Справа № 310/2775/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі: головуючого - судді Парій
О.В.

при секретарі -
Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі Бердянського
міськрайонного суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ТАСкомбанк» та ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
в якому зазначив, що вироком
Бердянського міськрайонного суду від 06
квітня 2011 року ОСОБА_2 визнана винною
втому, що працюючи на посадах
заступника керуючого операційною
роботою Центрального Бердянського
відділення банку, заступника
начальника відділу продаж і
обслуговування корпоративних клієнтів
ВАТ «АБ «БізнесСтандарт» з
використанням свого службового
становища за період з 14.04.09 року по 09.06.10
року привласнила 236318 грн. 01 коп.. Вказує,
що його цивільний позов вироком суду
залишено без розгляду. Про вирок суду
він дізнався наприкінці 2012 року, копію
вироку отримав 03.11.12 року. Вирок він
оскаржував. Оскільки ОСОБА_2 на час
здійснення злочинних дій перебувала у
трудових відносинах з банком, банк
повинен відшкодувати шкоду, заподіяну
йому відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1172 ЦК
України. Позивач зазначає, що діями
відповідачів йому спричинено моральну
шкоду, яка полягає в його ображенні та
приниженні, необхідності витрачання
часу для написання скарг та переписки з
правоохоронним органами з метою
притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності. Звернення до
правоохоронних органів та посадових
осіб вимагали від нього багато часу та
зусиль. При оцінці нанесеної моральної
шкоди він виходив з того, що проти нього
здійснено умисний злочин, йому
довелося випробувати шок і стрес, що
негативно відбилося на здоров'ї, він
відчував та відчуває величезний
душевний біль та морально-етичні
переживання, він не може вести
звичайний спосіб життя. При
постановленні рішення просить
врахувати стан його здоров'я після
здійснення відносно нього злочину,
тривалість його
морально-психологічних страждань,
тягар вимушених змін в його життєвих і
трудових стосунках, час і зусилля,
необхідні для відновлення здоров'я, а
також інші аргументи, які будуть
висловлені в ході судового розгляду та
інших доказів наявних в матеріалах
справи, і які будуть встановлені в ході
судового засідання. В частині
обґрунтування спричиненої моральної
шкоди ПАТ «ТАСкомбанк» зазначає:
недобросовісне ведення банківської
справи, відсутність контролю над
найнятими працівниками, можливість
скоєння злочину ОСОБА_2 безпосередньо в
банку, можливість скоєння злочину
іншими працівниками банку, набір
недобросовісних працівників в банк, не
створення в банку такої системи роботи,
щоб подібні злочини не були можливі.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на його
користь як компенсацію заподіяної йому
моральної шкоди 15000,00 грн. та з ПАТ
«ТАСкомбанк» на його користь як
компенсацію заподіяної йому моральної
шкоди 15000,00 грн.. Вказує, що строк
позовної давності він не пропустив,
оскільки копію вироку отримав лише
03.11.12 року, але просить поновити йому
строк звернення до суду, який
пропущений з поважних причин.

В судове засідання позивач не
з'явився. Повідомлений. У позовній
заяві зазначив про розгляд справи за
його відсутності.

Представник ПАТ «ТАСкомбанк» за
дорученням Першин І.М. в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.
Зазначив, що між ОСОБА_1 та банком був
укладений договір депозитного вкладу.
Працівник банку ОСОБА_2 допустила
порушення закону та притягнута до
кримінальної відповідальності.
Позивач зазначає про відповідальність
юридичної особи за винні дії свого
працівника, проте просить стягнути
моральну шкоду як з банку так і з
працівника банку. Вважає, що мова йде
про подвійне стягнення суми. Також
вказує, що позивачем не надано доказів
про те, яка саме моральна шкода йому
спричинена та з чого позивач виходив,
визначаючи її розмір. На сьогодні гроші
за депозитним вкладом ОСОБА_1
повернуті.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилася. Повідомлена.
Судом направлено повістки-виклики на
адресу за зареєстрованим місцем
проживання відповідача. Заяв про
відкладення розгляду справи не
надходило.

Аналізуючи надані докази, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом та іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до матеріалів
кримінальної справи № 1-101/2011 за
обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 191 та ч.
1 ст. 366 КК України, яка була оглянута в
судовому засіданні, ОСОБА_1 звертався
до суду з цивільним позовом в порядку
ст.28 КПК України, в якому поросив
стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в
розмірі 10000,00 грн. та з ВАТ «АБ
БізнесСтандарт» моральну шкоду в
розмірі 10000,00 грн..

Згідно вироку Бердянського
міськрайонного суду у цій справі від 06
квітня 2011 року ОСОБА_2 визнано винною у
скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст.
191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Цивільний
позов ОСОБА_1 залишений без розгляду.
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2,
діючи з корисливих мотивів, маючи
єдиний умисел на заволодіння грошовими
коштами в крупних розмірах,
зловживаючи своїм посадовим
становищем, маючи доступ до даних про
наявність грошових коштів на рахунках
клієнтів, шляхом виготовлення заяв на
видачу готівкових грошових коштів від
імені клієнтів банку та надання їх в
касу буцімто для отримання та передачі
грошових коштів клієнтам, заволоділа
наступними сумами грошових коштів
банка з рахунків клієнтів в зазначені
дати, зокрема, 06.01.2010 року рахунок
НОМЕР_1 ОСОБА_1 на суму 700 доларів США, що
станом на 06.01.2010 року становило 5589 грн. 50
коп..

Відповідно до матеріалів
кримінальної справи № 1-101/2011 ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 04 липня 2011 року вирок Бердянського
міськрайонного суду від 06 квітня 2011
року відносно ОСОБА_2 залишений без
змін. Крім цього, відповідно до
матеріалів справи копію вироку
Бердянського міськрайонного суду від 06
квітня 2011 року ОСОБА_1 отримав 03
листопада 2012 року та подав апеляцію 07
листопада 2012 року. Постановою суду від
20 листопада 2012 року в клопотанні ОСОБА_1
про поновлення строку на апеляційне
оскарження вироку відмовлено та
визнано апеляцію такою, що не підлягає
розгляду. 22 листопада 2012 року ОСОБА_1
оскаржив постанову Бердянського
міськрайонного суду від 20 листопада 2012
року. Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 28 січня 2013 року
постанова суду від 20 листопада 2012 року
залишена без змін, та апеляція ОСОБА_1 -
без задоволення. 04 лютого 2013 року
ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням
про поновлення строку на касаційне
оскарження вироку суду від 06 квітня 2011
року. Постановою від 12 лютого 2013 року
Бердянський міськрайонний суд
відмовив у задоволенні даного
клопотання. 16 лютого 2013 року ОСОБА_1
подав апеляцію на постанову суду від 12
лютого 2013 року та ухвалою апеляційного
суду Запорізької області від 17 квітня
2013 року апеляція залишена без
задоволення та постанова Бердянського
міськрайонного суду від 12 лютого 2013
року залишена без змін.

Оскільки копію вироку Бердянського
міськрайонного суду від 06 квітня 2011
року ОСОБА_1 отримав 03 листопада 2012
року, суд приходить до висновку, що саме
з цієї дати позивач дізнався про те, що
його позов залишений без розгляду. З
даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду
08 квітня 2014 року (згідно поштового
штемпелю на конверті про відправлення).
Отже, позовна давність не спливла та
вимоги про поновлення строку звернення
до суду заявлені передчасно.

Суд приходить до висновку, що
ОСОБА_1 мав у ВАТ «АБ БізнесСтандарт»,
правонаступником якого є ПАТ
«ТАСкомбанк», депозитний вклад.
Працівник банку ОСОБА_2, діючи з
корисливих мотивів та маючи єдиний
умисел на заволодіння грошовими
коштами в крупних розмірах,
зловживаючи своїм посадовим
становищем, маючи доступ до даних про
наявність грошових коштів на рахунках
клієнтів, шляхом виготовлення заяви на
видачу готівкових грошових коштів від
імені клієнта банку ОСОБА_1 та надання
їх в касу буцімто для отримання та
передачі грошових коштів клієнту,
заволоділа сумою грошових коштів банку
з рахунку клієнта: 06.01.2010 року, рахунок
НОМЕР_1 на суму 700 доларів США, що станом
на 06.01.2010 року становило 5589 грн. 50 коп..

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає
про спричинення йому моральної шкоди
діями ОСОБА_2 та ПАТ «ТАСкомбанк» та
просить стягнути в рахунок компенсації
спричиненої моральної шкоди по 15000,00
грн. з кожного відповідача.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив
про витребування із лікувальних
закладів інформації про його хворобу
та перебування на лікуванні, проте, не
зазначив, до яких саме лікувальних
закладів необхідно зробити запити.
Враховуючи вимоги Основ законодавства
України про охорону здоров'я щодо
таємниці про стан здоров'я та про
лікарську таємницю, суд не може з
власної ініціативи вибирати заклад
охорони здоров'я, до якого необхідно
зробити відповідний запит.

Судом направлено листа на ім'я
позивача з пропозицією повідомити
найменування закладів охорони
здоров'я, до яких суд має зробити запити
з витребуванням інформації про
знаходження на лікуванні та
перебуванні на «лікарняному». В листі
також зазначено про можливість надання
позивачем таких відомостей
безпосередньо в судове засідання або
направлення їх на адресу суду
позивачем, в разі наявності.

Зазначений лист отриманий ОСОБА_1,
про що свідчить поштове повідомлення,
проте станом на 02 вересня 2014 року
вищевказані дані від позивача до суду
не надходили.

Позивачем не надано до суду доказів
в підтвердження обставини, що діями
відповідачів йому спричинено моральну
шкоду, обґрунтування розміру моральної
шкоди також не наведено. Позивачем не
доведено факт спричинення йому
моральної шкоди, а також не доведений
причинний зв'язок між діями та
наслідками, які настали.

Враховуючи викладене, в
задоволенні позовних вимог належить
відмовити.

Керуючись, ст.ст. 3-6, 10, 11, 57-62, 64, 88,
212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О.В.Парій