РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №643/19573/13-ц

Провадження№ 2/643/902/14

26.06.2014р. Московський районний суд м.
Харкова в складі: головуючого судді
Оксененко В.А., з участю секретаря
Дмитрієвої Є.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання втратившею право
користування жилої площею, 3 особи:
ОСОБА_4, Московський РВ у м.Харкові ГУ
ДМС України в Харківської області;

по зустрічному позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, про вселення в
житлове приміщення, відновлення
реєстрації, визнання незаконним і
скасування свідоцтва про право
власності, 3 особи: ОСОБА_4, Московський
РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в
Харківської області, Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради -

установив:

ОСОБА_5 28.03.2012 р. звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання її
втратившею право користування
квартирою АДРЕСА_1.

По справі 05.07.2012 р. постановлено заочне
рішення.

Ухвалою суду 28.11.2013 р. заочне рішення
скасоване.

В ході нового судового розгляду (у
зв'язку зі смерттю ОСОБА_5) проведена
заміна позивача та в якості позивачів
да справі залучені ОСОБА_1, ОСОБА_2, які
позовні вимоги підтримали, вказавши в
обгрунтування наступне.

Наймачем згаданої квартири був ОСОБА_5;
з 1993 р. в квартирі зареєстрована його
онука ОСОБА_3, яка з 1993 р. в квартири не
проживає, своїх речей не має. Тому,
просять визнати її втратившею право
користування житлом.

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала, заявила зустрічний позов,
вказавши в обгрунтування:

- Вона з дитинства зареєстрована та
проживає в спірній квартирі; ОСОБА_4 її
батько, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 її дід та баба,
ОСОБА_2 рідний дядя. За цієї адресою
вона отримала паспорт, обмінювала
паспорт у 2011 році та реєструвала шлюб, а
у подальшому зареєстровувала
народження дитини. Крім того, вся
кореспонденція за час навчання в
Харківської Академії міського
господарства приходила теж сюди; весь
цей час вона наглядалась в медичному
закладі за даною адресою. В квартирі
фактично проживало троє: ОСОБА_5, ОСОБА_1
та вона; її батько уклав новий шлюб та
тривалий час проживає зі своєї сім'єю
за іншою адресою; ОСОБА_2 проживає з
жінкою в іншому місці. Але, коли дід з
бабкою дізнались, що вона завагітнила,
стали створювати нестерпні умови для
проживання, вимагати від неї знятися з
реєестрації та виселитися з квартири.
За станом здоров'я, з метою уникнути
сварки, (вона чекала дитину, потім
нарожувала та вимушена була
знаходитись поруч з народженою дочкою)
тимчасово переїхала жити до родичів,
оскільки, іншого житла, ніж ця спірна
квартира, вона не має. Відповідачі
скористувались ситуацією, замовчуючи
її місцезнаходження, втайні від неї,
визнали її втратившею право
користування житлом, зняли з
реєстрації, одразу приватизували
квартиру на свої ім'я, поміняли замки
та, таким чином, позбавили її житла.
Вона ніколи не втрачала зв'язок з
квартирою, в квартирі знаходяться її
особисті речі та вона є єдиним її
житлом. Її тимчасова відсутність
викликана поважними причинами:
неправомірною поведінкою родичів та її
життевою ситуацією, пов'язаною з
народженням дитини. Просить суд
вселити її в квартиру,поновити
реєстрацію, визнати незаконними та
скасувати розпорядження Управління
комунального майна

та приватизації про передачу у
власність ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
свідоцтво про право власності на
спірну квартиру.

Позивачи зустрічний позов не визнали.

3 особа- Крамаренко В.В. первісний позов
підтримав і просив його задовольнити;
зустрічний позов не визнав.

3 особи: представник Московського РВ у
м.Харкові Головного Управління ДМС,
представник Управління комунального
майна та приватизації ХМР до суду не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином і суд розглянув справу у
їх відсутності, на підставі наданих
документів.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши надані письмові докази,
приходить до наступного.

За правилом ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутись до суду з позовом
про захист свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В квартирі АДРЕСА_1 на час звернення
ОСОБА_5 з позовом були зареєстровані 5
осіб (сторони по справі); особистий
рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_5

ОСОБА_3, звертаючись до суду зі
зустрічним позовом стверджувала, що її
житлові права порушені; що її
відсутність у квартири тимчасова та
була викликана поважними причинами і
неправомірною поведінкою діда з
бабкою.

Дані пояснення вона підтвердила як
свідок.

Свідки, що були допитані судом: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
підтвердили суду, що ОСОБА_3 проживала в
спірній квартири, що до теперішнього
часу відноситься до неї як до свого
житла; іншого житла не має; що їм
особисто відомо про те, що стосунки між
ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 погіршились
після того, як позивачі дізнались про
вагітність онуки: вони стали чинити їй
перешкоди в користуванні квартирою;
вимагати знятися з реєстрації та в
подальшому не пускали її до квартири.

Їх пояснення узгоджуються з іншими
письмовими доказами по справі.

02.10.2010 р. відповідачка уклала шлюб з
ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народила
дитину - дочку ОСОБА_12, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2.

З фотозображень, які містяться в
матеріалах справи, вбачається, що
відповідачка дійсно проживала в
спірній квартири.

З довідки, виданої УСЗН Московського
району м.Харкова впливає, що ОСОБА_3
перебуває на обліку за адресою спірної
квартири, починаючі з 01.12.2012 р. до
теперішнього часу.

З витягу медичної картки та відповіді
КЗОЗ вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на
обліку в міській поліклініки №11 за
адресою: АДРЕСА_1.

Листом Харківського національного
університету міського господарства
підтверджується, що листування з
відповідачкою здійснювалось теж на
адресу спірної квартири.

За правилом ст. 71 ЖК України право
користування житловим приміщенням за
особою зберігається протягом 6 місяців.
Якщо наймач або член його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад 6
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

У урахуванням викладеного, суд має
правові підставі для задоволення
зустрічного позову та вселення ОСОБА_3,
тому, що остання в квартирі була
відсутня тимчасово, з причин, які суд
визнає поважними, зв'язку з житлом не
втрачала.

Одночасно, суд приймає до уваги і
поведінку позивачів по первісному
позову, які, зловживаючі своїми
правами, при розгляді справи в заочному
режимі у 2012 році не повідомили суд про
місцезнаходження ОСОБА_3, хоч їм було
достеменно відомо де остання
перебуває; знаючи про смерть ОСОБА_5,
яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, довели
цей факт до відома суду лише в травні 2014
р.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

При цьому, суд розглядає справу в межах
заявлених вимог та на підставі доказів,
які надані сторонами та іншими особами,
що беруть участь у справі.

Піддаваючи твердженням позивачів по
первісному позову правову оцінку про
те, що ОСОБА_3 втратила право
користування житлом, суд звертає увагу
на те, що належних та допустимих
доказів відсутності ОСОБА_3 за спірної
жилої площі не надано.

Так, стверджуючі, що відповідачка з 1993
року взагалі не проживає в квартирі
жодного акту, складеного мешканцямі
будинку та затвердженого ЖЕКом за цей
період суду не надано.

ОСОБА_4, ОСОБА_2 фактично проживають зі
своїми сім'ями в іншому місці, що в суді
сторонами не заперечувалось.

Фактично, на підтвердження своїх вимог
позивачі посилаються лише на показання
двох свідків: ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які
пояснили в суді, що в квартири фактично
проживали дід з бабою, ОСОБА_3 в
квартирі не проживає та вони її не
бачили, та на рішення Московського
районного суду м.Харкова про
розірвання шлюбу між батьками
відповідачки.

Разом з тим, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15
обставин сімейного життя сім'ї ОСОБА_2
не знають, про справжність їх відносин
між собою цим свідкам не відомо.

Позивачі своєю поведінкою до дати
звернення до суду (тобто, до 28.03.2012 р.)
фактично визнавали за ОСОБА_3 її право
користування цією жилою площею та
стали оспорювати це право лише під час
вагітності останньої.

Анализуючі надані докази по справі у
сукупності, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні первісного
позову.

Після набуття заочним рішенням
чинності, 04.04.2013 р. квартира АДРЕСА_1
була приватизована та передана у
спільну приватну власність ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управлінням
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради видано
свідоцтво про право власності від
04.04.2013 р. за №5-13-301873.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5 помер, що
вбачається зі свідоцтва про смерть.

Після смерти ОСОБА_5 11-ою Харківською
державною нотаріальною конторою
відкрита спадкова справа №1122/2013.

Як випливає зі змісту спадкової справи,
з заявами про прийняття спадщини
звернулись ОСОБА_1 (дружина
померлого),ОСОБА_2 (син померлого);
ОСОБА_4 від прийняття спадщини
відмовився.

Свідоцтво про право на спадщину
спадкоємцям не видавалось, що впливає з
Постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 18.04.2014 р.,
винесеної 11 ХДНК.

Згідно зі статетю 5 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду" №2482 від 19.06.92 р. з подальшими
змінами і доповненнями, кожний
громадянин України має право
приватизувати займане ним житло.

Відповідно до приписів Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" передача займаних квартир
здійснюється в спільну або часткову
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх членів сім'ї, які постійно
мешкають в даній квартирі.

За положенням ст. 65-1 ЖК України наймачі
жилих приміщень у будинках державного
або громадського житлового фонду
можуть ... придбати займані ними
приміщення у власність...

Отже, на час здійснення ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 свого права на приватизацію
комунального житла, право прийняти
участь в приватизації житла мала і
ОСОБА_3, але, цього права була
неправомірно позбавлена.

Тому, суд має підстави для задоволення
позову та визнання незаконним і
скасування як розпорядження відділу
приватизації житлового фонду про
передачу у спірної квартири у
власність, так і свідоцтва про право
власності реєстраційний №5-13-301873 від
04.04.2013 р.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, ст. 15-16 ЦК
України, ст. 71-72 ЖК України, Закону
України „Про приватизацію державного
житлового фонду" №2482 від 19.06.92 р. суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов*язати Московський РВ у м. Харкові
ГУ ДМС України в Харківської

області зареєструвати місце
проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження відділу приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради №501 від 04.04.2013
р. про передачу у власність ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1.

Визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право власності
реєстраційний №5-13-301873 на квартиру
АДРЕСА_1 оформлено та видано ОСОБА_5,
ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В позові ОСОБА_1 іванівни, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання втратившею право
користування жилої площею - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів в апеляційний
суд Харківської області через районний
суд.

СУДДЯ - підпис

Копія вірна. Оригінал знаходиться в
матеріалах справи.

Рішення не набрало законної сили.

Суддя
В.А. ОКСЕНЕНКО.

Секретар Дмитрієва Є.О.