Ухвала

іменем україни

20 серпня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
виділ у натурі частки в спільній
частковій власності, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 25 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 18 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3
звернулася до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що вона є
співвласником Ѕ частки житлового
будинку разом з надвірними прибудовами
та спорудами з прилеглою до нього
земельною ділянкою згідно свідоцтва
про право на спадщину за заповітом.
Відповідачі є співвласниками іншої
частини зазначеного домоволодіння з
наступними частками: ОСОБА_4 - 3/10
частини, ОСОБА_5 - 1/10 частини
та ОСОБА_6 - 1/10 частини. Посилаючись на
те, що ОСОБА_4 займає значно
більшу частину будинку та земельної
ділянки, що не відповідає розміру її
частки, уточнивши позовні вимоги,
просила суд поділити між
співвласниками в натурі житловий
будинок АДРЕСА_1 разом з прилеглою до
нього земельною ділянкою площею 0,1294 га
відповідно до висновків судової
будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 25
квітня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено.

Здійснено поділ в натурі житлового
будинку АДРЕСА_1 згідно варіанту 1
висновку судово-будівельної
експертизи № 23 шляхом виділення у
володіння і користування ОСОБА_3, як
співвласнику № 1 (за матеріалами
експертизи) квартири № НОМЕР_1:

підвал: 1-1. коридор - 8,1 кв. м; 1-2. кладова -
5,9 кв. м, 1-3. кладова - 7,6 кв. м, разом - 21,6
кв. м;

перший поверх: 1-1. коридор - 2,7 кв. м; 1-2.
житлова кімната - 12,6 кв. м; 1-3.
житлова кімната - 19,9 кв. м; 1.4. кухня - 10
кв. м; 1-5. суміщений санвузол -
3,9 кв. м; разом - 49,1 кв. м. Разом по
квартирі - 70,7 кв. м.

Поділені в натурі надвірні будівлі
домоволодіння АДРЕСА_1 згідно варіанту
1 висновку судово-будівельної
експертизи № 23 шляхом виділення у
володіння і користування ОСОБА_3, як
співвласнику № 1 (за матеріалами
експертизи), сараю «Б», вартість якого
становить 5 492 грн 40 коп.

Залишено у спільному користуванні
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, як співвласників домоволодіння
АДРЕСА_1, вбиральню «Г» та огорожу
1-3.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як
співвласника № 2 (за матеріалами
експертизи), на користь ОСОБА_3, як
співвласника № 1 (за матеріалами
експертизи), грошову компенсацію у
розмірі 4 033 грн 79 коп., пропорційно
належним їм часткам (ідеальним долям) у
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в наступних розмірах: ОСОБА_4 - 2 420 грн 27
коп., ОСОБА_5 - 806 грн 76 коп., ОСОБА_6 - 806 76
коп.

Позовну вимогу щодо поділу земельної
ділянки залишено без розгляду.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 18 вересня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилено, рішення суду першої
інстанції в частині виділу в натурі
ОСОБА_3 підвального приміщення
залишено без змін. Апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задоволено, рішення суду першої
інстанції в частині залишення позову
без розгляду скасовано та справу в цій
частині направлено до суду першої
інстанції для розгляду по суті
позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати зазначені судові рішення в
частині здійснення поділу житлового
будинку в натурі та ухвалити нове
рішення, яким підвальне приміщення
поділити між співвласниками, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, а тому касаційному
перегляду не підлягають.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
сторони є співвласниками спадкового
будинку та не можуть самостійно
домовитися щодо користування ним, а
тому поділив зазначений будинок в
натурі відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком районного суду, зазначивши
при цьому, що між сторонами склалися
недоброзичливі відносини щодо
володіння та користування тією часткою
майна, яка відповідає частці кожного в
праві спільної часткової власності, а
тому суд першої інстанції правильно
поділив зазначений будинок, що
відповідає розміру часток сторін у
майні та являється компромісом між
ними при здійсненні виділу в натурі
відповідних часток із майна.

Проте погодитись з такими висновками
судів попередніх інстанцій не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
рішення судів попередніх інстанцій не
відповідають.

Судами установлено, що сторонам на
праві спільної часткової власності
належить спадкове майно - житловий
будинок АДРЕСА_1 та прилегла до нього
земельна ділянка площею 0,1294 га у
наступних частинах: ОСОБА_3 - Ѕ частина,
ОСОБА_4 - 3/10 частини, ОСОБА_5 - 1/10
частина та ОСОБА_6 - 1/10 частина.

Встановлено, що сторони не можуть
досягти згоди щодо поділу спадкового
майна.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено,
що власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" від 4 жовтня 1991 року № 7
роз'яснено, що в спорах про поділ
будинку в натурі учасникам спільної
часткової власності на будинок може
бути виділено відокремлену частину
будинку, яка відповідає розміру їх
часток у праві власності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
здійснив поділ будинку відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 18 липня 2012 року,
поділивши будинок фактично на дві
квартири № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.
Квартира № НОМЕР_1, яку виділено
позивачу, складається приміщень
першого поверху будинку та підвалу.
Квартира № НОМЕР_2, яку виділено ОСОБА_4
складається з приміщень першого
поверху будинку та закритої веранди.

Як вбачається з висновку № 23 судової
будівельно-технічної експертизи від 18
липня 2012 року, який судами покладено в
основу оскаржуваних судових рішень,
реальний поділ будинку можливий за
умови проведення будівельних робіт з
незначного перепланування приміщень.
Внаслідок поділу не повинен
погіршуватися стан основних
конструктивних елементів будинку,
перепланування не повинно негативно
відображатись на технічному стані
будівлі в цілому. (а.с. 61-93).

Аналогічний висновок міститься і в
експертному дослідженні, проведеному в
судовому засіданні 10 вересня 2013 року
(а.с. 214-228).

За положеннями ст. 152 ЖК України
обов'язковою умовою проведення
переобладнання і перепланування жилих
будинків (квартир), що перебувають у
приватній власності, є отримання
дозволу на це виконавчого комітету
відповідної місцевої ради депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не надала доказів щодо
отримання нею дозволу компетентних
органів влади на переобладнання і
перепланування будинку.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто суд зобов'язаний на забезпечення
здійснення прав сторін запропонувати
сторонам подати або за їх клопотанням
витребувати відповідні докази,
зокрема, висновки органів державного
архітектурно-будівельного контролю,
пожежної і санітарної інспекцій та
інших компетентних органів про
допустимість пов'язаних із цим поділом
переобладнань і перепланувань, а також
дозвіл виконавчого комітету місцевої
ради на переобладнання і
перепланування жилого будинку
відповідно до запропонованого
висновком судової
будівельно-технічної експертизи
варіанту поділу, дані про характер
робіт і їх вартість, які необхідно
здійснити для виділу частки будинку
або його поділу в натурі.

При вирішенні справи, суд у порушення
вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на
зазначене уваги не звернув та не
з'ясував, які саме переобладнання
необхідно здійснити в будинку для його
поділу в натурі та чи є на це
відповідний дозвіл органу місцевого
самоврядування.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_4 зазначала, що
здійснюючи поділ будинку в натурі, суд,
виділивши у власність ОСОБА_5
квартиру № НОМЕР_1 разом із підвалом
загальною площею 21,6 кв. м,
позбавив її права володіння та
користування зазначеним підсобним
приміщенням, у якому знаходяться
комунікації з водопостачання,
встановлено її лічильник на воду та
знаходяться на зберіганні овочі і
консервація.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року №
12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовано норми
матеріального й процесуального права,
досліджувати докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув та всупереч вимог статей 303, 304,
315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
не зазначив в ухвалі конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, належним чином не оцінив докази
у справі та передчасно залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що суди не встановили
фактичні обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
справи, оскаржувані судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності і обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, дати
наявним у справі доказам належну
оцінку та ухвалити у справі законне й
обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 25
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від
18 вересня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. МартинюкГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко М.І. Наумчук Судді:В.І. Амелін