Номер провадження: 22-ц/785/4686/14
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворов В.О.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 березня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору дарування земельної
ділянки частково недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовом до ОСОБА_3 Приватного нотаріуса
Білгород-Дністровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання договору дарування земельної
ділянки частково недійсним
посилаючись на те, що ОСОБА_2 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю 1-ОД № 029982,
виданого Білгород-Дністровською
міською радою 17 серпня 2001 року на
підставі рішення сесії
Білгород-Дністровської міської ради
від 30 травня 2011 року № 582-ХХІІІ, що
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 213, належала
земельна ділянка площею 0,0672 га.

22 серпня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було укладено договір дарування 65/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1, та
договір дарування земельної ділянки
площею 0,0582 га, що розташована за тією ж
адресою, передану для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Відповідно договору ОСОБА_2 подарувала,
а ОСОБА_3 прийняла в дар зазначену
земельну ділянку. На думку позивача,
цей договір порушує її права та законні
інтереси, а тому є незаконним, оскільки
укладався без пред'явлення двох
державних актів: на земельну ділянку,
що відчужується, на земельну ділянку,
що залишається, не проводилась грошова
оцінка тієї частини земельної ділянки,
що відчужувалась.

Також, позивач зазначає, що договір
дарування земельної ділянки від 22.08.2001
року є юридичною помилкою, оскільки
вказана земельна ділянка має цільове
призначення «для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель», а на
сьогоднішній день позивач маючи у
власності за вказаною адресою 35/100
частин житлового будинку не має
можливості користуватися власним
житлом, а також обслуговувати його.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 січня 2013 року заяву представника
ОСОБА_2 задоволено, накладено арешт на
земельну ділянку, площею 0,0672 га, що
розташована на території АДРЕСА_1, яку
передано для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що належить
ОСОБА_2 на підставі державного акту на
право власності на землю, серії І-ОД №
029982.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 вересня 2013 року клопотання
представника ОСОБА_2 про проведення
судової будівельно-технічної
експертизи залишено без задоволення.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 березня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 березня 2014 року та ухвалити нове
рішенні по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов
зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 22 серпня 2001 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір
дарування земельної ділянки площею 0,0582
га, розташованої на АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарчих будівель.

В той же день позивач подарувала
відповідачу 65/100 частини АДРЕСА_1 по
зазначеній адресі. Договори посвідчено
приватним нотаріусом ОСОБА_4

Досліджуючи вимоги позивача суд
з'ясував необхідні обставини,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. Судом не
встановлено підстав для визнання
договору дарування земельної ділянки
від 22 серпня 2001 року частково
недійсним, оскільки жодна вимога,
передбачена ст. 303 ЦК України сторонами
не порушена.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків, зазначених
законом.

Пунктом № 8 зазначеної постанови
визначено, що відповідно до ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача у спірних земельних
правовідносинах, оскільки посилання її
у позові на помилкове укладення
договору дарування, незрозумілість
нотаріальної дії при здійсненні
правочину не можна вважати підставою
визнання зазначеного договору
частково недійсним з тих підстав, що на
протязі більше десяти років умови
договору задовольняли позивача. Жодних
неправомірних дій з боку нотаріуса при
укладенні оспорюваного договору судом
не встановлено.

Посилання апелянта на визначення судом
порядку користування земельною
ділянкою відповідно до часток у
власності будинку є необґрунтованим
оскільки порушує право власності
відповідача.

Вимоги апелянта щодо скасування ухвал
суду від 23 вересня 2013 року про
роз'єднання позовних вимог, від 23
вересня 20193 року про залишення
клопотання про призначення експертизи
без задоволення, постановлення ухвали
про призначення експертизи є
необґрунтованими, оскільки вони не
оскаржені відповідно до закону.

За викладених обставин колегія суддів
вважає,що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 березня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов