МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ
СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа
№521/2252/14-ц
Пр. №2/521/3763/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 червня 2014 року
м.
Одеса

Малиновський районний суд міста
Одеси у складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія», ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феміда та
Немезіда» про стягнення страхового
відшкодування, матеріальної та
моральної шкоди, що заподіяні
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди,

встановив:

У лютого 2014р. ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» (далі - СТзДВ«Гарантія»),
ОСОБА_3, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Феміда та Немезіда»
(далі-ТОВ «Феміда та Немезіда»),
посилаючись на те, що 17.12.2012р. о 12 год. 50
хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1,
рухаючись на перехресті вулиць
Московської та Нікольської в м.
Миколаїві, виконуючи маневр повороту
ліворуч, не надала перевагу в русі та
допустила зіткнення з рухаючимся в
зустрічному напрямку автомобілем
марки «БМВ 535», реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, в
результаті чого автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Причиною зіткнення транспортних
засобів стало порушення водієм ОСОБА_3
п.16.13 Правил дорожнього руху України
(далі-Правила), затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р.
№1306.

Вина ОСОБА_3 підтверджується
постановою Центрального районного
суду м.Миколаєва від 16.12.2013р.,
відповідно до якої вона була визнана
винною у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КпАП України.

Позивачка зазначала, що внаслідок
даного ДТП автомобілю, який належить їй
на праві власності були завдані
механічні пошкодження, а саме були
пошкодженні: передня центральна,
передня ліва частини автомобіля.

Позивачка вказала, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3, як власника
наземного транспортного засобу, а саме
автомобіля НОМЕР_1 була застрахована
СТзДВ «Гарантія», про що повідомила
остання, і куди після ДТП з заявою про
виплату страхового відшкодування, та
іншими документами звернулася
позивачка.

Стверджувала, що згідно зі звітом
№25/01-13 від 15.01.2013р. розмір
відновлювального ремонту її
автомобіля становить 21733,29грн., а з
урахуванням зносу розмір
відновлювального ремонту складає
10016,32грн., які за її думкою повинно
відшкодувати СТзДВ «Гарантія».

Крім того, позивачка понесла витрати в
сумі 350,00грн. за проведення незалежної
експертизи та складання звіту.

Оскільки до теперішнього часу СТзДВ
«Гарантія» не виплатило їй страхове
відшкодування, прострочило його
виплату на 233 днів, то відповідно до
п.36.5 ст.36 Закону вона також має право на
стягнення СТзДВ «Гарантія» на свою
користь пені за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань в розмірі 860,26 грн.

Позивачка стверджувала, що діями
відповідачів їй були спричинені не
тільки матеріальна шкода, але і
моральні страждання та нервові
переживання, моральну шкоди вона
оцінює в розмірі 5000,00грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила суд стягнути з СТзДВ
«Гарантія» страхове відшкодування в
розмірі 10016,32 грн., витрати за
проведення незалежної експертизи та
складання звіту в розмірі 350,00 грн, та
пеню в розмірі 860,26 грн., а з ОСОБА_3
просила стягнути матеріальну шкоду у
розмірі 11716,97 грн.

Крім того, просила стягнути солідарно з
СТзДВ «Гарантія» та ОСОБА_3 компенсацію
моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
6000,00 грн., суму судового збору у розмірі
339,44 грн., а також стягнути з ТОВ «Феміда
та Немезіда» 10,00 грн.

Представник Адвокатського Бюро
«ІНФОРМАЦІЯ_1», діюча за довіреністю
від 03 лютого 2014р. у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити у повному обсязі (а.с.88).

Представник відповідача ОСОБА_3, діюча
за довіреністю від 03.02.2014р. та угодою
від 03.02.2014р. позовні вимоги не визнала
та просила суд відмовити в їх
задоволенні.

Представник відповідача СТзДВ
«Гарантія» в судове засіданні не
з'явився, про дату, час і місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК
України, причини своєї не явки суду не
сповістив (а.с.81).

Представник ТОВ «Феміда та Немезіда» в
судове засідання не з'явилася, про дату,
час і місце слухання справи була
повідомлена належним чином, відповідно
до вимог ст.74 ЦПК України, надала суду
заяву про слухання справи в її
відсутність (а.с.53).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (далі - Закон
України №1961-1У) та розділом третім
главою 82 книги п'ятої ЦК України, тому
при винесенні рішення суд застосовує
норми матеріального права, якими
регулюються правовідносини, які
виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 17.12.2012р. о 12 год. 50
хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1,
рухаючись на перехресті вулиць
Московської та Нікольської в м.
Миколаїві, виконуючи маневр повороту
ліворуч, не надала перевагу в русі та
допустила зіткнення з рухаючимся в
зустрічному напрямку автомобілем
марки «БМВ 535», реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, в
результаті чого автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4
автомобіль марки «БМВ 535»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, належить
на праві власності ОСОБА_2 (а.с.23).

Причиною зіткнення транспортних
засобів стало порушення водієм ОСОБА_3
п.16.13 Правил дорожнього руху України,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Вина ОСОБА_3 підтверджується
постановою Центрального районного
суду м.Миколаєва від 16.12.2013р.,
відповідно до якої вона була визнана
винною у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КпАП України (а.с.22).

Внаслідок даного ДТП автомобілю марки
«БМВ 535», реєстраційний номер НОМЕР_2,
який належить на праві власності
ОСОБА_2 були завдані механічні
пошкодження, а саме були пошкодженні:
передня центральна, передня ліва
частини автомобіля, що підтверджується
довідками про дорожньо-транспортну
пригоду (а.с.6,7-8).

Судом встановлено, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3, як власника
наземного транспортного засобу, а саме
автомобіля НОМЕР_1 була застрахована
СТзДВ «Гарантія», що підтверджується
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АЕ/0024491 від 05.10.2012р. (а.с.21).

Згідно зі звітом №25/01-13 від 15.01.2013р.
розмір відновлювального ремонту
автомобіля без урахування зносу
автомобіля марки «БМВ 535»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, становить
21733,29 грн., а з урахуванням зносу, розмір
відновлювального ремонту складає 10016,32
грн. (а.с.11-16).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2, як власник автомобіля марки
«БМВ 535», реєстраційний номер НОМЕР_2,
передала його в користування ОСОБА_5

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3
повідомила СТзДВ «Гарантія» про
настання страхового випадку та
повідомила всіх учасників ДТП про
наявність страхового полісу СТзДВ
«Гарантія», що підтверджуються її
заявою (а.с.19-20).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2
зверталася до СТзДВ «Гарантія з заявою
про виплату страхового відшкодування,
що підтверджується її заявою від
25.03.2013р., але відповіді не отримала
(а.с.9).

З пояснень представника позивача
встановлено, що СТзДВ «Гарантія»
виплату позивачці страхового
відшкодування не здійснило, хоча була
повідомлена про страховий випадок та
розгляд справи в суді.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У
потерпілі - це треті юридичні та
фізичні особи, життю, здоров'ю та/або
майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна шкода.

Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Статтею 29 Закону України №1961-1У
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлюваним ремонтом транспортного
засобу з урахуванням зносу,
розрахованого в порядку, встановленому
законодавством...

Встановлено, що за заявою ОСОБА_5, який
управляв автомобілем НОМЕР_3, оцінщиком
СПД ОСОБА_6 був проведений огляд
пошкодженого автомобіля та 15.01.2013р.
складений висновок №25/01-13 про оцінку
вартості збитків, спричинених
пошкодженням транспортного засобу,
згідно якого вартість відновленого
ремонту з урахуванням зносу
автомобіля НОМЕР_3, склала 10016,32грн.
(а.с.11-16).

Вказаний висновок ні позивачем, ні
іншими учасниками процесу не
оскаржувався і всі з ним були згодні.
Даний факт сторонами не
заперечувався.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України
№ 1961 -1У у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що
розмір страхової суми за шкоду
заподіяну майну потерпілих, становить
50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає,
що вимоги позивачки в частині
стягнення на її користь суми
відновленого ремонту з урахуванням
зносу в розмірі 10016,32 грн., пені в
розмірі 860,26 грн. та вартості проведення
експертизи в сумі 350,00 грн. підлягають
задоволенню і вказані суми повинні
бути стягнути з відповідача СТзДВ
«Гарантія, оскільки останній
зобов'язаних їх відшкодовувати
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ст.26-1 Закону України
№1961-1У страховиком (у випадках,
передбачених підпунктами «г» і «г1»
пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2
статті 41 цього Закону,-МТСБУ)
відшкодовується потерпілому-фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Таким чином, зі змісту Закону України
№1961-1У вбачається, що вказаним законом
не передбачено відшкодування
страховиком моральної шкоди за шкоду
заподіяної майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині стягнення моральної шкоди
підлягають задоволенню частково на
підставі ст.23 ЦК України і
відшкодовувати їх повинен відповідач
ОСОБА_3

Під моральною шкодою розуміються
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних та фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
завданих фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала, за умови,
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку (ч.2 ст. 1187).

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням
змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону
України «Про страхування» у разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком. Наприклад,
несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (п.5 ч.1 ст. 989 ЦК, п.5 ч.1
ст.991 ЦК) може бути підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

Власник права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Звертаючись до суду з вимогою про
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 10000,00грн. позивач послався на
те, що йому було завдано моральну шкоду,
яка виразилась у фізичних та моральних
стражданнях, пов'язаних з пошкодженням
належного йому транспортного засобу.
Пошкодження автомобіля спричинило
йому нервові переживання, так як він
був позбавлений можливості
користуватися та розпоряджатися
автомобілем. Крім того, сума
відшкодування так і не була йому
виплачена.

Оскільки позивач має право на
відшкодування моральної шкоди, то таке
відшкодування відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку.

З урахуванням характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань позивача, ступеня
вини осіб, які завдали моральної шкоди
та враховуючи при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди вимоги
розумності і справедливості, фактичні
обставини справи, суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача про
відшкодування йому моральної шкоди
підлягають задоволенню частково і з
відповідачки ОСОБА_3 слід стягнути на
користь позивачки в відшкодування
моральної шкоди 1000,00 грн.

Що стосується вимог позивачки про
стягнення з ОСОБА_3 різниці вартості
відновлювального ремонту та вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу в розмірі 11716,97грн.,
то дані вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки вони безпідставні
та ґрунтуються на законі.

Згідно ст.29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
і страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно зі звітом №25/01-13 від 15.01.2013р.
розмір відновлювального ремонту
автомобіля марки «БМВ 535»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, з
урахуванням зносу, складає 10016,32 грн., що
не перевищує ліміт страхового
відшкодування, і фактично є сумою
матеріальної шкоди, яка була
спричинена позивачу в результаті ДТП.

Згідно ст.36 Закону України №1961-1У
страховик, керуючись нормами цього
Закону, приймає вмотивоване рішення
про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
або про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення
суду, у разі якщо спір про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

Пунктом 36.2 ст.36 Закону України №1961-1У
передбачено, що страховик (МТСБУ)
протягом 15 днів з дня узгодження ним
розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної

виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в розмірі,
що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту.

Якщо у зв'язку з відсутністю
документів, що підтверджують розмір
заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не
може оцінити її загальний розмір,
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється у
розмірі шкоди, оціненої страховиком
(МТСБУ).

Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи (у
тому числі шляхом перерахування
коштів особам, які надають послуги з
ремонту пошкодженого майна), якщо за
результатами проведеного ним огляду
пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір та
спосіб здійснення страхового
відшкодування і не наполягають на
проведенні оцінки, експертизи
пошкодженого майна; у разі невизнання
майнових вимог заявника або з
підстав, визначених статтями 32 та/або
37 цього Закону, - прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати).

Відповідно до п. 36.4., 36.5 ст.36 Закону
України №1961-1У виплата страхового
відшкодування здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, лікування потерпілих та
інші послуги, пов'язані з
відшкодуванням збитків. Виплата
страхового відшкодування
здійснюється шляхом безготівкового
розрахунку.

За кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Станом на 11.06.2014р. облікова ставка
Національного банку України, складає
6,5%.

За таких обставин, оскільки позивачка
не отримала від відповідач СТзДВ
«Гарантія» відповіді на свою заяву про
виплату їй страхового відшкодування, і
не отримала страхове відшкодування, то
відповідно до вимог ст.36 Закону України
№1961-1У СТзДВ «Гарантія» зобов'язано
виплатити їй пеню за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування в розмірі 831,22 грн. (10016,32
х 13% : 365 х 233).

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення з ТОВ «Феміда та Немезіда»
суми в розмірі 10,00грн. суд прийшов до
висновку про відмову в їх задоволенні
за у зв'язку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує, у
тому числі питання щодо розподілу
між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Так, позивачем сплачено кошти за
проведення звіту про пошкодження
автомобіля в розмірі 350,00грн., але
квитанцію на підтвердження сплати
даних витрат позивачка суду не надала,
тому в задоволенні даних вимог суд
вважає слід відмовити.

Що стосується позовних вимог позивача
в частині стягнення витрат на правову
допомогу в розмірі 6000,00 грн., то дані
вимоги також не підлягають
задоволенню, віиходячі з наступного.

Представництво інтересів позивача по
справі здійснювала ОСОБА_8,
повноваження якої, як представника
Адвокатського Бюро «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
посвідчувалися виданою 03.02.2014р.
довіреністю (а.с.88).

Підставою видачі вказаної довіреності
зазначався укладений між ОСОБА_2 та
Адвокатським Бюро «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
керівником якого є ОСОБА_9, договір №
11у/02/2014 від 07 лютого 2014р. про надання
правової допомоги (а.с.25).

Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно з п.2, 3 ч. 3 ст.79 ЦПК України до
судових витрат належать, зокрема,
витрати на правову допомогу, витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду.

Особами, які беруть участь у справі
відповідно до ст.26 ЦПК України є
сторони, треті особи, представники
сторін та третіх осіб, а згідно п.2 ч.1
ст.42 ЦПК України повноваження
представника сторони, яка є
Адвокатським Бюро «ІНФОРМАЦІЯ_1», в
особі керуючого ОСОБА_9., та ОСОБА_2,
згідно договору № 11у/02/2014 від 07 лютого
2014р. включали у себе не тільки
підготовку та подачу позовних
матеріалів, але й представництво
позивачки у судах.

Вартість юридичних послуг у
визначеному договорі обсязі в розмірі
6000,00 грн. була сплачена позивачкою
згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру №11у/02/2014 від 07.02.2014р. на
рахунок Адвокатського Бюро
«ІНФОРМАЦІЯ_1», отже підтверджена
документально (а.с.87).

Відповідно до матеріалів справи,
представник представляв інтереси
позивача на підставі довіреності від
03.02.2014р. яка від імені Адвокатського
Бюро «ІНФОРМАЦІЯ_1», була видана їй за
підписом керуючого Адвокатским Бюро.
Отже участь у розгляді даної справі
він приймав, як представник, а тому не
міг одночасно мати процесуальний
статус особи, яка відповідно до ст.56
ЦПК надає правову допомогу.

Крім того, в судових засідання, а саме:
28.04.2014р., 26.05.2014р. приймав участь і сам
ОСОБА_9 на підставі ордера, без надання
адвокатського свідоцтвано, як керуючий
Адвокатським Бюро «ІНФОРМАЦІЯ_1», тобто
діяв як представник (а.с.24,56,78).

Витрати за послуги представника у суді
нормами ЦПК України до судових витрат
не віднесені. З цих підстав правова
допомога, яку від імені Адвокатского
Бюро надавалась ОСОБА_2, компенсації не
підлягає.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності.

Судовий збір у справі складає 339,44грн.,
які сплачені позивачем при зверненні
до суду.

Оскільки позивач за позовні вимоги в
частині стягнення на його користь
моральної шкоди не сплатив судовій
збір в розмірі 243,60грн., то дана сума
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь
держави.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192
ЦК України ст. 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Страхового товариства
з додатковою відповідальністю
«Гарантія», ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Феміда та
Немезіда» про стягнення страхового
відшкодування, матеріальної та
моральної шкоди, що заподіяні
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди - задовольнити частково.

Стягнути зі Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь ОСОБА_2 страхове
відшкодування в розмірі 10016 (десять
тисяч шістнадцять) гривень 32 копійки

Стягнути зі Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь ОСОБА_2 суму пені
в розмірі 831 (вісімсот тридцять одна)
гривню 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в сумі 1000 (одна тисяча) гривень
00 копійок.

Стягнути зі Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь ОСОБА_2 суму
судового збору в розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
суму судового збору за вимоги
немайнового характеру в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М. Сегеда

11.06.2014