№ 201/5849/14-ц
УХВАЛА

3 червня 2014 року
м.
Дніпропетровська

Суддя Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська Антонюк О.А.,
ознайомившись з заявами представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову та забезпечення
доказів по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Кравцова
А.І., Головне управління юстиції у
Дніпропетровській області, про
визнання недійсною постанови
нотаріуса про відмову у вчинені
нотаріальних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 8 травня 2014 року звернувся
до суду з позовом до відповідача Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори про визнання
недійсною постанови нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Ухвалою судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 13 травня
2014 року позивачу було надано строк для
усунення недоліків в позовній заяві,
які було усунуто та подано позовну
заяву ОСОБА_1 до Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4, треті
особи: державний нотаріус Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Кравцова
А.І., Головне управління юстиції у
Дніпропетровській області, про
визнання недійсною постанови
нотаріуса про відмову у вчинені
нотаріальних дій.

Ухвалою судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 19 травня
2014 року провадження по цій справі було
відкрито та призначено дату судового
засідання.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 3
червня 2014 року було подано до суду
заяву про забезпечення позову та
забезпечення доказів, в заяві про
забезпечення позову представник
позивача просить суд накласти арешт, на
квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру
АДРЕСА_2, шляхом заборони укладати
угоди стосовно цього майна,проводити
його реєстрацію та перереєстрацію,
здійснювати відчуження, оскільки у
проваджені суду перебуває вище вказана
справа та предметом спору є вказане
майно, а тому їх відчуження
унеможливить виконання рішення суду, а
в заяві про забезпечення доказів
представник позивача просить суд
допитати свідків.

У частині 2 статті 151 ЦПК України
вказано, що повинно бути зазначено у
заяві про забезпечення позову, а ч. 2 ст.
137 ЦПК України встановлено, що повинна
містити заява про витребування
доказів.

Як вбачається з заяви про забезпечення
позову представник позивача в ній не
обґрунтовує необхідність застосування
саме таких видів забезпечення позову
(накладення арешту на майно та заборона
вчиняти певні дії), які зазначено у
заяві; не зазначає, яким чином може
сприяти виконанню рішення суду вказані
види забезпечення позову; не зазначає
обставини та не надає документи, які б
свідчили про те, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду; не надає документи, які
підтверджують право власності
(свідоцтво про право власності та інше),
відповідача на це майно; не вказує інші
відомості, потрібні для забезпечення
позову (ідентифікаційні номери
фізичних осіб (сторін), оскільки згідно
ч. 3 ст. 210 ЦПК України якщо ухвала має
силу виконавчого документа і підлягає
виконанню за правилами, встановленими
для виконання судових рішень, така
ухвала оформлюється з урахуванням
вимог, встановлених Законом України
«Про виконавче провадження», яким
визначено вимоги до виконавчого
документа (ухвала суду) та зазначено, що
він повинний містити також
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника за наявності (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника за
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), також
представником позивача до заяви про
забезпечення позову не було додано
документ, що підтверджує сплату
судового збору у розмірі відповідно до
- п. п. 13 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», крім того не може бути
взяті до уваги клопотання про
звільнення від сплати судового збору,
оскільки зазначене нічим об'єктивно не
підтверджено та зазначене воно не
ґрунтується на вимогах закону, також
слід зазначити, що до заяви не було
додано жодного доказу на підтвердження
того, що заявник знаходиться в
скрутному майновому стані, крім того
суду не було достатньо обґрунтовано
підстави звернення до суду саме з
зазначеним клопотанням та не було
надано відповідних документів на
підставі яких суд мав би можливість
врахувати майновий стан заявника та
звільнити його від сплати судових
виитрат, відстрочити або розстрочити
сплату судового збору на визначений
строк, але не більше як до ухвалення
судового рішення у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи,
які беруть участь у справі і вважають,
що подання потрібних доказів є
неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України способами
забезпечення судом доказів є допит
свідків, призначення експертизи,
витребування та (або) огляд доказів, у
тому числі за їх місцезнаходженням. У
необхідних випадках судом можуть бути
застосовані інші способи забезпечення
доказів.

Статтею 136 ЦПК України передбачено,
що у заяві про виклик свідка
зазначаються його ім'я, місце
проживання (перебування) або місце
роботи, обставини, які він може
підтвердити. Заява про виклик свідка
має бути подана до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться, - до початку
розгляду справи по суті.

Однак в супереч вище викладеного
представник позивача у своїй заяві про
забезпечення доказів при викладі
обставин, якими він обґрунтовує її
вимоги, не зазначає, що у нього дійсно є
складнощі в поданні цих доказів або
подання потрібних доказів є
неможливим, також заява про
забезпечення доказів не в повному
обсязі сплачена судовим збором, при
таких обставинах суд вважає, що заява
безпідставна не ґрунтується на вимогах
закону та підлягає поверненню.

Частиною 8 статті 153 ЦПК України
передбачено, що суд, встановивши, що
заяву про забезпечення позову подано
без додержання вимог статті 151 ЦПК
України, повертає її заявнику, про що
постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю
необхідним заяву повернути позивачу,
оскільки його було подана без
додержання вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України,
також з урахуванням зазначеного вважаю
за необхідне повернути заявнику заяву
забезпечення доказів, оскільки в
такому вигляді вона не ґрунтується на
вимогах закону та не може бути
розглянута судом.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 136, ч. 2 ст. 151, ч. 8 ст. 153 ЦПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

Повернути представнику позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заяву про забезпечення
позову та забезпечення доказів по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4, треті
особи: державний нотаріус Першої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області Кравцова
А.І., Головне управління юстиції у
Дніпропетровській області, про
визнання недійсною постанови
нотаріуса про відмову у вчинені
нотаріальних дій по цивільній справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення суми та витрат.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя