У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті
особи - служба у справах дітей
Деражнянської районної державної
адміністрації, Печерська районна у м.
Києві державна адміністрація, про
визначення місця проживання дитини та
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя
особа - Печерська районна у м. Києві
державна адміністрація, про визначення
місця проживання дитини, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 13 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтня 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, в якому
просила визначити місце проживання її
малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з нею за адресою: АДРЕСА_2

В обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що 14 січня 2006 року
зареєструвала шлюб з відповідачем, під
час якого у сторін народився син, однак
через погіршення сімейних стосунків та
скрутного матеріального становища у
вересні 2011 року вона змушена була
тимчасово виїхати на роботу до Італії,
обумовивши з відповідачем та його
батьками, що на період її відсутності
син буде проживати разом з ними у
АДРЕСА_3. У травні 2012 року, після
повернення з Італії, позивач розірвала
шлюб з відповідачем, проте останній
відмовляється повернути їй сина. На
даний час позивач працює помічником
адвоката, за місцем проживання
характеризується позитивно та їй на
праві власності належить житловий
будинок, в якому створені всі
матеріально-побутові умови для
проживання дитини, а тому вважає за
доцільне визначити проживання сина
разом з нею.

У липні 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення
аліментів та визначення місця
проживання дитини, мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідач виїхавши до
Італії разом зі своєю старшою донькою,
залишила сина проживати разом з ним та
його батьками на території
Тернопільської області, де дитині були
створені всі умови для проживання. Тому
просив визначити місце проживання сина
разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3, та
стягнути аліменти із ОСОБА_6 на його
користь на утримання сина.

У березні 2013 року ОСОБА_7 уточнив свої
позовні вимоги, вказував, що у зв'язку з
трудовою діяльністю у 2012 році він разом
з сином змушений був виїхати на
постійне місце проживання до м. Києва,
де ним створено належні умови для
проживання та навчання дитини, а тому
просив визначити місце проживання його
малолітнього сина ОСОБА_8 з батьком,
який зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_4

Рішенням Деражнянського районного
суду від 04 жовтня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визначення
місця проживання дитини з матір'ю
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено.

Визначено місце проживання
малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з батьком ОСОБА_7, який
зареєстрований по АДРЕСА_4 та фактично
проживає за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 13 січня 2014
року рішення Деражнянського районного
суду Хмельницької області від 04 жовтня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом з матір'ю ОСОБА_6, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_2

У задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції, із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
з 14 січня 2006 року до 24 травня 2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них
народився син ОСОБА_8

Згідно з рішенням Деражнянського
районного суду Хмельницької області
від 24 травня 2012 року шлюб між сторонами
розірвано.

Розпорядженням голови Збаразької
районної державної адміністрації №
379-од від 05 липня 2012 року ОСОБА_6
встановлено години спілкування з
малолітнім сином ОСОБА_8 другого та
четвертого тижня місяця з 13 год.
п'ятниці до 16 год. неділі.

З лютого 2012 року ОСОБА_7 почав працювати
на посаді комерційного директора
«БМ-АГРА» м. Київ, куди разом із сином
ОСОБА_8 переїхали до орендованої
квартири АДРЕСА_1.

01 вересня 2012 року малолітній ОСОБА_8
вступив на навчання до першого класу
гімназії № 109 ім. Т.Г. Шевченка
Печерського району м. Києва.

Відповідно до психолого-педагогічної
характеристики учень ОСОБА_8
систематично виконує домашні завдання,
має добрий загальний розвиток. За час
його навчання у гімназії, вихованням
сина переважно займався батько, мати
відвідувала даний заклад лише один раз.

Також, малолітній ОСОБА_8 відвідує
гуртки образотворчого мистецтва та
«Чарівні рученята», секцію з
кікбоксингу.

Згідно з висновком
органу опіки та піклування
Деражнянської районної державної
адміністрації від 04 вересня 2013 року
ОСОБА_6 проживає у АДРЕСА_2 у власному,
цегляному, двоповерховому будинку,
який обладнаний сучасною побутовою
технікою та усіма необхідними меблями,
не перебуває на обліку лікарів
нарколога та психіатра, тому доцільно
визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_8 з матір'ю.

Згідно з висновком Печерської районної
у м. Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання
малолітнього ОСОБА_8, батько самостійно
опікується здоров'ям, духовним та
моральним вихованням, навчанням сина.
ОСОБА_7 працює у ПП «ЛідерПро» на посаді
регіонального директора та має
самостійний дохід, який дозволяє йому
забезпечувати матеріальні потреби
свої та сина у повному обсязі. За місцем
роботи характеризується позитивно. При
цьому, службою у справах дітей
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації було
затверджено акт обстеження умов
проживання ОСОБА_7 із сином у квартирі
АДРЕСА_1, в якій створені всі необхідні
умови для проживання, навчання та
повноцінного розвитку дитини.
Встановлено, що дана квартира
складається із двох кімнат, є світлою,
затишною, охайною, обладнаною
необхідними меблями та побутовими
приладами.

Згідно з договором оренди № 222 від 03
липня 2012 року, ОСОБА_7 орендує квартиру
АДРЕСА_1, термін дії якого визначено до
03 липня 2013 року.

ОСОБА_6 зареєстрована та проживає по
АДРЕСА_2

Відповідно до трудового договору від 04
липня 2012 року, який зареєстровано у
Деражнянському районному центрі
зайнятості, ОСОБА_6 працює помічником
адвоката ОСОБА_10

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 13 серпня 2013 року ОСОБА_6 має рахунок
у цьому банку із доступним залишком у
розмірі 275 635 грн 73 коп.

Згідно з висновком органу опіки і
піклування Деражнянської районної
державної адміністрації від 10 січня 2014
року, доцільно проживати малолітньому
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_6 у
АДРЕСА_2

Задовольняючи позов ОСОБА_7 та
визначаючи місце проживання дитини з
батьком, суд першої інстанції виходив з
того, що мати дитини більшу частину
часу проводить за межами України та
лише періодично на короткі терміни
приїздить до України, що позбавляє її
можливості приймати участь у вихованні
дитини та забезпечувати її нормальний
розвиток. ОСОБА_11 із серпня 2011 року
проживає з батьком, який займається
його вихованням та доглядом, тому у
батька є більші можливості для
безпосереднього забезпечення належних
умов для розвитку дитини, він виявляє
більшу увагу до сина, а ОСОБА_6 не
позбавлена можливості належним чином
виконувати свої материнські обов'язки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_6, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що тривале
перебування матері дитини за кордоном
було причиною її фізичного та
психологічного тиску зі сторони
батька. Мати дитини постійно проживає у
м. Деражня, працює помічником адвоката,
має заощадження, забезпечена власним
житлом та може створити належні умови
для проживання та виховання сина, тому
вважав, що відсутні виключні обставини,
що викликають необхідність у
розлученні малолітньої дитини з її
матір'ю.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2
ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_6 та на
підтвердження свої позовних вимог
ОСОБА_7 заявив клопотання про
витребування з Державної прикордонної
служби України відомостей щодо часу та
дати перетину кордону України ОСОБА_6
за період з 01 січня 2011 року.

Згідно з листом Державної прикордонної
служби України Головного центру
обробки спеціальної інформації № 1582
від 02 липня 2013 року ОСОБА_6 12 серпня 2011
року виїхала з території України, 13
червня 2011 року в'їхала на територію
України, 17 липня 2012 року виїхала до м.
Венеції Італія, 29 вересня 2012 року
в'їхала на територію України, 02 жовтня
2012 року виїхала до м. Венеція Італія, 23
грудня 2012 року в'їхала на територію
України, 28 грудня 2012 року виїхала до м.
Венеція Італія, 30 березня 2013 року
в'їхала на територію України, 02 квітня
2013 року виїхала до м. Тревізо Італія, 26
травня 2013 року в'їхала на територію
України, 29 травня 2013 року виїхала до м.
Тревізо. (т. 1 а.с. 206).

Вирішуючи спір та визначаючи місце
проживання дитини з матір'ю, суд
апеляційної інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, не
звернув уваги на те, що після звернення
до суду з позовом про визначення місця
проживання дитини з матір'ю на
території України, мати дитини
постійно перебуває за межами України,
після виїзду 29 травня 2013 року до м.
Тревізо Італія відсутні дані про те, що
вона повернулася на територію України,
як наслідок не врахував ставлення
матері до своїх батьківських
обов'язків, наявність виняткових
обставин для визначення місця
проживання дитини з батьком, інтересів
дитини, увагу батька до сина та його
турботу, належно створені умови для
його виховання.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції
пославшись на відсутність виняткових
обставин щодо необхідності розлучення
малолітньої дитини з її матір'ю та
вважаючи, що у такому випадку слід
визначити місце проживання дитини з
матір'ю, не врахував, що зазначене не
можна тлумачити як наявність у матері
переваги перед батьком при вирішенні
питання щодо визначення місця
проживання дитини, приймаючи до уваги
рівність прав обох батьків щодо дитини.
Поняття «розлучення» не співпадає з
поняттям «визначення місця
проживання», оскільки мати дитини у
разі визначення місця проживання
останньої з батьком не обмежена у
своєму праві на спілкування з дитиною,
турботу відносно неї та участі у її
вихованні й може реалізувати свої
права шляхом домовленості з батьком
дитини щодо встановлення часу
спілкування або за рішенням органу
опіки і піклування, або за рішенням
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Україною 27 лютого 1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Суд першої інстанції, давши належну
оцінку обставинам справи, правильно
застосував норми матеріального права,
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для визначення місця
проживання дитини з батьком.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі
судом апеляційної інстанції рішення
підлягає скасуванню, як таке, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 13 січня 2014
року скасувати, залишити у силі рішення
Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 04 жовтня 2013
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук