Справа № 297/1313/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Драб В. І., при секретарі
Гарані О.А., за участю позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представника
відповідача Козича Я. Л., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Берегово цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ТОВ «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» про нарахування та
стягнення невиплачених сум заробітної
плати, видачу трудової книжки, виплату
компенсації за весь час затримки
розрахунку та видачі трудової книжки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись до
Берегівського районного суду з позовом
до ТОВ «Центр медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» про нарахування та
стягнення невиплачених сум заробітної
плати, видачу трудової книжки, виплату
компенсації за весь час затримки
розрахунку та видачі трудової книжки.

Позов мотивували тим, що з відповідачем
знаходилися у трудових відносинах,
згідно укладених договорів, на різних
посадах. З 01.04.2014 року з незалежних від
позивачів причин відповідач частково
зупинив свою діяльність та змінив
адресу розміщення, і на сьогодні офіс
перебуває за адресою АДРЕСА_1, де і
здійснює свою фінансово-господарську
діяльність.

Зі сторони відповідача до позивачів
ніяких повідомлень, попереджень не
надходило, жодних домовленостей про
зменшення трудового дня, тижня тощо не
було, позивачі систематично виходили
на робочі місця, виконували покладені
на них обов'язки, заходів
дисциплінарного стягнення до них не
застосовувалось.

Починаючи з травня 2014 року відповідач
перестав здійснювати виплату
заробітної плати позивачам, на їхні
звернення директор ОСОБА_10 не реагував.
08.05.2014 року працівники написали заяви
на звільнення з займаних посад за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП з
підстав невиконання роботодавцем
трудового законодавства, а саме, -
ненарахування та несплата заробітної
плати, дані заяви були передані
керівнику підприємства. Однак, у
порушення ст. 38 КЗпП, станом на 29.05.2014
року роботодавцем не проведено
розрахунок з заявниками, а саме, -
відсутні накази на звільнення, не
нарахована і не сплачена заробітна
плата та відпускні, не видані трудові
книжки.

Керуючись ст. 31 КЗпП, 30.05.2014 року
позивачі передали відповідачу заяви
про отримання довідок щодо нарахованої
заробітної плати, однак відповідь не
надходила.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у
судовому засіданні позов підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_9 у
судовому засіданні проти позову по
суті не заперечив, ствердивши, що
заявлені вимоги є правомірними, а
позивачі мають право на їх реалізацію,
однак повідомив, що відповідач не в
змозі провести процедуру звільнення,
так як трудові книжки знаходяться у
приміщенні, яке було захоплене
рейдерським шляхом і по даному факту
порушена кримінальна справа, а також
пов'язана з цим справа перебуває на
розгляді у господарському суді
Закарпатської області.

Заслухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, враховуючи всі
обставини, що мають істотне значення по
справі, суд вважає, що позов підлягає до
задоволення, виходячи із наступного.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП, однією з
підстав припинення трудового договору
є розірвання трудового договору з
ініціативи працівника.

Виходячи із змісту ст. 38 КЗпП,
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. Працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

Дійсно, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
написали заяви, датовані 07-08 травня 2014
року про звільнення їх з займаних посад
на підставі ст. 38 КЗпП. Ці заяви
супровідним листом від 08.05.2014 року
направили директору підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 49 КЗпП, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний
видати працівникові на його вимогу
довідку про його роботу на даному
підприємстві, в установі, організації
із зазначенням спеціальності,
кваліфікації, посади, часу роботи і
розміру заробітної плати.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 115 КЗпП,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Таким чином, роботодавець повинен був
виплатити заробітну плату за квітень
працівникам не пізніше 07.05.2014 року, і
слід вважати, що невиплата
відповідачем зарплати станом на
08.05.2014 року за квітень цього року, що
визнав представник відповідача, є
порушенням законодавства про працю, і
позивачі мали право на звільнення з
роботи у визначений ними строк, як вони
і зробили.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП, при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Як видно із ч. 1 ст. 117 КЗпП, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

І нереагування відповідача уже
протягом більше місяця на заяви
позивачів про звільнення їх з посад є
грубим порушенням законодавства та їх
прав, посилання представника
відповідача на їхню неможливість
виконати вимоги закону є неспроможним,
тому вимоги є абсолютно логічними та
обгрунтованими, і позов слід
задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 36, 38, 49, 115, 116 КЗпП суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ТОВ «Центр медичної
реабілітації та санаторно-курортного
лікування «Закарпаття» нарахувати
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заробітну плату
згідно табелів та компенсацію за
фактично відпрацьований час у вихідні
дні, видати довідки встановленого
взірця щодо суми нарахування станом на
день звільнення, провести процедуру
звільнення працівників згідно заяв,
наданих 08.05.2014 року, та видати належним
чином оформлені трудові книжки.

Стягнути з ТОВ «Центр медичної
реабілітації та санаторно-курортного
лікування «Закарпаття» у користь
держави судовий збір у сумі 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Рішення суду
набирає законної сили після закінчення
строку для подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Драб В. І.