У х в а л а

1 вересня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Юровської Г.В.

Суддів: Журавель В.І., Карпенко С.О.,
Маляренка А.В., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_4, про визнання договору
довічного утримання недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним договір довічного утримання,
укладений 26 грудня 2012 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1; зобов'язати ОСОБА_1
усунути їй перешкоди у користуванні
будинком по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що позивач та
ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 13 листопада 1954 року. За час
шлюбу ними було збудовано житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на який зареєстровано за
ОСОБА_5 Земельна ділянка площею 586 кв.м,
на якій розташований вказаний будинок
приватизована останнім і 22 травня 2007
року ним отримано державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку. Позивач посилається на те, що
вказане нерухоме майно належало їм на
праві спільної сумісної власності
подружжя. 26 грудня 2012 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_1 був укладений договір
довічного утримання, за яким ОСОБА_1
зобов'язалася довічно утримувати
ОСОБА_5 Вважає, що вказаний договір
довічного утримання є недійсним,
оскільки вона не бажала відчуження
своєї частки у спільному майні, хоча й
дала згоду на укладення цього договору,
її частка у спільному майні подружжя не
була визначена та з нею договір
довічного утримання не укладався.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись
на вказані обставини позивач просила
визнати недійсним договір довічного
утримання.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 10 грудня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити
перешкод у користуванні ОСОБА_3
кімнатами 1-5 та 1-2 будинку АДРЕСА_1.
В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 5 лютого 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині позову ОСОБА_3 про визнання
договору довічного утримання
недійсним скасовано та в цій частині
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Визнано недійсним договір
довічного утримання від 26 грудня 2012
року, зареєстрований у реєстрі за № 3820
і посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_6 Черкаського міського
нотаріального округу, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 У в іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 квітня 2014 року
касаційну скаргу представника ОСОБА_1
відхилено. Рішення суду апеляційної
інстанції залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
представника ОСОБА_1 про перегляд
даного рішення суду касаційної
інстанції в порядку, визначеному
главою 3 розділу 5 ЦПК України.

В обґрунтування заяви представник
відповідача посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема ч.2 ст.747 ЦК
України, ч.1 ст. 67 СК України, що в свою
чергу, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Крім того, при зверненні до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ заявником подано клопотання про
поновлення строку на подання заяви про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції в силу його пропуску з
поважних причин.

Оскільки зі змісту заяви про перегляд
судового рішення та матеріалів,
доданих до неї вбачається, що строк на
її подання пропущено з поважних причин,
то він підлягає поновленню.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 січня 2012 року
у справі про визнання недійсним
договору довічного утримання, визнання
права власності на частину
домоволодіння, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 жовтня 2012 року у справі про
визнання договору довічного утримання
недійсним та визнання права власності.

Зі змісту поданих копій рішень суду
касаційної інстанції, на які
посилається заявник в обґрунтування
заяви не вбачається наявність
неоднакового застосування судом норм
матеріального права у правовідносинах,
подібних, вирішеним у даній цивільній
справі.

Під подібними правовідносинами слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин з метою з`ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

В даному випадку, зі змісту
зазначених вище рішень, не вбачається
тотожність підстав позову та фактичних
обставин, встановлених судом у інших
справах, ніж встановлені у даному
спорі.

Враховуючи наведене, у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 355, 356, 360 ЦПК
України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус
ОСОБА_4, про визнання договору
довічного утримання недійсним, за
заявою ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 квітня 2014 року до
провадження Верховного Суду України -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровськасудді В.І.
Журавель С.О. Карпенко А.В. Маляренко
О.В. Умнова