Справа №: 398/2779/14-цУХВАЛА
Суддя Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області Нерода Л.М., розглянувши
матеріали за заявою комунального
підприємства «Теплокомуненерго» про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,
Комунальне підприємство
«Теплокомуненерго» звернулося до
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області із заявою про
видачу судового наказу про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з
урахуванням індексу інфляції та 3-ох
відсотків річних на суму 5 538 грн. 84 коп.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України судовий
наказ є особливою формою судового
рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулює наказне провадження,
висвітлено у постанові пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження", якою
роз'яснено питання застосування
розділу II Цивільного процесуального
кодексу України. Так, відповідно до
пункту 13 вказаної постанови, якщо
заявлено вимогу про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення (пункт 3 частини першої
статті 96 ЦПК України), судовий наказ
може бути видано за наявності
відповідних договорів про надання
таких послуг, інших письмових доказів,
що підтверджують фактичне надання та
отримання цих послуг. Згідно з пунктом 9
постанови відсутність документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника, документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права, або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги, вказує на
наявність спору про право. Така вимога
може бути вирішена лише у позовному
провадженні (частина третя статті 267
Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів заяви про
видачу судового наказу заявником
надано копію договору про надання
послуг з централізованого постачання
холодної води і водовідведення, в якому
міститься підпис споживача - ОСОБА_2.

Тобто, заявником не надано належним
чином укладеного та підписаного
договору з боржником - ОСОБА_1.

Таким чином, фактичне споживання
послуг за відсутності договору про їх
надання і, як наслідок, наявність
заборгованості не можна вважати такою,
що ґрунтується на правочині, вчиненому
у письмовій формі, а тому її розміри та
підстави виникнення повинні
встановлюватися в позовному
провадженні.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя
відмовляє у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, у разі якщо із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право. Відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК
України відмова у прийнятті заяви
унеможливлює повторне звернення з
такою самою заявою. Заявник в такому
випадку має право звернутись з тими
самими вимогами у позовному порядку.

За викладених обставин, вважаю за
доцільне застосувавши положення п. 2 ч. 3
ст. 100 ЦПК України, відмовити у
прийнятті заяви про видачу судового
наказу, роз'яснивши при цьому, що
відмова у прийнятті заяви унеможливлює
повторне звернення з такою самою
заявою, але не є перешкодою для
звернення з тими самими вимогами у
позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 96, 100, 101 ЦПК України,
суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийняти заяви
комунального підприємства
«Теплокомуненерго» про видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг.

Роз'яснити комунальному підприємству
«Теплокомуненерго» його право на
звернення з тими самими вимогами до
суду у позовному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

СУДДЯ:
Л.М. НЕРОДА