Справа № 0519/6297/2012
Провадження №2-др/263/18/2014
03 липня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя в складі судді Помогайбо
В.О., при секретарі Грачової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Обслуговуючого кооперативу човнової
станції "Волна" про визнання заповіту,
договорів дарування недійсними,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та
відсторонення від спадкування, треті
особи: Приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_4, ОСОБА_5, за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розподіл спадкового майна в натурі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року заявник звернувся до
суду з заявою про винесення
додаткового рішення по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Обслуговуючого кооперативу човнової
станції "Волна" про визнання заповіту,
договорів дарування недійсними,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та
відсторонення від спадкування, треті
особи: Приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_4, ОСОБА_5, за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розподіл спадкового майна в натурі, а
саме про стягнення з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 понесені ОСОБА_1 витрати
на оплату за судової психіатричної
експертизу в рівних частках в
загальній сумі 3595 грн., на оплату
будівельно-технічної експертизи та
оплату правової допомоги адвоката по ?
частини з кожного від загальної суми
вказаних судових витрат.

Представник заявника ОСОБА_6 в судовому
засіданні заявлені вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, на підставах викладених
в заяві.

Представник за довіреністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_7 в судовому засіданні не
заперечував проти задоволення поданої
заяви в частині стягнення витрат з
відповідачів за проведення судової
психіатричної експертизи.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя
особа приватний нотаріус ОСОБА_4,
представник Обслуговуючого
кооперативу човнової станції "Волна" в
судове засідання не з'явились з
невідомих суду причин, хоча про день та
час розгляду заяви були повідомлені у
встановленому законом порядку, що в
силу ст. 220 ЦПК України не є перешкодою
для вирішення зазначеного питання у
їх відсутність.

Так судом встановлено, що рішенням
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
від 25 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Обслуговуючого
кооперативу човнової станції "Волна"
про визнання заповіту, договорів
дарування недійсними, визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та відсторонення від
спадкування, треті особи: Приватний
нотаріус Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволений
частково. Визнано недійсним заповіт
від 24.11.2011 року складений ОСОБА_8 на ім'я
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_4 та зареєстрований у
реєстрі за №3526. Визнано недійсною
довіреність від 24.11.2011 року видану
ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_3, посвідчену
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_4 та
зареєстровану у реєстрі за №3527.
Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_2 30.11.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_4 та
зареєстрований у реєстрі за № 3592.
Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_2 30.11.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_4 та
зареєстрований у реєстрі за № 3590.
Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_2 30.11.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_4 та
зареєстрований у реєстрі за № 3591.
Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_8
та ОСОБА_2 12.12.2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_4 та
зареєстрований у реєстрі за № 3594. В
задоволенні інших позивних вимог
ОСОБА_1 - відмовлено. Позивні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розподіл спадкового майна в натурі -
задоволені в повному обсязі. Визнано
права власності в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_8,
померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки за кожним, та
за ОСОБА_2 в розмірі ? частки, на
наступне спадкове майно: квартиру
АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, квартиру
АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_3, квартиру
АДРЕСА_5. Розділено спадкове майно та
визнати право власності на спадкове
майно, яке залишилось після смерті
спадкодавця - ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: Виділено
в натурі у власність ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2,
квартиру АДРЕСА_5; Виділено в натурі у
власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4;
Виділено в натурі у власність
ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3. Стягнуто
грошову компенсацію з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 у сумі 106 380 грн.. та на
користь ОСОБА_1 у сумі 99 518 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 04.06.2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Вищевказане рішення суду першої
інстанції від 25.12.2013 року скасовано в
частині задоволення позову ОСОБА_2,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розподіл
спадкового майна в натурі та визнання
права власності в порядку спадкування,
та в задоволенні цих вимог відмовлено.
В решті рішення залишено без змін.

Крім того заявник в поданій заяві про
ухвалення додаткового рішення по
справі посилається на вказівку
апеляційного суду про те, що доводи
апеляційної скарги про неправильність
судового рішення в частині розподілу
судових витрат не є слушними, оскільки
у відповідності до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК
України ОСОБА_1 не звертався до суду
першої інстанції з заявою про
ухвалення додаткового рішення в
частині судових витрат, тому
оскарження рішення у зв'язку з тим, що
не вирішено питання про стягнення
витрат за проведення судової
психіатричної експертизи є
передчасним.

Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що
ухвалив рішення, може за заявою осіб,
які беруть участь у справі, чи з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до ч.1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України,
витрати на правову допомогу
відносяться до витрат, пов'язаних з
розглядом справи.

Як вбачається з наявних в матеріалах
цивільної справи квитанцій ОСОБА_1 було
сплачено на рахунок Обласного центру
судово-психіатричних експертиз з метою
проведення судової психіатричної
експертизи по справі 1800 грн. та 1797 грн..

Оскільки дана експертиза була
призначена судом з метою вирішення
позовних ОСОБА_1 в частині визнання
заповіту, договорів дарування та
довіреності недійсними, та які в
подальшому судом були задоволені, тому
понесені витрати ОСОБА_1 підлягають
стягненню на його користь з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
розмірі 1797,50 грн. з кожного.

Крім того слід зауважити, що
відповідності до ст. ст. 11,60 ЦПК України
суд розглядає справу не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін чи інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Так заявником у поданій ним заяві про
ухвалення додаткового рішення не
конкретизовані вимоги про розмір
витрат понесених ним на оплату судової
товарознавчої експертизи та витрат на
правову допомогу, що в свою чергу
унеможливлює вирішення питання, про те
яка сама грошова сума підлягала б
стягненню на його користь.

В той час, як граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

На підставі ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах" N 4191-VI від
20.12.2011 року, розмір компенсації витрат
на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Враховуючи вищевикладене для
визначення розміру компенсації витрат
на правову допомогу ОСОБА_1 повинен був
бути наданий розрахунок вказаних
витрат із зазначенням часу, який був
витрачений на правову допомогу, а тому
в даному випадку суд позбавлений
можливості визначити розмір
компенсації за надання правової
допомоги.

Що стосується вимог про стягнення на
користь заявника витрат за проведення
судової товарознавчої експертизи, то
самі матеріали цивільної справи не
містять жодної відомості про вартість
проведеної експертизи та її сплату
ОСОБА_1, та останнім при розгляді заяви
про ухвалення додаткового рішення по
справі не було надано суду жодного
документу, підтверджуючого
обґрунтованість його вимог в даній
частині.

У відповідності до ст.88 ЦПК України
вищевказані вимоги заявника
задоволенню не підлягають також
виходячи з того, що товарознавча
експертиза була призначена судом з
метою визначення маси спадкового майна
та вирішення позивних вимог щодо
подальшого розподілу між сторонами
даного спадкового майна, та в
задоволенні яких судом першої
інстанції ОСОБА_1 було відмовлено, а
судом апеляційної інстанції рішення
суду в частині розподілу спадкового
майна було скасоване.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 79, 88, 209, 212, 214, 215, 220 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Обслуговуючого кооперативу човнової
станції "Волна" про визнання заповіту,
договорів дарування недійсними,
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та
відсторонення від спадкування, треті
особи: Приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_4, ОСОБА_5, за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
розподіл спадкового майна в натурі -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, понесені
останнім на оплату судової
психіатричної експертизи, в розмірі
1797,50 грн. з кожного.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Донецького апеляційного
суду в м. Маріуполі через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя протягом 10
днів після його проголошення, а особою,
яка не була присутня в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення - протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
В.О.
Помогайбо