Номер провадження: 22-ц/785/2662/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Сидоренко І.П.,
Цюри Т.В.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26 лютого 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеського обласного управління
Акціонерного товариства «Ощадбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2012 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії Одеське
обласне управління звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором
відновлювальної кредитної лінії № 2057-н
від 30.10.2007 року в сумі 244057,29 грн.,
мотивуючи свої вимоги невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань за цим
договором щодо повернення наданого
кредиту та внесення плати за
користування кредитом у розмірі,
строки і на умовах визначених цим
договором.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 26.02.20103 року задоволено
позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк»
заборгованість за договором
відновлювальної кредитної лінії №2057-н
від 30.10.2007 року у розмірі 244057,29 грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 26.02.2013 року
змінити, ухвалити нове, яким стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» заборгованість за
договором відновлювальної кредитної
лінії № 2057-н від 30.10.2007 року у розмірі
238886,37 грн.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 30.10.2007 року ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі Одеського обласного управління
АТ «Ощадбанк», назва якого згодом
змінена на ПАТ «Державний ощадний банк
України» було укладено договір
відновлювальної кредитної лінії № 2057-н
з ОСОБА_2 на одержання кредиту в сумі
250000 грн. строком до 30.10.2017 року та
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15,5%.

У забезпечення виконання зобов'язань
за договором відновлювальної
кредитної лінії між банком та ОСОБА_2
08.11.2007 року було укладено іпотечний
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за р.№ 5065,
за умовами якого предметом іпотеки є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
заставною вартістю 417 000 грн., що
належить іпотекодавцю на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
державним нотаріусом Першої одеської
державної нотаріальної контори
Алексєєвою О.В 06.04.2000 року за р.№ 4-1122,
зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН"
10.04.2000 року в книзі № 2пр-191, номер запису
98, реєстраційний номер 372084, та на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 27.08.2001 року за р.№ 1099,
зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН»
19.11.2001 року в книзі № 16неж-17, номер
запису 608, реєстраційний номер 1591949.

Позивач в строки та в повному обсязі
виконав свої зобов'язання за цим
договором щодо надання відповідачу
ОСОБА_2 кредитних коштів частинами
(траншами) за відновлювальною
кредитною лінією у період до 29.10.2009
року, що підтверджується заявами на
видачу готівки.

Однак встановлені цим договором
терміни повернення наданого кредиту та
терміни сплати відсотків за кредит
ОСОБА_2 не дотримує.

Згідно п.п.3.2.2., 3.3.1. договору
відновлювальної кредитної лінії № 2057-н
від 30.10.2007 року, при виникненні
простроченої заборгованості за
кредитом та/або процентам чи
комісійним винагородам, а також в інших
випадках, передбачених цим договором,
банк має право вимагати достроково
повернення кредиту, сплати нарахованих
процентів та інших платежів за цим
договором, а позичальник зобов'язаний
здійснити таке дострокове повернення
на першу вимогу

У відповідності до п.5.1.1. цього
договору, за порушення взятих на себе
зобов'язань по поверненню основної
суми кредиту, своєчасній сплаті
процентів за користування кредитом,
комісійних винагород та інших платежів
за цим договором, позичальник
зобов'язується сплатити на користь
банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла на
період, за який сплачується пеня, від
суми платежу.

Позивач направив на адресу відповідача
письмову вимогу за вих.№18/21-19/9962 від
25.08.2011 року про повне дострокове
повернення кредиту та усіх нарахувань
за ним у тридцятиденний строк, однак
зобов'язання не було виконано, в
результаті чого виникла
заборгованість, яка станом на 22.03.2012
року склала 244057,29 грн.: залишок
заборгованості за кредитом - 17445 грн.;
прострочена заборгованість по кредиту
- 48298,48 грн.; заборгованість за
відсотками - 8592,55 грн.; заборгованість
за пенею по відсотках - 3894,35 грн.;
заборгованість за пенею по основному
боргу - 8816,91 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у передбачений
законом строк, і неналежне виконання
зобов'язання дає підстави для
дострокового стягнення коштів у
судовому порядку.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи, ґрунтується на
законі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України визначає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а ч.1 ст.530 ЦК
України встановлює, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 нього Кодексу.

Оскільки факт невиконання зобов'язання
встановлений судом, не заперечується
сторонами, то судом обґрунтовано
задоволено позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що
банком невірно здійснені розрахунки
пені спростовуються, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1ч.2ст.258 ЦК України,
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки(штрафу, пені).

Як вбачається з п.7.8. договору
відновлювальної кредитної лінії №2057-н
від 30.10.2007 року, сторони домовились про
збільшення строків позовної давності
відповідно до ч.1 ст.259 Цивільного
кодексу України до трьох років для
всіх грошових зобов'язань позичальника
(в тому числі, але не виключно, щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за його користування,
комісійних винагород, штрафів, пені), що
передбачені умовами цього договору.

Отже, під час укладання договору
відновлювальної кредитної лінії
сторонами було погоджено збільшення
строку позовної давності до трьох
років, тому банк звернувся в межах
строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги відносно
неправильності розрахунку пені з
огляду на розмір облікової ставки НБУ
не приймаються до уваги, оскільки
розмір пені було визначено за п.5.1.1.
вищезазначеного договору, банком
надано розрахунок заборгованості, який
свідчить про його відповідність цьому
пункту договору, належних доказів на
спростування правильності розрахунку
не надано, при цьому представником
апелянта в судовому засіданні визнано,
що ним було допущено помилку в
розрахунках при підготовці
апеляційної скарги.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги правильність висновків суду не
спростовують, тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 26 лютого 2013 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: