Номер провадження: 22-ц/785/4985/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та про
визнання права власності за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Арцизького районного суду
Одеської області від 12 липня 2007 року,

встановила:

28 квітня 2007 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовною заявою до ОСОБА_4,
просила визнати договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
квартири, розташованої в АДРЕСА_1,
укладеного між нею та ОСОБА_4 дійсним та
визнати за нею право власності на
зазначену квартиру.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
послалась на те, що 11 вересня 1993 року
вона уклала з відповідачем договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
згідно якого відповідач продав, а вона
купила вищезазначену квартиру.

В цей же день позивачка передала
обумовлену договором суму - 250 доларів
США, що еквівалентно в наявний час 1250
грн., про що відповідач надав їй
розписку, зобов'язавшись згодом
нотаріально посвідчити договір,
відповідач також передав їй саму
квартиру, документи на неї та ключі.

Однак, ОСОБА_4 до теперішнього часу
ухиляється від нотаріального
посвідчення вказаного договору.

В судовому засіданні:

- позивачка позов підтримала, просила
суд задовольнити його в повному обсязі;

- відповідач в судове засідання не
з'явився.

Заочним рішенням Арцизького районного
суду Одеської області від 12 липня 2007
року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Суд першої інстанції:

- визнав договір купівлі-продажу
нерухомого майна - квартири,
розташованої в АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсним;

- визнав за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
заочне рішення районного суду
скасувати, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи вищевказаний позов,
районний суд виходив з того, що згідно
розписки, що видана відповідачем
ОСОБА_4, останній отримав гроші від
ОСОБА_3 в розмірі 250 доларів США за
продану ним квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язався
оформити правочин в нотаріальній
формі.

Враховуючи, що сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору і
відбулося повне виконання договору, а
також те, що відповідач ОСОБА_4 ухилявся
від його нотаріального посвідчення,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність визнання
вищезазначеного договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним та про визнання за позивакою
права власності на квартиру АДРЕСА_1

Судова колегія вважає, що з
вищевказаним рішенням суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, недоведені обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до невірного
вирішення справи, а тому суд
апеляційної інстанції на підставі п.п.
1-3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує, ухвалює
нове рішення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції
України право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Згідно зі ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 210 ЦК України,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України,
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

З положень ст. 657 ЦК України, вбачається,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Судом першої інстанції не було
досліджено, яким чином відповідач
ухилявся від нотаріального
посвідчення договору; чи мало місце
визначення відповідного нотаріуса,
який повинен був посвідчити даний
договір (прізвище, ім'я, по батькові
нотаріуса та його нотаріальний округ);
чи призначено дату нотаріального
посвідчення договору; квитанції та
інші докази, що посвідчують сплату
нотаріальних послуг (консультації
тощо); чи взагалі мало місце порушення
прав та інтересів позивачки; чи існують
спірні правовідносини між сторонами.

Крім того, судом взагалі не досліджено
наявність або відсутність права
власності на спірне нерухоме майно за
будь-якою особою.

Відповідно до ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

На підставі ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Згідно з п. 13 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року, з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК
України не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст. 210
та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержаннями вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК
України. Інші вимоги щодо визнання
договорів дійсними, в тому числі
заявлені в зустрічному позові у
справах про визнання договорів
недійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів. Такі позови не підлягають
задоволенню.

Оскільки, сторонами по даній справі не
були додержані зазначені вище вимоги
законодавства України, вищевказаний
позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

При цьому, судова колегія зазначає, що
згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК
України.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не
довела ті обставини, на які вона
посилалась як на підставу своїх вимог
щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу.

На підставі всього вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.
п. 1, 2, 3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Одеської області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Арцизького районного
суду Одеської області від 12 липня 2007
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
про визнання права власності -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна -
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 дійсним, визнанні за ОСОБА_3
права власності на нерухоме майно -
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто
двадцять одна гривня 80 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді

С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

С.М. Сегеда