УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом
Запорізького міжрайонного
екологічного прокурора до Запорізької
міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції про
визнання недійсним рішення, визнання
недійсним державного акта про право
власності на землю, визнання недійсним
договору купівлі-продажу землі,
скасування реєстрації права власності
та повернення земельної ділянки, за
касаційною скаргою заступника
Дніпровського екологічного прокурора
на рішення Заводського районного суду
м. Запоріжжя від 03 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 12 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування вимог
посилаючись на те, що рішенням
Запорізької міської ради від 25 лютого
2009 року № 39/189 передано у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га,
кадастровий номер :02:002:0178, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташовану по
АДРЕСА_1. На підставі вищевказаного
рішення 06 квітня 2009 року ОСОБА_3 отримав
державний акт на право власності на
землю серії ЯЗ № 220999. 29 квітня 2013 року
на підставі договору купівлі-продажу №
1128 ОСОБА_3 відчужив спірну земельну
ділянку ОСОБА_4

Прокурор вважав, що при
прийнятті рішення Запорізькою міською
радою було порушено норми Земельного
кодексу України, Водного кодексу
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування», у зв'язку з чим,
уточнивши позовні вимоги, просив
визнати недійсним рішення Запорізької
міськради від 25 лютого 2009 року № 39/189,
державний акт про право власності на
землю серії ЯЗ № 220999 від 06 квітня 2009
року, договір купівлі-продажу землі від
29 квітня 2013 року № 1128; скасувати
реєстрацію права власності на землю та
повернути зазначену земельну ділянку в
комунальну власність територіальної
громади м. Запоріжжя.

Рішенням Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 03
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 листопада 2013 року, в
позові відмовлено.

У касаційній скарзі
заступник Дніпровського екологічного
прокурора просить скасувати
оскаржувані рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати питання:
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив
того, що прокурор звернувся до суду з
пропуском трирічного строку позовної
давності та не навів поважних причин
його пропуску.

Проте з таким висновком судів
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що рішенням
Запорізької міської ради № 39/189 від 25
лютого 2009 року ОСОБА_3 передано у
власність земельну ділянку площею 0,1
га, кадастровий номер :02:002:0178, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
розташовану по АДРЕСА_1 (а.с. 36-37).

На підставі вказаного рішення 06 квітня
2009 року ОСОБА_3 видано державний акт на
право власності на зазначену земельну
ділянку серії ЯЗ № 220999 (а.с. 38).

На підставі договору купівлі-продажу
від 29 квітня 2013 року № 1128 ОСОБА_3
відчужив спірну земельну ділянку
ОСОБА_4

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У позовній заяві Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор в
обґрунтування вимог посилався на те, що
Запорізьку міжрайонну екологічну
прокуратуру утворено 04 жовтня 2011 року,
про вищевказані порушення земельного
законодавства прокуратурі стало
відомо лише під час виконання
відповідного завдання Дніпровської
екологічної прокуратури від 15 січня
2013 року № 05/3-12вих-13-05окв (а.с. 1-7, 88-95).

З огляду на викладені обставини,
прокурор просив поновити строк
позовної давності та визнати поважними
причини його пропуску.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності у такому разі
починається від дня, коли прокурор
довідався або міг довідатися про
порушення інтересів держави.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі», установивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Оскільки при пропуску строку позовної
давності у позові може бути відмовлено
за безпідставністю вимог, суд з'ясовує
не лише причини пропуску строку, а й усі
обставини справи, права та обов'язки
сторін.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
з підстав пропуску строку позовної
давності, суди першої та апеляційної
інстанцій, вищевказані норми закону та
роз'яснення не врахували, визнали
зазначені прокурором причини як
неповажні, не встановили, коли почався
перебіг строку позовної давності та
належним чином не перевірили доводи
щодо причин пропуску строку звернення
до суду з позовом; в судових рішеннях не
навели висновків щодо доведеності
позовних вимог, відтак дійшли
передчасного висновку про відмову в
позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, колегія суддів дійшла
висновку про те, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 12 листопада 2013 року
скасувати, справу направити справу на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.П. Гончар

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

В.О. Савченко