ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 2-2651/11
Провадження № 2/210/69/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" серпня 2014 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області у
складі:

головуючого судді
Костенко В. В.

при секретарі
Панчук О.І.

за участю позивачки -
ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката
ОСОБА_2

відповідача -
ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання чоловіка і жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права власності на 1/2 частину майна, що
є об'єктом спільної сумісної власності
та поділ майна, визнання недійсними
договорів купівлі- продажу недійсними,
-

В С Т А Н О В И В:

Первинно позивач ОСОБА_1 звернулась із
позовом до ОСОБА_3 про встановлення
факту проживання чоловіка і жінки
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
визнання права власності на ? частину
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності та поділ майна 26.12.2011 року.

У зв'язку зі з'ясуванням в ході розгляду
справи нових додаткових обставин про
продаж відповідачем спірного майна, а
саме: обох спірних квартир, позивачка
10.10.2012 року доповнила свій позов
додатковими вимогами про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
квартир.

Позивач зазначає, що з лютого 2001 р. по
серпень 2011 р. проживала спільно однією
сім'єю як чоловік та дружина без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, перебуваючи
з останнім у фактичних шлюбних
стосунках.

Спочатку вона та відповідач мешкали по
серпень 2004 р. за адресою: АДРЕСА_1, а
згодом переїхали у придбану спільно з
відповідачем квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_2.

Від цивільних шлюбних відносин з
відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син - ОСОБА_6, батьком якого
записаний відповідач, що
підтверджується свідоцтвом про
народження дитини, виданим 10.11.2005 р.
Дзержинським відділом РАЦС
Криворізького міського управління
юстиції.

За час сумісного проживання з ОСОБА_3 на
протязі понад 10 років однією сім'єю як
чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу,
вони вели спільне господарство, мали
спільний побут та сімейний бюджет,
разом виховували сина.

З відповідачем стосунки склалися
таким чином, що з лютого 2001 р., після
розірвання її попереднього шлюбу, вони
вирішили добровільно створити сім'ю і
проживати разом як чоловік і дружина,
однак шлюб між ними не був
зареєстрований державним органом
реєстрації актів цивільного стану.

Позивач зазначає, що без
реєстрації шлюбу вони проживали до
серпня 2011 року. Однак, останнім часом
їх стосунки з відповідачем
погіршились, оскільки ОСОБА_3 став
її ображати та застосовувати
фізичне насильство. Так, 24.07.2011 р. за
адресою їх спільного проживання в
АДРЕСА_2, він вдарив її по голові, у
зв'язку з чим , позивач була змушена
звернутись до Дзержинського РВ КМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області з заявою про заподіяння
тілесних ушкоджень ОСОБА_3. Вказана
заява була зареєстрована в ЖРЗПЗ № 3154
від 24.07.2011 року у зв'язку з чим , їй було
також надано направлення на
судово-медичне обстеження, із стислого
опису обставин події в якому
вбачається, що її вдарив цивільний
чоловік.

У зв'язку з викладеним, після подій 24
липня 2011р. вона вимушена була піти від
чоловіка та, починаючи з серпня 2011 р. і
до теперішнього часу, разом з сином
проживає за адресою: АДРЕСА_1, в
квартирі своїх батьків.

Факт її спільного проживання з
відповідачем однією сім'єю, ведення
спільного господарства та наявність
єдиного сімейного бюджету можуть
підтвердити свідки, мешканці сусідніх
квартир, а також спільні знайомі, друзі
сім'ї.

Крім того, факт її проживання
однією сім'єю з ОСОБА_3. в його квартирі
без реєстрації шлюбу підтверджується
письмовими доказами, а саме Актом від
01.08.2011р., посвідченим майстром дільниці
КП «ЖЕО № 8».

В період спільного проживання однією
сім'єю з відповідачем, не перебуваючи у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, за рахунок спільних коштів нею з
відповідачем були придбані дві
квартири, які були зареєстровані на
відповідача, а саме: двокімнатна
квартира АДРЕСА_2, вартістю18979,00 грн. та
трикімнатна квартира АДРЕСА_3, вартістю
19500,00 грн., а також автомобіль марки CHERY
EASTAR державний номерний знак НОМЕР_1.
2008 року випуску, вартістю 108000,00 грн.

Позивач , посилаючись на норми ст.ст.60,
65, 71, 74 СК України, вважає, що вона , як
цивільна дружина відповідача, набула
право власності на ? частину спільно
придбаного ними майна та просить його
поділити між сторонами.

Приймаючи до уваги ті обставини, що
відповідач, порушуючи її право
співвласника, без її згоди,
розпорядився належним їм обом майном, а
саме: уклав 25.08.2011 року два договори
купівлі- продажу вищеназваних квартир
з гр.ОСОБА_5, які посвідчені приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровані в реєстрі за № 464 та № 462,
позивач просить на підставі ст.369, ч. 1
ст. 203 , ч.3 ст.215 ЦК України визнати їх
недійсними та повернути сторони цих
договорів на підставі ч.1 ст.216 ЦК
України у початковий стан, а саме
відчужені квартири залишити у
власності ОСОБА_3, стягнувши з нього на
користь ОСОБА_5 грошові кошти в
загальній сумі 158500,00 грн.

Таким чином, позивач просить :
встановити факт проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
з лютого 2001 року по 01.08.2011 р.; визнати
спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, як жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, належне їм в
рівних частках : по 1/2 частині майно, а
саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3;
автомобіль марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, колір сірий; визнати
недісними:

- договір купівлі-продажу
трикімнатної квартири АДРЕСА_3,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 462;

- договір купівлі-продажу
двокімнатної квартири АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 464;
повернути сторони вищевказаних
договорів купівлі-продажу в початковий
стан, повернувши у власність ОСОБА_3
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3,
стягнувши з нього на користь ОСОБА_5
сплачені в рахунок придбання квартир
158500,00 грн.;поділити майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на двокімнатну квартири
АДРЕСА_2, визнавши за ОСОБА_3 право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_3;визнати за ОСОБА_1, право
власності на ? частину автомобілю
марки СНЕRY EASTAR державний номерний знак
НОМЕР_1. 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2
, колір сірий, визнавши за ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину автомобілю
марки СНЕRY EASTAR, державний номерний знак
НОМЕР_1, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2,
колір сірий; стягнути з відповідача на
користь позивачки понесені нею судові
витрати :судовий збір в сумі 2518,79 гри. та
витрати на оплату правової допомоги
адвоката в сумі 3000,00 грн.

В ході судового розгляду позивач
ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просила їх
задовольнити, при цьому пояснивши, що з
відповідачем по справі вона знайома з
1995 року, познайомились у місті Одеса, де
ОСОБА_3 навчався в медичному інституті ,
з цього часу вони почали спілкуватися.
Коли відповідач закінчив інститут, він
був направлений до інтернатури у
м.Миколаїв, після її проходження
постало питання щодо влаштування на
постійне місце роботи. В цей час вона
працювала у медичному центрі « Мрія» в
м.Кривому Розі та товаришувала з його
директором, який пообіцяв прийняти
відповідача на роботу і останній
приїхав до міста Кривого Рогу . В цей
період вона ще перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком , але після розірвання шлюбу,
з лютого 2001 року вони постійно почали
спільно проживати, як чоловік та
дружина. Спочатку жили на зйомній
квартирі по АДРЕСА_1 , її дочка від
першого шлюбу жила у її батьків, які
проживали у сусідній квартирі за № 131. В
травні 2004 року придбали спільно
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Весь цей
час вона працювала, в неї був
самостійний заробіток, вони разом з
відповідачем вели спільний бюджет,
робили ремонт, придбавали речі, їздили
відпочивати на море, мали спільних
друзів, спілкувалися як з її батьками,
так і з батьками відповідача. Крім того,
вона відсудила значну суму грошей у
підприємства « Феномен», де була
співвласником. У жовтні 2005 року в них з
відповідачем народився син. Її донька
від першого шлюбу певний час також
проживала з ними у квартирі по АДРЕСА_2.
Відповідач ставився до доньки
позитивно, допомагав у її вихованні та
навчанні. У вересні 2006 року вони
придбали трикімнатну квартиру по
АДРЕСА_3 , де відповідач ОСОБА_3
влаштував медичний кабінет , в якому
встановив медичне стоматологічне
обладнання і займався індивідуальною
лікарською практикою. У 2009 році ними
був придбаний автомобіль СНЕRY EASTAR, вони
разом відвідували курси водіїв. З 2010
році їх відносини стали поступово
погіршуватися та у липні 2011 року , коли
відповідач побив її , вона пішла від
нього та проживає з сином у своїх
батьків, власного житла ні вона , ні
дитина не мають. Вважає, що довела
заявлені вимоги і просить ухвалити
рішення на її користь.

Представник позивача ОСОБА_8
підтримав думку свого довірителя та
вважає, що позивач належними доказами,
як письмовими , так і показаннями
свідків, у тому числі , осіб, які є
незаінтересованими у вирішенні спору:
нотаріуса, колишнього власника
квартири, сусідів по будинку довела
факт спільного проживання однією
сім»єю як чоловіка та дружини між нею
та відповідачем і відповідно до вимог
Сімейного кодексу України набула прав
на ? частину спільного майна, яке було
придбано сторонами під час знаходження
у цивільних шлюбних відносинах.
Відповідач , у порушення інтересів
своєї цивільної дружини та спільної
неповнолітньої дитини , без згоди
позивача, скривши від нотаріуса і
покупця факт наявності інших осіб , які
мають право на житло, відчужив в один
день обидві квартири. Правочини,
укладені з порушенням вимог діючого
законодавства, є недійсними і до них
повинні бути застосовані вимоги
двосторонньої реституції. Просив
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_3
позовні вимоги не визнав у повному
обсязі та пояснив,що дійсно знайомий з
позивачкою по справі , приблизно з 1995
року, ще в той час , коли він був
студентом та навчався в м. Одесі у
медичному інституті. До міста Кривий
Ріг приїхав у 2000 році після закінчення
інтернатури у м.Миколаїві, був
прописаний у гуртожитку на
Дніпропетровському шосе, але фактично
орендував квартиру. ОСОБА_1 приходила
на цю квартиру, як коханка. Ніякого
спільного бюджету вони не вели. Крім
ОСОБА_1, в нього були стосунки і з іншими
жінками, з 2004 року він жив із ОСОБА_9.
Сина, який народився від статевих
відносин з ОСОБА_1, він визнав,
зареєстрував на своє прізвище і не
відмовляється від нього. ОСОБА_1 він
знайомив із своїми батьками, бо вона
мати його дитини, але це не означає, що
вони були сім»я. Обидві квартири він
придбав за власні кошти, друзі також
позичили гроші. Квартири продав 25.08.2011
року , т.я. не зміг віддати борги, з цього
часу живе на зйомній квартирі по
АДРЕСА_4 дозволяв жити матері своєї
дитини- ОСОБА_10, ОСОБА_9 не заперечувала
проти цього. ОСОБА_10 постійно не жила в
цій квартирі, а він підтримував
стосунки і з ОСОБА_9 і з ОСОБА_10. Машину
придбав у 2009 році , ніякі гроші в її
придбання ОСОБА_10 не вкладала. Коли він
покупав ці квартири, ОСОБА_1 за його
проханням підшукувала варіанти, тобто
виконувала функції реєлтора. Свідки з
боку ОСОБА_1 заінтересовані , вони дають
неправдиві показання. Просив відмовити
у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3-
ОСОБА_4 підтримала думку свого
довірителя та вважає, що заявлені
ОСОБА_1 позовні вимоги не доведені
належними та допустимими доказами. Акт
про проживання ОСОБА_1 у квартирі на
АДРЕСА_2 підписаний сусідами, які не
були допитані в ході судового розгляду
та не давали показання під присягою,
отже не є належним доказом. Крім того,
судом за клопотанням відповідача були
оголошені матеріали цивільної справи
за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про
розірвання договору піднайму, з яких
убачалось, що ОСОБА_1 в своїх поясненнях
стверджувала , що вона з дітьми
проживає у квартирі АДРЕСА_1,
процесуальні заяви подавала також із
зазначенням вищеназваної адреси, як
місця свого проживання. У 2006 році
ОСОБА_1 також подавала заяву
Дзержинському РВ КМУ ГУМВС України у
Дніпропетровській області щодо
викрадення її майна із квартири
АДРЕСА_1, про даний факт свідчить
постанова про відмову у порушенні
кримінальної справ від13.04.2006 року.
Зазначені факти спростовують позицію
позивача, щодо проживання однією
сім»єю у період з 2001 року по серпень 2011
року з відповідачем ОСОБА_3 Просила
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 на неодноразові
виклики суду не з»явився , про день та
час розгляду справи повідомлявся за
зареєстрованим місцем проживання
АДРЕСА_5 (довідка адресного бюро на
а.с.192 т.1). Крім того, цю ж адресу
відповідач ОСОБА_5 вказав, звернувшись
до Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу 26.11.2012 року із заявою про
скасування заходів забезпечення
позову ( а.с.127 т.1). Таким чином, суд на
підставі ч.1 ст. 77 ЦПК України вважає
здійсненим належним чином
повідомлення відповідача ОСОБА_5 про
день та час розгляду справи та
проводить судовий розгляд за його
відсутності.

Вислухавши думку сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
письмові докази, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню за
наступними підставами.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень; докази надаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно цього Кодексу,
в межах заявлених ними позовних вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Так, в ході судового розгляду судом
були досліджені докази як з боку
позивача , так і відповідача.

Обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги щодо встановлення факту
проживання однією сім»єю з
відповідачем як чоловіка і дружини без
реєстрації шлюбу, позивачка ОСОБА_1
посилається на показання свідків :
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
письмові докази : акт її проживання з
дітьми та відповідачем ОСОБА_3 з 2004 року
за адресою: АДРЕСА_2 , складений
сусідами , підписи яких посвідчені
майстром КП ЖЕО № 8 ( а.с.17 т.1);
фототаблиці із спільними зображеннями
її, відповідача , їх батьків та дітей
під час проведення спільних заходів (
а.с.67-103 т.1); заяву, складену від її імені
про надання згоди ОСОБА_3 на придбання
квартири по АДРЕСА_3, посвідченої 14.09.2006
року приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_19( а.с.200 т.1).

Так, допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_12 показав, що
раніше, дату точно не пам»ятає, ОСОБА_1
працювала в медичному центрі « Мрія»
,який він очолював. Приблизно у 2000 році ,
вона сказала, що її чоловік - лікар
стоматолог ОСОБА_3 , має бажання
працювати в даному центрі. Він
погодився його працевлаштувати. ОСОБА_3
працював у центрі та за сумісництвом ще
був черговим стоматологом у
поліклініці. Вони з позивачкою знімали
квартиру на вул.Землячки, коли ОСОБА_3
приїхав у м.Кривиий Ріг. Всі на роботі
сприймали позивача та відповідача, як
сім»ю. У 2004 році вони придбали власне
житло на АДРЕСА_2, куди він заходив «
посівати» за пропозицією відповідача,
після спільного відпочинку у лазні. З
їх розмов зрозумів, що квартиру ОСОБА_1
і ОСОБА_3 придбали спільно. Крім того,
він бачив їх разом і на ринку Соцміста,
а також у меблевому магазині , де
сторони разом вибирали якісь меблі.
Медичний центр знаходиться поблизу
біля квартири, яку сторони знімали та
житла батьків ОСОБА_1 і він часто бачив
їх удвох. Після звільнення з центру
ОСОБА_3 він не знає: чи було придбане
сторонами ще якесь майно.

Допитана за клопотанням позивача
свідок ОСОБА_13 показала , що десь у 2003
році, дату точно не пам»ятає, продала
належну їй квартиру по АДРЕСА_2 ОСОБА_3
та ОСОБА_1 Про продаж квартири вона дала
об»яву у газету, на зустріч з цього
питання прийшли позивачка та
відповідач. Вона зрозуміла, що квартиру
вони бажають придбати для себе. Цю пару
вона сприймала як подружжя. В
нотаріальній конторі при оформленні
угоди купівлі- продажу, вони були також
удвох, хто з них розраховувався в цей
час не пам»ятає. Відчужена квартира
була у гарному стані та особливого
ремонту не потребувала. ОСОБА_3 також
зробив їй протекцію до ОСОБА_12, який
лікував їй зуби. Приблизно через
місяць, після продажу квартири, вона
була у них в гостях, у своїй колишній
квартирі. Шпалери на кухні були ті ж
самі, а лоджія потребувала ремонту. При
розмові, вони казали , що у спальні буде
дитяча кімната, на той момент в них була
тільки дівчинка.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_1 знає з 2003
року у зв»язку із спільною працею на
заводі « Арселор МітталКривий Ріг»,
ОСОБА_3 знає з 2004 року, як її чоловіка.
Вони приходили до неї в гості, а також
вона була і у них вдома по АДРЕСА_2 ,дату
точно не пам»ятає. ОСОБА_1 казала, що в
одній кімнаті живе її дочка від першого
шлюбу, а в іншій вона з ОСОБА_3 і сином.
Вони жили як нормальні сім»я, разом
відпочивали у м.Одесі на морі та за
кордоном. Після цього, вона приходила
кілька разів, у тому числі і після
народження їх спільного сина ОСОБА_6 у
2005 році. Коли у 2011 році до них приїхали
родичі ОСОБА_3 , відносини стали
погіршуватися. Про те, що офіційно
сторони не зареєстровані , вона знала.

Допитана у судовому засіданні за
клопотанням позивача свідок ОСОБА_15
показала, що позивача ОСОБА_1 знає з 1992
року. Про існування ОСОБА_3 знала з її
слів з 1998 року, ОСОБА_1 їздила до нього в
м.Одесу , де той навчався у медичному
інституті на лікаря- стоматолога. Після
закінчення інституту він поїхав до
міста Миколаїв, після чого у 2000 році
приїхав до міста Кривого Рогу і вони
стали жити разом на квартирі. У 2004 році
купили власне житло - квартиру на
АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 ОСОБА_1 робила в ній
ремонт, вибирала шпалери, замовляла
меблі. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився
спільний син- ОСОБА_6 , разом із
сторонами, вона святкувала цю дату. У 2006
році ними була придбана ще одна
квартира на АДРЕСА_3, де ОСОБА_3 планував
здійснювати свою лікарську діяльність.
ОСОБА_3 хрещений батько її дитини. На 40
років він зробив їй подарунок,
відремонтував зуби. Весь цей час вони
сім»ями спілкувалися, разом проводили
свята. Як їй здається у 2010 році ОСОБА_3 і
ОСОБА_1 купили машину, ходили разом на
курси водіїв, отримували права. У 2011
року до ОСОБА_3 приїхали його родичі із
Австралії і ОСОБА_1 приходилось інколи
уходити до батьків, а після цього,
взагалі в них відносини погіршились і
вона пішла жити з дітьми до своїх
батьків. Батьків ОСОБА_3 вона не знає,
але їй відомо , що вони живуть у
м.Вознесенську, а його брат із
племінниками живе у Австралії. За час
спілкування вона ніколи не чула та не
бачила, щоб ОСОБА_3 жив , крім ОСОБА_1, з
якоюсь іншою жінкою.

Допитана у судовому засіданні дочка
позивача ОСОБА_16 показала, що
відповідача ОСОБА_3 знає, приблизно з 2000
року, він разом із мамою жили на зйомній
квартирі по АДРЕСА_1 з 2001 по 2004 рік, а
вона у бабусі та дідуся в квартирі
поруч. Відповідач працював у медичному
центрі у ОСОБА_12, де був стоматологом.
Він допомагав мамі виховувати її,
контролював її навчання. Вона знає і
його батьків : мати ОСОБА_20 та батька
ОСОБА_21, які проживають в
м.Вознесенську, вважала маьти
відповідача бабусею, остання пече дуже
смачні пироги з вишнями. У 2004 році мама
з ОСОБА_3 придбали квартиру на вул
Революційній і вона переїхала жити до
них. Коли народився братик, вона разом
із ОСОБА_3 забирала його із пологового
будинку. Мама з ОСОБА_3 завжди були
разом, приїзджали до табору, де вона
відпочивала. Але з часом їх відносини
стали погіршуватися, вона переїхала до
маминих бабусі та дідуся, а потім у
серпні 2011 року і мама з ОСОБА_6
переїхали до них.

Допитаний двічі в ході судового
розгляду свідок з боку позивача ОСОБА_17
показав, що проживає у АДРЕСА_2. Знає і
позивачку і відповідача , як колишніх
сусідів з 2004 року, коли вони вселились у
квартиру № 11. У них також була дівчинка
від першого шлюбу ОСОБА_1 та у 2004-2005
роках народився хлопчик. Проживали
вони в одній квартирі, разом гуляли з
дитиною, бачив, що ОСОБА_1 носила сумки з
продуктами з базару. Всі сусіди їх
знали, як чоловіка та дружину. Щоб
ОСОБА_3 жив сам у квартирі, він не бачив,
а також не бачив, що він водив у
квартиру інших жінок. Проживали вони
разом , приблизно з 2004 по 2012 рік. Чи
робили в квартирі ремонт він не знає,
але бачив, що робочі завозили меблі.
Відповідач по справі ОСОБА_3 просив
його виступити свідком на його боці,
але він відмовився. Після виїзду з
квартири ОСОБА_10 в ній жила , приблизно
2 місяці, мати ОСОБА_3

Допитаний двічі в ході судового
розгляду свідок з боку позивача ОСОБА_18
показав, що він мешкає в квартирі
АДРЕСА_2 , а сторони мешкали в цьому ж
будинку в квартирі № 11.Мешкали разом ,
приблизно з 2004- 2005 року, коли вселились,
то ОСОБА_1 була вагітна. Пізніше в них
народився син. Він бачив, як сторони
разом гуляли в парку із хлопчиком,
забирали його із дитячого садку, який
він відвідував разом із його онуком.
Він вважав, що вони сім»я, бачив їх
практично постійно, вони ходили у
магазин удвох, приносили пакети, до них
і гості приходили. Перестали вони
проживати разом , приблизно 2-3 роки
назад , влітку 2011 року ОСОБА_1 виїхала з
квартири. До того часу, як вона виїхала ,
ніяких інших жінок він не бачив. Крім
того, він знає, що ОСОБА_1 ОСОБА_1 робила
в квартирі ремонт, він допомагав їй
обпалювати стіни лампою.

Допитаний у судовому засіданні за
клопотанням позивача свідок ОСОБА_22
показав, що він раніше проживав
АДРЕСА_6 в квартирі його батьків. По
сусідству жили батьки позивачки ОСОБА_1
, його донька ОСОБА_23 та донька
позивачки ОСОБА_24 навчалися в одному
класі. Через дітей він познайомився з
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ОСОБА_3, які знімали
житло в квартирі АДРЕСА_1 з 2000 по 2003
роки. Через дітей вони почали
товаришувати. У 2004 році сторони
придбали житло на АДРЕСА_2, він
допомагав в цій квартирі робити меблі.
Сприймав їх як сім»ю.

Допитана у судовому засіданні
приватний нотаріус ОСОБА_19 показала, що
особисто незнайома ні з ким із сторін.
Вона у приміщенні банку працювала,
посвідчувала договори купівлі-
продажу, по справах, пов»язаних із
кредитними правовідносинами. На
підставі вимог СК України перед
укладанням договору вона завжди
запитувала: чи наявні права чи
претензії на майно збоку інших осіб,
перебувають сторони у цивільному чи
зареєстрованому шлюбі. Учасники
правочинів вказували: з ким вони
проживають і вона завіряла письмову
згоду іншого із подружжя на вчинення
угоди. Відомостями з приводу того: хто з
ким проживає у цивільному шлюбі вона не
має. Вона не заперечує, що посвідчила
14.09.2006 року заяву, складену від імені
ОСОБА_1 про надання згоди ОСОБА_3 на
придбання квартири по АДРЕСА_3. Дана
заява зареєстрована в реєстрі
нотаріальних дій та зберігається в
матеріалах нотаріальної контори. Її
зміст не суперечить закону і, взагалі,
якщо б ОСОБА_3 не повідомив її про
існування цивільної дружини, вона б і
не знала про її існування.

В свою чергу відповідач по справі
ОСОБА_3 в обґрунтування своїх
заперечень посилається на показання
свідків ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_9.та матеріали цивільної справи №
2-487/07 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про
розірвання договору піднайму, в яких
містяться докази, що ОСОБА_1 у період з
2001 по 2007 рік проживала в іншій квартирі.

Так, допитана у судовому засіданні
свідок з боку відповідача ОСОБА_25
показала, що відповідач по справі
ОСОБА_3 її колишній сусід, він жив в
квартирі АДРЕСА_2, а вона живе в
квартирі № 15. ОСОБА_3 проживав у
вищеназваній квартирі постійно з 2005-2006
року. Мешкав він один, до нього
приходили різні жінки. ОСОБА_1 вона
також бачила біля підїзду, можливо вона
чекала ОСОБА_3 , щоб остання заходила у
квартиру відповідача не бачила. Також
бачила , що відповідач гуляв з дитиною.
Також їй відомо, що в квартирі
проводився ремонт, хто його робив не
знає, в самій квартирі не була.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка за клопотанням відповідача
ОСОБА_26 показала, що вона проживає в
квартирі АДРЕСА_7 . В цьому будинку в
квартирі № 11 жила якась жінка, а після
цього , десь у 2005 році вселився
відповідач ОСОБА_3 Вона його бачила
часто, він приходив з різними жінками,
але щоб хтось із них постійно проживав
в його квартирі не бачила, у тому числі
жінку з дітьми. Позивач ОСОБА_1 також
інколи бачила, вона до нього приходила.

Допитаний у судовому засіданні за
клопотанням відповідача свідок ОСОБА_27
показав, що ОСОБА_3 знає, приблизно 10
років. Він жив із ОСОБА_9, але ходив і до
іншої жінки. Із ОСОБА_9 вони жили
спочатку на 95 кварталі, знімали
квартиру. Разом святкували дні
народження та інші події. Із слів
ОСОБА_9 вона знає , що у ОСОБА_3 є дитина.
Він допомагав проводити ремонтні
роботи у квартирі на АДРЕСА_2, робив
проводку, міняв сантехніку. ОСОБА_9
також приходила, допомагала у ремонті.
Він товаришує із ОСОБА_9 та ОСОБА_3
ОСОБА_9 спочатку жила із ОСОБА_3 на
зйомній квартирі, а потім переїхала
жити у його квартиру на АДРЕСА_2 .

Допитана у судовому засіданні за
клопотанням відповідача свідок ОСОБА_9
показала, що познайомилась із ОСОБА_3 2003
року та стали разом проживати, вона
знімала квартиру. Через деякий час вони
вирішили придбати власну квартиру, але
вона взнала, що у відповідача є інша
жінка, від якої в них спільна дитина.
Коли ОСОБА_3 придбав квартиру на
АДРЕСА_2 , він вирішив вселити до неї ту
жінку з дитиною. Через деякий час вони
вирішили купити ще одну квартиру для
офісу, але бізнес не пішов і квартиру
ОСОБА_3 вимушений був продати. Гроші на
автомобіль ОСОБА_3 дав його брат.
ОСОБА_10 була коханкою ОСОБА_3, він
періодично приїзджав до неї, але , т.я. у
них спільна дитина, то вона не
заперечувала. Спочатку з 2003 року вона
жила із ОСОБА_3. на ОСОБА_28, а з 2006-2007 року
вони живуть удвох на АДРЕСА_8.

Оцінивши у сукупності вищеназвані
докази, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 на
підставі ст.ст.10, 60 ЦПК України довела
належними доказами факт її проживання
чоловіка і дружини без реєстрації
шлюбу з ОСОБА_3 Докази , надані
позивачем є послідовними , показання
свідків не суперечать одне одному , а
взаємно доповнюють. Свідок ОСОБА_19, яка
є незалежною особою, не перебуває у
будь-яких родинних чи дружніх
стосунках і з сторонами, посвідчила
14.09.2006 року за реєстром № 4985 заяву від
імені ОСОБА_1, в якій остання надала
згоду ОСОБА_3 , як особа , що проживає з
останнім без реєстрації шлюбу з 08.02.2000
року та веде спільне господарство на
придбання квартири АДРЕСА_3, тобто за
декілька років до виникнення між
сторонами вищеназваного спору. Судом
був оглянутий реєстр нотаріальних дій
за 2006 рік, куди внесені відомості щодо
здійснених нотаріальних дій. Запис про
реєстрацію цієї заяви не містить
будь-яких необумовлених приписів чи
виправлень.

Доводи відповідача і його представника
про те, що діючим на той час
законодавством не передбачалось
обов»язкове витребування такої заяви
від особи, з якою сторона правочину не
перебуває у шлюбі , не можуть бути
прийняті до уваги судом , оскільки
нормами СК України, які діяли на час
даного правочину передбачався захист
майнових та немайнових прав не тільки
подружжя, яке перебувало у
зареєстрованому шлюбі, але і у
цивільних шлюбних відносинах.
Відповідно до ст.204 ЦК України будь-який
право чин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Всі допитані з боку позивача свідки
стверджують, що позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_3 всі вважали
чоловіком та дружиною , яка мають
спільну дитину, ведуть разом
господарство, сумісно організовують
своє дозвілля.

Зазначені обставини підтверджуються і
фототаблицею , долученою до матеріалів
справи на а.с.67-103 т.1. Дані фотографії,
дійсно, не містять позначення
конкретних дат та місць зафіксованих
на них подій, але аналіз вікових змін
учасників, дорослення дітей,
зображених на них, дає можливість
зробити висновки щодо тривалого
періоду фіксації подій. Сторони по
справі зображені на цих фото у різних
ситуаціях: на відпочинку , при
спілкуванні з батьками з обох сторін , з
дітьми, у неформальній домашній
обстановці, що у сукупності, на думку
суду , підтверджують як показання самої
позивачки , так і свідків.

Що стосується показань свідків, на які
опирається у своїх запереченнях
відповідач ОСОБА_3, то суд оцінює їх
критично, оскільки вони суперечать не
тільки показанням свідків з боку
позивача, але не узгоджуються між
собою та поясненнями відповідача по
справі.

Так, свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 під
присягою показали у суді, що відповідач
ОСОБА_3 постійно один проживав у
квартирі АДРЕСА_2 з 2004- 2005 року ,до нього
приходило багато жінок, але жодна з них
не жила з ним разом. Позивачку ОСОБА_1
вони бачили інколи і тільки біля
під»їзду, тоді як сам відповідач не
заперечує, що «деякий час» позивач
ОСОБА_1, разом з їх спільною дитиною з
його дозволу проживали в цій квартирі,
а сам він періодично навідувався до
них. Свідок з його боку ОСОБА_9 також
показала, що вона з відповідачем ,
починаючи з 2004 року і по теперішній час
проживали разом на зйомних квартирах,
бо своє житло він надав для проживання
коханці із дитиною , тобто , з її слів,
відповідач не проживав постійно у
спірній квартирі на АДРЕСА_2. Свідок
ОСОБА_27 , в свою чергу, показав , що
ОСОБА_9 та ОСОБА_3 спочатку жили на
зйомних квартирах, а потім ОСОБА_9
переїхала жити до відповідаач у
квартиру на АДРЕСА_2 .

На підставі таких суперечливих
показань не можливо зробити
об»єктивний висновок щодо іншого місця
проживання відповідача у період з 2001
по серпень 2011 року.

Суд також вважає, що не можуть
слугувати доказами матеріали
цивільної справи № 2-487/07 за позовом
ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про розірвання
договору піднайму, оскільки відповідно
до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини , які
не потребують додаткового доведення є
ті, що встановлені рішенням суду при
розгляді цивільної ( господарської ,
адміністративної) справи , по якій
брали участь ті самі особи або особа ,
щодо якої встановлено ці обставини.

Слід відмітити, що рішення суду по
вищеназваній справі стосується
виконання договірних зобов»язань з
боку ОСОБА_1 за укладеним нею 28.08.1998
року договором піднайму і не
стосуються предмету даного спору.
Наявні в матеріалах зазначеної справи
докази на обґрунтування вимог та
заперечень сторін не можуть слугувати
беззаперечними доказами по даній
справі. Крім того, з постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи , винесеної дільничним
інспектором Дзержинського РВ КМУ в
м.Кривому Розі від 13.04.2006 за заявою
ОСОБА_1, на яку посилається відповідач
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 ,
убачається, що в ході проведеної
перевірки, згідно показань власника
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_11, встановлено ,
що ОСОБА_1 комунальні платежі не
сплачує, в квартирі не проживає, а здає
її іншим особам ( а.с.23 матеріалів
цивільної справи № 2-487/07).

Таким чином, суд вважає доведеним
факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як
чоловіка з дружиною без реєстрації
шлюбу однією сім»єю.

Між тим, вирішуючи питання, щодо
визначення періоду знаходження у
цивільних шлюбних відносинах, суд
керується наступним.

Відповідно до п. 1 розділу VII
Прикінцевих положень СК України
визначено, що цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом України,
тобто з 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували
на зазначену дату, норми СК України
застосовуються лише в частині тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права та обов»язки
визначаються на підставах,
передбачених СК України (абз. 2 п. 1
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3).

Оскільки діючим до набрання чинності
СК України, Кодексом про шлюб та сім»ю
не передбачалось виникнення спільних
майнових та немайнових прав подружжя у
осіб, які не перебували у
зареєстрованому шлюбі, то суд вважає за
необхідне задовольнити заявлені в цій
частині позовні вимоги частково та
встановити факт проживання ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
з січня 2004 р. по 01.08.2011 р.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 235 ЦПК України
суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 5 ч.І ст. 256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Проте відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК
України, якщо під час розгляду справи у
порядку окремого провадження виникає
спір про право, який вирішується
в порядку позовного провадження, суд
залишає заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Відповідно до ч.4 ст. 256 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо із заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, вбачається спір про право, а
якщо спір про право буде виявлений під
час розгляду справи, - залишає заяву без
розгляду.

Таким чином, зважаючи на те, що між
позивачем і відповідачем існує спір
про право, а саме про визнання права
спільної сумісної власності на майно,
набуте під час спільного проживання
без реєстрації шлюбу та його поділ, суд
вважає, що вимоги про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу підлягають вирішенню в
порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не

перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час

спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в період з
01.01.2004 року по 01.08.2011 року сторонами по
справі було придбано наступне майно:

-двокімнатна квартира АДРЕСА_2,
вартістю18979,00 грн., належна ОСОБА_3
на підставі Договору
купівлі-продажу від 23.05.2004р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_29 за № в реєстрі № 6328,
зареєстрованого Комунальним
підприємством «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації на підставі
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 3777450 від 07.07.2004 р.,
реєстраційний номер 5816469, про що в книзі
№ 89П-124 зроблено запис №124.

- трикімнатна квартира АДРЕСА_3,
вартістю 19500,00 грн., належна ОСОБА_3
на підставі договіру
купівлі-продажу від 14.09.2006 р,
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_19 за № в реєстрі 4986,
зареєстрованого Комунальним
підприємством «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації на підставі
Витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 12175692 від 17.10.2006 р.,
реєстраційний номер 8208162, про що в книзі
№ 30-83 зроблено запис № 9592;

- автомобіль марки CHERY EASTAR державний
номерний знак НОМЕР_1. 2008 року
випуску, кузовНОМЕР_3, колір сірий,
зареєстрований на ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_4 від 27.08.2010 р. та довідки-рахунок
КІМ058300, що підтверджується відповіддю
Криворізького ВРЕР ДА1 ЕУМВС України в
Дніпропетровській області на запит
адвоката позивача.Вартість автомобілю
становить 108000,00 грн. відповідно до
Договору купівлі-продажу № 116137 від
04.09.2009 р.

Належних доказів того, що
вищеназване майно було придбано будь -
ким із сторін за власні кошти , отримані
до початку шлюбних відносин, або набуті
на інших, передбачених законом
підставах, суду не було надано.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ч.І ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної її власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. Таким
чином, зважаючи на те, що спірне майно, а
саме квартири та автомобіль є спільною
сумісною власністю позивача та
відповідача., а частки кожного з них є
рівними, суд вважає, що визнанню за
позивачем підлягає право власності на
? частину вказаного майна.

На підставі викладеного суд , суд
задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі та
належною їм в рівних частках по 1/2
частині двокімнатну квартиру АДРЕСА_2;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3;
автомобіль марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, колір сірий.

Оскільки на майно, що є об"єктом
права спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8 СК
України, то відповідно до ст. 71 СК
України при розпорядження майном, що є
об'єктом права спільної сумісно
подружжя, застосуванню підлягають
положення СК України щодо згоди
співвласника на його відчуження.

Згідно із ч.І, 2 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності здійснюється за
згодою всіх співвласників. У разі
вчинення одним із співвласників
правочину щодо розпорядження спільним
майном вважається, що він вчинений за
згодою всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.

В ході судового розгляду судом було
з»ясовано, що спірні квартири були
відчужені відповідачем на підставі:

-договору купівлі-продажу трикімнатної
квартири АДРЕСА_3, укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідченого 25.08.2011 р.
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстровано в реєстрі за № 462, та
зареєстрованого Комунальним
підприємством Дніпропетровської
обласної ради «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» 06.09.2011,
реєстраційний номер майна: 8208162 про що в
книзі № 30-83 зроблено запис № 9592.
Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору купівлі-продажу продаж
предмету договору вчиняється між
сторонами за 80500,00 (вісімдесят тисяч
п'ятсот) гривень 00 копійок. Зазначена
ціна встановлена за згодою сторін,
відповідає волевиявленню продавця та
покупця, є остаточною і змінам не
підлягає;

- договору купівлі-продажу
двокімнатної квартири АДРЕСА_2,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідченого 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7.
зареєстровано в реєстрі за № 464, та
зареєстрованого Комунальним
підприємством Дніпропетровської
обласної ради «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» 06.09.2011.
Реєстраційний номер майна: 5816469. про що
в книзі № 8911-124 зроблено запис №124.
Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору купівлі-продажу продаж
предмету договору вчиняється між
сторонами за 78000,00 (сімдесят вісім
тисяч) гривень 00 копійок. Зазначена
ціна встановлена за згодою сторін,
відповідає волевиявленню продавця та
покупця, є остаточною і змінам не
підлягає.

Вказаний факт продажу квартир
підтверджується інформаційними
довідкам з Реєстру прав власності на
нерухоме майно №№ 34881454, 34881440, та
копіями договорів купівлі-продажу,
наданими на запит суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно з ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України
правовими наслідками недійсності
правочину є обов'язок кожної із сторін
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Таким чином, спірні договори
купівлі-продажу, укладені між ОСОБА_3.
та ОСОБА_5 з порушенням вимог діючого
законодавства, без отримання згоди
іншого співвласника, підлягають
визнанню судом недійсними як такі, що
суперечать вимогам чинного
законодавства, а саме : ст. 65 СК України,
ст. 369 ЦК України, а їх сторони
підлягають поверненню в початковий
стан, за яким ОСОБА_3 повинен повернути
ОСОБА_5 суму грошей сплачену ним за
купівлю квартир, а саме: 78000 грн. + 80500,00
грн. = 158500,00 грн., а самі спірні квартири
підлягають поверненню у власність
ОСОБА_3

Крім того, оскільки на майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 СК України, то
відповідно до ст. 71 СК України спірне
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності сторін, воно
підлягає поділу між сторонами в натурі,
з врахуванням інтересів сторін, дітей
та інших обставин, що мають істотне
значення для справи.

Згідно із ч. 4, 5 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок.
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Діючи на підставі ст.11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог, суд
вважає обґрунтованими вимоги позивача,
яка не клопоче про виділення у її
власність трьохкімнатної квартири,
оскільки в даному приміщенні
відповідач здійснює свою
підприємницьку діяльність, а також
беручи до уваги ті обставини, що
спірний автомобіль є неподільною
річчю, суд вважає , що прийнятним
варіантом поділу вказаного майна є
такий, при якому за кожним з сторін буде
визнано право власності в ідеальних
частках з визнанням вказаного майна
спільною частковою власністю. Згода
між сторонами щодо грошової
компенсації відсутня.

Отже суд вважає за необхідне : поділити
майно, що є об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, визнавши за
ОСОБА_1 право власності на двокімнатну
квартири АДРЕСА_2, визнавши за ОСОБА_3
право власності на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_3. Визнати за ОСОБА_1,
право власності на ? частину
автомобілю марки СНЕRY EASTAR державний
номерний знак НОМЕР_1. 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2 , колір сірий, визнавши
за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
автомобілю марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, колір сірий.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню понесені нею
судові витрати : судовий збір в сумі
2518,79 гри. та витрати на оплату правової
допомоги адвоката в сумі 3000,00 гри.

Керуючись ст.ст. 60, 70, 71. 74 СК
України, ст.ст. 15, 16, 215, 216, 365, 367. 369, 392 ЦК
України, ст.ст. 3. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

1. Встановити факт проживання
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
з січня 2004 р. по 01.08.2011 р.

2. Визнати спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
належною їм в рівних частках по 1/2
частині двокімнатну квартиру АДРЕСА_2;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3;
автомобіль марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, колір сірий.

3. Визнати недісними:

- договір купівлі-продажу
трикімнатної квартири АДРЕСА_3,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 462;

- договір купівлі-продажу
двокімнатної квартири АДРЕСА_2,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
посвідчений 25.08.2011 р. приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 464.

4. Повернути сторони вищевказаних
договорів купівлі-продажу в початковий
стан,

повернувши у власність ОСОБА_3
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3,
стягнувши з нього на користь ОСОБА_5
сплачені в рахунок придбання квартир
158500,00 гри.

5. Поділити майно, що є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, визнавши за ОСОБА_1 право
власності на двокімнатну квартири
АДРЕСА_2, визнавши за ОСОБА_3 право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_3.

6. Визнати за ОСОБА_1, право
власності на ? частину

автомобілю марки СНЕRY EASTAR державний
номерний знак НОМЕР_1. 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2 , колір сірий, визнавши
за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину
автомобілю марки СНЕRY EASTAR, державний
номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску,
кузов № НОМЕР_2, колір сірий.

7. Стягнути з відповідача на користь
позивачки понесені судові витрати
судовий збір в сумі 2518,79 гри. та витрати
на оплату правової допомоги адвоката в
сумі 3000,00 гри.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області шляхом
подачі через Дзержинський районний суд
м.Кривого Рогу апеляційної скарги
протягом 10 днів із для проголошення
рішення, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні при його
проголошенні у цей же строк із дня
отримання копії рішення.

Повне рішення суду буде
виготовлено на протязі п»яти днів з
моменту оголошення його вступної та
резолютивної частини.

Суддя:
В. В. Костенко