення з усіх видів
заробітку (доходу), що належить до
виплати ОСОБА_2, після відрахування
податків проводити утримання в розмірі
50% до повного стягнення суми основного
боргу, який станом на 01.02.2014 року
складає 2975,00 грн., далі згідно
заробітної плати боржника.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5, 21.06.1991 року, яка є найстаршою
дитиною ОСОБА_2 та ОСОБА_1, досягла свого
повноліття 21.06.2009 року.

Згідно ч. 3 статті 183 Сімейного кодексу
України визначено, якщо після
досягнення повноліття найстаршою
дитиною ніхто з батьків не звернувся до
суду з позовом про визначення розміру
аліментів на інших дітей, аліменти
стягуються за вирахуванням тієї рівної
частки, що припадала на дитину, яка
досягла повноліття.

Один із батьків, відповідно до частинні
статті 187 Сімейного кодексу України
може подати заяву за місцем роботи,
місцем виплати пенсії, стипендії про
відрахування аліментів на дитину з
його заробітної плати, пенсії,
стипендії у розмірі та на строк, які
визначені у цій заяві.

Зі змісту заяви від 16.04.2014 року
вбачається, що ОСОБА_2 звертається до
директора ТОВ «Автосан Груп» з приводу
утримання та перерахування аліментів в
розмірі 400 грн. на користь ОСОБА_6 з
квітня 2014 року.

Згідно копії квитанції «Укрпошта»
вбачається, що ОСОБА_1 електронним
переказом перераховано 13.12.2013 року –
765,5 грн., 25.01.2014 року – 765,50 грн., 01.03.2014
року – 765,50 грн., 26.03.2014 року – 629,15 грн.,
04.04.2014 року – 628,70 грн., 07.05.2014 року – 412
грн.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку ВП № 41438344 від
12.05.2014 року закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 14.11.2005 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання дітей – ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення
найстаршою дитиною повноліття в
розмірі ? частки щомісячно, у зв’язку з
фактичним виконанням.

Також порядок стягнення аліментів
врегульований ч. 3 статтею 74 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка не передбачає прав або обов’язку
для державного виконавця змінювати
розмір аліментів, державному виконавцю
надано право визначати лише розмір
заборгованості із сплати аліментів у
порядку, встановленому Сімейним
кодексом України.

На думку заявника неправомірність дій
державного виконавця полягають у
закінченні виконавчого провадження ВП
№ 41438344 з приводу досягнення старшою
дитиною повноліття, у зв’язку з чим
зупинилось стягнення аліментів на
утримання неповнолітньої дитини. Разом
з тим, вказані доводи заявника
суперечать положенням статті 183
Сімейного кодексу України в якій
зазначено, що частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом. За таких обставин,
саме суд, а не державний виконавець
повинен визначати, яка частка
заробітку повинна стягуватися в якості
аліментів. Державний виконавець на
підставі виконавчого документу
визначає розмір лише розмір
заборгованості, а не розмір
періодичних платежів, який
встановлений судом, про що видає
відповідне розпорядження, разом з яким
направляється виконавчий документ для
виконання на підприємство. Виконавчий
документ повинен виконуватися в тому
порядку та розмірі, які встановлені
безпосередньо у виконавчому документі
та розпорядженні державного виконавця,
разом з яким надійшов виконавчий
документ.

Згідно з вимогами п.п. 7.2.6 Інструкції
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 року №74/5
самостійно змінювати порядок
стягнення суми боргу та розмір
відрахування адміністрації
підприємств, установ, організацій не
мають права.

Враховуючи наведене, на підставі
досліджених під час судового розгляду
письмових доказів, приймаючи до уваги
положення статті 183 Сімейного кодексу
України, суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення скарги ОСОБА_1, оскільки
дії державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку під час винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження ВП № 41438344 були вчинені
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

З огляду на наведене, керуючись
статтями 10, 11, 59, 60, 214, 215, 218, 283-389
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 1, 11, 58 Закону України
«Про виконавче провадження» суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
відділу державної виконавчої служби
Київського районного управління
юстиції у м. Донецьку, заінтересована
особа ОСОБА_2 – відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу
може бути подано до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
п’яти днів з дня її проголошення.

Суддя Київського районного суду

м.
Донецька

М.Ю. Лях