Справа № 127/2890/13-ц
Провадження № 2/127/3909/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року

м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

при секретарі Коваленко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в приміщенні
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Вінницького міського суду Вінницької
області із позовом до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя. Свій позов мотивував
тим, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі. За час
спільного проживання вони придбали у
власність однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Дана квартира є об'єктом
спільної власності подружжя, хоча і
оформлена на відповідачку. Остання
чинить перешкоди позивачу в
користуванні нею. За таких обставин
позивач і звернувся до суду та просив
визнати за ним право власності на 1/2
частку цієї квартири, вселити його та
зобов'язати відповідача не чинити
перешкод у користуванні житлом. Надалі
позивач змінив та збільшив позовні
вимоги та просив поділити майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнавши за ним
право особистої приватної власності на
земельну ділянку під АДРЕСА_2 площею
0,2036 га та автомобіль B RENAULT CLIO 1,4, 2006 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_5, а за відповідачем - на квартиру
АДРЕСА_1 та стягнути з останньої на свою
користь грошову компенсацію вартості
частки у спільному майні подружжя у
розмірі 60 320,50 грн., а також провести
поділ спільних зобов'язань шляхом
заміни боржника у зобов'язанні щодо
повернення ОСОБА_3 боргу за договором
позики на суму 20 000,00 грн.

22.04.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя, який мотивувала тим, що
відповідач не бажає добровільно
провести поділ спільного майна та з
урахуванням збільшених позовних вимог
просила визнати квартиру АДРЕСА_1 своєю
особистою приватною власністю, визнати
за нею право власності на 1/2 частку
земельної ділянки АДРЕСА_2, а також
стягнути із колишнього чоловіка на
свою користь 1/2 частину вартості
автомобіля та 1/4 частину вартості його
внеску до статутного капіталу ТОВ
«Булат» та 1/4 частину вартості майна
ТОВ «Булат».

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 22.04.2013 року
зустрічний позов об'єднаний в одне
провадження з первісним позовом.

16.08.2013 року ОСОБА_4, як третя особа із
самостійними вимогами на предмет
спору, який був залучений до справи,
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 та просив солідарно стягнути
з них борг за договором позики у
розмірі 29 658,65 грн. Свій позов мотивував
тим, що 01.10.2008 року він позичив своїй
доньці ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_1
кошти у розмірі 25 000,00 грн. з метою
придбання ними земельної ділянки, яка
розташована в АДРЕСА_2 На підтвердження
отримання коштів ОСОБА_2 написала
відповідну розписку, згідно якої
зобов'язалась повернути кошти в
обумовлений строк. Оскільки кошти не
були повернуті, а

позичались вони у період перебування
відповідачів у зареєстрованому шлюбі
та для потреб сім'ї, тому просить
стягнути вказані кошти в солідарному
порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Справа розглядалася неодноразово.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 16 квітня 2014 року
справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом подав
заяву про відмову від частини вимог та
ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 червня 2014 року
провадження в частині стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації
вартості частки у спільному майні
подружжя та заміни боржника у
зобов'язанні про повернення боргу
закрите, а також цією ухвалою за заявою
ОСОБА_2 закрите провадження за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя в частині
поділу частки в статутному фонді ТОВ
«Булат» та за заявою ОСОБА_4 закрите
провадження за позовом третьої особи
із самостійними вимогами на предмет
спору ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
стягнення солідарно боргу за договором
позики.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом позовні
вимоги в остаточній редакції підтримав
та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за первісним
позовом позовні вимоги про поділ майна
в остаточній редакції з врахуванням
відмови від частини вимог визнала та
просила зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна залишити без
розгляду. Ухвалою Вінницького міського
суду Вінницької області від 23 червня 2014
року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя залишений без
розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, дійшов
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що 04.10.1992 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб,
зареєстрований міським відділом ЗАГС
виконавчого комітету Вінницької
міської ради, актовий запис № 2290 (а.с.5).
Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 23.04.2012 року, яке набрало
законної сили, шлюб між сторонами
розірваний (а.с.7).

Під час шлюбу сторонами відповідно до
договору купівлі-продажу від 16.11.1995
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої вінницької
державної нотаріальної контори
Довгалюк Л.Б., зареєстрованого в
реєстрі за №4-4367, була придбана
квартира АДРЕСА_1 загальною площею 34,2
кв.м. Вартість цієї квартири станом на
січень 2013 року за інформацією
Вінницької торгово-промислової палати
від 29.01.2013 року №23-06-4/25 складає 255 776,00
грн. (а.с.131).

20.05.2006 року сторонами також був
придбаний автомобіль B RENAULT CLIO 1,4, 2006
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6 від
20.05.2006 року, виданого Вінницьким МРЕВ
УМВС України у Вінницькій області
(а.с.84). Ринкова вартість цього
автомобіля згідно звіту про оцінку,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності ФОП ОСОБА_6, складає 59 625,00
грн. (132-133).

01.10.2008 року згідно договору
купівлі-продажу від 01.10.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, була придбана земельна
ділянка, площею 0, 2036 га, яка розташована
по АДРЕСА_2 (а.с.184-188). Зазначена земельна
ділянка являлась предметом іпотеки,
зважаючи на забезпечення нею виконання
зобов'язання за кредитним договором
№039-2008-2835, укладеним 01.10.2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1 За
інформацією ПАТ «Універсал Банк»
станом на 03.10.2011 року позичальник
ОСОБА_1 повністю виконав зобов'язання з
повернення кредиту і сплати відсотків
за користування коштами,
заборгованість відсутня. Ринкова
вартість цієї земельної ділянки
відповідно до звіту про експертну
грошову оцінку складає 75510,00 грн.
(а.с.134-135).

Встановленим судом фактичним
обставинам у справі відповідають
правовідносини, врегульовані
(враховуючи час набуття майна
подружжям) нормами КпШС України та
Сімейного кодексу України, зокрема, в
частині щодо права спільної сумісної
власності подружжя, здійснення
останнім цього права, способів та
порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю подружжя.

Відповідно до положень статті 22 КпШС
України, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу
України передбачено, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до статей 68, 69 Сімейного
кодексу України розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте під час
шлюбу. Розпорядження майном, що є
об'єктом спільної сумісної власності,
після розірвання шлюбу здійснюється
співвласниками виключно за взаємною
згодою, відповідно до Цивільного
кодексу України. Дружина та чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За змістом частин 1, 2, 4, 5 статті 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених ЦК
України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим з
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди, присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України ) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело та
час його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, зокрема, можуть
бути: квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу, відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати,
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Частиною 1статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
загальною площею 34,2 кв.м., автомобіль B
RENAULT CLIO 1,4, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 та земельна
ділянка площею 0, 2036 га, яка розташована
по АДРЕСА_2, спір щодо яких
розглядається судом, були придбані
сторонами в період шлюбу та відповідно
є об'єктами права спільної сумісної
власності,

що не заперечується сторонами. При
цьому, суд також звертає увагу, що спір
щодо права власності на квартиру
АДРЕСА_1 неодноразово вирішувався
судами. Разом з тим, спірна квартира є
об'єктом права спільної сумісної
власності бувшого подружжя ОСОБА_1, що,
зокрема, встановлено і рішенням
Апеляційного суду Вінницької області
від 11.06.2013 року по справі № 2-3890/2011 за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
договору дійсним та визнання права
власності на квартиру.

Щодо способу поділу вказаного майна
між подружжям, то суд враховує визнання
відповідачем позову, згоду сторін на
запропонований спосіб поділу майна, а
також ту обставину, що в склад майна
входять вказані вище однокімнатна
квартира, автомобіль та земельна
ділянка, як неподільні речі, і за
пропозицію позивача та згодою
відповідача, розподіляються між ними
наступним чином: позивачу - земельна
ділянка площею 0,2036 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер
:07:001:0182 та автомобіль B RENAULT CLIO 1,4,
2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_5, а
відповідачу - квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму
Верховного суд України від 12.06.2009 року
№2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтересів інших осіб (не
відповідачів), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальній частині рішення
посиланням на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Визнання відповідачем позову в даному
випадку не суперечить чинному
законодавству, зважаючи на положення
ст.319 ЦК України, та таке визнання не
порушує права, свободи чи інтересів
інших осіб, тому позов підлягає
задоволенню.

Враховуючи погодження сторін, які
викладені в заяві, судові витрати
залишаються за позивачем.

Крім того, сторонами було заявлено
клопотання про скасування заходів
забезпечення позову.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України, заходи
забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу;
якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Разом з
тим, суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2013 року
за у вказаній справі було вжито заходів
по забезпеченню зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 шляхом накладення
арешту на майно.

Зважаючи, що вказаний зустрічний позов
залишений без розгляду, а сторонами
узгоджений запропонований спосіб
поділу майна, потреба в забезпеченні
позову відпала, про що сторони подали
заяву, суд вважає за можливе скасувати
заходи забезпечення скарги, вжиті
ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2013
року.

На підставі викладеного, керуючись ст.22
КпШС України, ст.ст. 60-62, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, ст.ст.319, 325, 368 ЦК
України, ст.ст. 10,11,60,154, 213-215,218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право
особистої приватної власності на:

земельну ділянку площею 0,2036 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
кадастровий номер :07:001:0182,

автомобіль B RENAULT CLIO 1,4, 2006 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Скасувати заходи забезпечення позову
та зняти арешт з майна: автомобіля B
RENAULT CLIO 1,4, 2006 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_4 (свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_6, видане 20.05.2006 року
Вінницьким МРЕВ УМВС України у
Вінницькій області), земельної ділянку
площею 0,2036 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер
:07:001:0182, вжитих ухвалою
Вінницького міського суду Вінницької
області від 22 квітня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Вінницький міський
суд Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлений
у встановлений ч.3 ст.209 ЦПК України
п'ятиденний строк.

Суддя: