У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Міжгірського районного суду від 11
квітня 2014 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
та Верхньоворітської сільської ради
Воловецького району про встановлення
факту проживання однією сім'єю, -

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася у суд
із позовом до ОСОБА_3 та
Верхньоворітської сільської ради
Воловецького району, в якому просила
встановити факт її проживання однією
сім'єю із померлою ОСОБА_4 (тіткою) у
період часу з 15.05.1991 р. до ІНФОРМАЦІЯ_2.

На обґрунтування зазначала, що
рішенням Верхньоворітської сільської
ради № 27 її будо призначено
піклувальником ОСОБА_4 З цього часу та
до смерті останньої (ІНФОРМАЦІЯ_2.) вони
проживали разом у АДРЕСА_1.

Установлення юридичного факту
необхідне для можливості реалізації
нею у майбутньому прав щодо покійної,
передбачених законом «Про поховання і
похоронну справу».

Рішенням Міжгірського районного суду
від 11.04.14 р. у позові відмовлено.

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове по суті позовної
вимоги. Доводить про порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Указує на неналежну оцінку
доказів (а.с.193-196).

У письмовому запереченні та в судовому
засіданні відповідач ОСОБА_3 не визнав
скарги як безпідставної і просить
залишити рішення суду без змін
(а.с.208-210).

Верхньоворітська сільська рада
просить розглянути справу за
відсутності їх представника, позов не
заперечує.

Суд першої інстанції виходив із
безпідставності позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, із таких
мотивів.

Спірні правовідносини врегульовані
лише ст. 1264 ч.1 ЦК України, згідно з якою
у четверту чергу право на спадкування
за законом мають особи, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини.

При цьому право на спадкування за
законом осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю, може
поширюватися на відносини, які виникли
в зв'язку з відкриттям спадщини до
вступу в силу ЦК України. Якщо спадщина
відкрилася до 01 січня 2004 р., але не була
ніким із спадкоємців прийнята до
настання цього терміну, то за умови
прийняття судом рішення про
встановлення юридичного факту
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем протягом принаймні п'яти
років до часу відкриття спадщини, такі
особи матимуть право на спадкування,
незважаючи на те, що факти відкриття
спадщини і проживання однією сім'єю
мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий
висновок випливає із змісту абзацу
першого пункту 5 Прикінцевих та
Перехідних положень, згідно з яким
правила книги шостої ЦК застосовуються
також до спадщини, яка відкрилася, але
не була прийнята ніким із спадкоємців
до набрання чинності цим Кодексом, та
підтверджується постановою Пленуму
ВСУ від 30 травня 2008 р. (абзац перший п.21
постанови).

За правилами ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Отже, сім'єю є соціальна група, яка
складається з людей, які зазвичай
перебувають у шлюбі, їхніх дітей
(власних або прийомних) та інших осіб,
поєднаних родинними зв'язками з
подружжям, кровних родичів, і здійснює
свою життєдіяльність на основі
спільного економічного, побутового,
морально-психологічного укладу,
взаємної відповідальності, виховання
дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 21 постанови від 30 травня 2008
року № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", при вирішенні спору
про право на спадщину осіб, які
проживали зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини (четверта черга
спадкоємців за законом), судам
необхідно враховувати правила частини
другої статті 3 СК України про те, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Зазначений п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом. До спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка (чоловік),
які проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу, таке право
можуть мати також інші особи, якщо вони
спільно проживали зі спадкодавцем,
були пов'язані спільним побутом, мали
взаємні права та обов'язки, зокрема,
вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші
особи, які взяли до себе дитину як члена
сім'ї, тощо.

Установлено, що спадщина за померлою
ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.6).
Оскільки даних про прийняття спадщини
спадкоємцями до набрання чинності ЦК
України немає, то ОСОБА_2 могла б
отримати право на спадкування, однак
лише за умови доведеності юридичного
факту проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем протягом принаймні п'яти
років до часу відкриття спадщини. Між
тим, рішенням виконкому
Верхньоворітської сільської ради
народних депутатів № 27 від 15.05.1991 р.
ОСОБА_2 була призначена піклувальником
ОСОБА_4 (інвалідом дитинства) з наданням
дозволу розпоряджатися коштами
останньої і захищати її майнові та
правові інтереси (а.с.5). Тобто, факт
спільного проживання позивачки з
ОСОБА_4 в період часу з 15.05.1991 р. до
ІНФОРМАЦІЯ_2., який хоча й
підтверджується довідкою указаної
сільради від 18.10.13 р. (а.с.7), був
зумовлений не членством сім'ї померлої,
а лише виконанням обов'язків
піклувальника, що не охоплюється
диспозицією ст. 1264 ч.1 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки ґрунтується на
помилковому розумінні належних до
застосування норм процесуального та
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

2. Рішення Міжгірського районного
суду від 11 квітня 2014 р. залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: