Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/2599/14
Головуючий у 1 інстанції Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Воробйової І.А.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відкритого
акціонерного товариства «Вуглецевий
композит» в особі ліквідатора Іщенко
Д.В. на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 25
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного
товариства «Вуглецевий композит»,
третя особа: Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Запорізькій області, про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, який в процесі розгляду
справи уточнив, до ВАТ «Вуглецевий
композит» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку.

В обґрунтування позову ОСОБА_3
посилався на те, що з 02 червня 2009 року
він виконував обов'язки голови
правління ВАТ «Вуглецевий композит».

31 липня 2009 року наказом Регіонального
відділення Фонду державного майна по
Запорізькій області № 311 призначений
на посаду голови правління ВАТ
«Вуглецевий композит».

30 липня 2010 року звільнений з посади
голови правління у зв'язку із
закінченням строку дії контракту,
відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України. При
звільненні розрахунок з ним проведено
не було.

На підставі викладеного, позивач
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 28 427 грн. 47 коп., середній
заробіток з 01 серпня 2010 року по 30 серпня
2013 року за час затримки розрахунку при
звільнені у сумі 119 912 грн. 76 коп.,
компенсацію за тимчасову втрату
працездатності з 14 по 29 червня 2010 року
та з 12 по 29 липня 2010 року у сумі 3 503 грн. 32
коп., а також 4 500 гривень витрат на
правову допомогу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2014 року
до участі у справі як третю особу на
стороні відповідача, що не заявляє
самостійних вимог, залучено
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Запорізькій області ( а. с. 177 ).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 25
квітня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ВАТ «Вуглецевий композит»
на користь ОСОБА_3 заборгованість по
заробітній платі у сумі 28 427 грн. 47 коп.,
компенсацію за тимчасову втрату
працездатності у сумі 3 503 грн. 32 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку з 01 серпня 2010 року по 30
серпня 2013 року у сумі 118 080 грн. без
урахування податків і обов'язкових
платежів.

В решті позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційному порядку судове
рішення не оскаржив.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ВАТ «Вуглецевий композит» в особі
ліквідатора Іщенко Д.В. подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, допущені порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 25 квітня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по
заробітній платі у розмірі 28 427 грн. 47
коп., компенсації за тимчасову втрату
працездатності 3 503 грн. 32 коп.,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку у розмірі 118 080 грн.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в цій частині позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 309 ЦПК суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції і
ухвалює нове рішення в зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судове рішення у даній справі не
відповідає цим вимогам в повній мірі.

За статтею 47 КЗпП України роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме: в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.
Непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про
те, що невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Судом з'ясовано і не заперечується
сторонами, що з 02 червня 2009 року ОСОБА_3
виконував обов'язки голови правління
ВАТ «Вуглецевий композит». 31 липня 2009
року наказом Регіонального відділення
Фонду державного майна по Запорізькій
області № 311 він був призначений на
посаду голови правління ВАТ
«Вуглецевий композит». 30 липня 2010 року
звільнений з посади голови правління у
зв'язку із закінченням строку дії
контракту, відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП
України ( а. с. 5-15 ).

Борг ОСОБА_3 по заробітній платі
дорівнює 28 427 грн. 47 коп., по компенсації
за час тимчасової втрати
працездатності дорівнює 3 503 грн. 32 коп.,
що визнано відповідачем ( а. с. 16-23,180 ).

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано, на підставі статті 116
КЗпП України, стягнув з ВАТ «Вуглецевий
композит» на користь позивача
невиплачену при звільненні заробітну
плату у сумі 28 427 грн. 47 коп., компенсацію
за час тимчасової втрати
працездатності у сумі 3 503 грн. 32 коп. В
цій частині судове рішення відповідає
наданим доказам, узгоджується з
нормами матеріального права, підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Доводи відповідача про те, що підстави
для задоволення позову про стягнення
заборгованості по зарплаті та
компенсації за втрату працездатності
відсутні, оскільки визнані ВАТ
«Вуглецевий композит» і внесені до
реєстру вимог кредиторів, не можуть
бути підставою для скасування судового
рішення в цій частині.

За змістом статей 11,57-60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести належними
та допустимими доказами ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих документів вбачається, і
визнається сторонами, що ухвалою
господарського суду Запорізької
області від 11 квітня 2011 року було
порушено провадження у справі про
банкрутство ВАТ «Вуглецевий композит».
Введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів. Ухвалою господарського
суду Запорізької області від 10 квітня
2012 року визнано вимоги конкурсних
кредиторів та затверджено реєстр вимог
кредиторів. До нього, зокрема, внесено
заборгованість ВАТ «Вуглецевий
композит» по зарплаті в загальному
розмірі 1 002 900 грн., у тому числі за
тимчасову втрату працездатності за 2010
рік. ( а. с. 44-75 ).

Однак у вказаних ухвалах, інших наданих
по справі документах відсутні дані, що
до списку кредиторів внесено ОСОБА_3
Між тим, позивач у судовому засіданні
пояснював, що неодноразово звертався з
заявами про внесення його до списку
кредиторів відповідача, однак йому в
цьому відмовлялося, тому він змушений
був подати до суду позов про стягнення
боргу по зарплаті та по компенсації за
тимчасову втрату працездатності.

Таким чином, при вирішення даного спору
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів того, що при
задоволенні позову ОСОБА_3 буде
подвійне стягнення з ВАТ «Вуглецевий
композит» належних йому до виплати
боргів по зарплаті.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та стягуючи на його користь на
підставі статей 116,117 КЗпП України
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні,
яким, на думку суду першої інстанції,
являється період з дня припинення
трудових відносин 01 серпня 2010 року по 30
серпня 2013 року, суд належним чином не
перевірив заперечень відповідача щодо
відсутності його вини у затримці
розрахунку.

В ході вирішення спору з'ясовано, що з 02
липня 2009 року на всі розрахункові
рахунки ВАТ «Вуглецевий композит»
державними виконавцями
Орджонікідзевського ВДВС Запорізького
міського управління юстиції
накладалися арешти зв'язку з
виконанням судових рішень про
стягнення коштів ( а. с. 138-144 ).

Крім того, ОСОБА_3 з 02 червня 2009 року
являвся головою правління ВАТ
«Вуглецевий композит» і як посадова
особа був наділений
організаційно-розпорядчими та
адміністративно-господарськими
функціями. Однак він, будучі керівником
підприємства і достовірно знаючи про
заборгованість із заробітної плати
перед рядом працівників, навмисно,
безпідставно не виплачував заробітну
плату, а використав грошові кошти
підприємства на інші потреби
підприємства.

За такі дії стосовно ОСОБА_3 прокурором
Орджонікідзевського району міста
Запоріжжя 23 квітня 2010 року було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого 1
статті 175 КК України. Постановою
Орджонікідзевського районного суду
міста Запоріжжя від 23 липня 2013 року
ОСОБА_3, який визнав свою провину у
скоєнні злочину, звільнено від
кримінальної відповідальності у
зв'язку із зміною обстановки ( а. с. 145-155
).

Також суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що відповідно до частини 4
статті 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство. Протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Матеріали справи містять ухвалу
господарського суду Запорізької
області від 11 квітня 2011 року про
порушення провадження у справі про
банкрутство ВАТ «Вуглецевий композит»,
якою також введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Зважаючи на викладене, а також
приймаючи до уваги конкретні обставини
справи, дії самого ОСОБА_3, внаслідок
яких утворилася заборгованість по
заробітній платі, колегія суддів
дійшла висновку, що санкція у вигляді
стягнення на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при його звільненні до ВАТ
«Вуглецевий композит» застосовуватися
не може.

За таких обставин постановлене у
справі рішення в частині стягнення з
ВАТ «Вуглецевий композит» на користь
позивача 118 080 грн. не можна визнати
таким, що відповідає вимогам закону і
матеріалам справи. Воно підлягає
скасуванню на підставі статті 309 ЦПК
України з ухваленням нового рішення
про відмову в цій частині у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Вуглецевий
композит» в особі ліквідатора Іщенко
Д.В. задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2014 року в
частині задоволення позову щодо
стягнення з Відкритого акціонерного
товариства «Вуглецевий композит» на
користь ОСОБА_3 середнього заробітку за
час затримки розрахунку в сумі 118 080 грн.
скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 про стягнення з
Відкритого акціонерного товариства
«Вуглецевий композит» середнього
заробітку за час затримки розрахунку
залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: