Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1873/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

01.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого -
Бубличенко В.П.

суддів
- Мурашка С.І.

Сукач Т.О.

при секретарі
СавченкоН.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
відділу Державної виконавчої служби
Компаніївського районного управління
юстиції Кіровоградської області, треті
особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виключення
майна з-під арешту, передачу майна в
натурі та визнання права власності на
майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_7,
який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення
Компаніївського районного суду
Кіровоградської області від 27 травня
2014 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Компаніївського
районного суду Кіровоградської
області від 27 травня 2014 року
відмовлено у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
відділу Державної виконавчої служби
Компаніївського районного управління
юстиції Кіровоградської області, треті
особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виключення
майна з-під арешту, передачу майна в
натурі та визнання права власності на
майно.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7,
який діє в інтересах ОСОБА_3 на
підставі довіреності, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Про час і місце розгляду справи
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомлені у
встановленому статтею 76 ЦПК України
порядку, в судове засідання не
з'явилися, причину неявки не
повідомили.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності зазначених осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, ОСОБА_7, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
заперечення на апеляційну скаргу
представника відділу Державної
виконавчої служби Компаніївського
районного управління юстиції
Кіровоградської області ОСОБА_8,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, колегія суддів вважає, що
передбачених законом підстав для його
скасування немає.

Встановлено, що 30.03.2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір
безпроцентної грошової позики,
посвідчений нотаріусом
Компаніївського районного
нотаріального округу Кіровоградської
області ОСОБА_9 та зареєстрований в
реєстрі за № 645 (а.с.7).

Відповідно до п. 1. договору
позикодавець ОСОБА_3 передав
відповідачу ОСОБА_4 гроші в сумі 400 000
гривень. Передачу грошей було
здійснено до підписання договору.
Сторони домовились, що договір позики є
безпроцентним, розрахунок щодо
повернення суми позики має бути
здійснено до 01.01.2011 р. в розмірі 200 000 грн.
та до 01.01.2012 р. в розмірі 200 000 грн. (п.2
договору).

Згідно п. 4 зазначеного договору при
неповерненні суми позики своєчасно
(тобто до 01.01.2012 року) позикодавець
вправі буде пред'явити договір до
стягнення в судовому порядку.

У забезпечення виконання зобов'язань
за договором позики між відповідачем
ОСОБА_4 (іпотекодавцем) та
позивачем ОСОБА_3 (іпотекодержателем)
30.03.2010 року було укладено договір
іпотеки, посвідчений тим же нотаріусом,
зареєстрований в реєстрі за № 646 (а.с.8-9),
на підставі якого до Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна внесено запис про заборону
відчуження іпотечного майна (а.с.10).

Згідно п. 1.2 договору іпотеки
відповідач передав в іпотеку гараж
НОМЕР_1 в будівлі гаража, що знаходиться
по АДРЕСА_1

Представником позивача 18.11.2013 р. було
надіслано відповідачу письмову вимогу
про усунення порушення договору
позики, яка відповідачем отримана не
була та повернулася за закінченням
терміну зберігання (а.с.12).

Рішенням Компаніївського районного
суду Кіровоградської області від 09.12.2013
р. задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення боргу в розмірі 400000 грн.
за договором позики від 30.03.2010 р.
(а.с.14-15). Це рішення набрало законної
сили, але не було пред'явлено
позмивачем до виконання в порядку,
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження».

В матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 є боржником у виконавчих
провадженнях №№ 41441619 та 41438788 про
стягнення з нього на користь ОСОБА_5
заборгованості за договорами позики на
суму 60000 грн. та 35000 грн., в зв'язку з чим
постановами відділу ДВС
Компаніївського РУЮ від 19.03.2013 р. та від
10.02.2014 р. було накладено арешт на майно
боржника та оголошено заборону на його
відчуження (а.с.37-39).

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України
„Про виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання прававласності на це майно і
про зняття з нього арешту.

У п. 16 постанови № 14 від 26.12.2003 року „Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
вимоги інших осіб щодо належності їм, а
не боржнику майна, на яке накладено
арешт, вирішуються шляхом пред'явлення
ними відповідно до правил
підвідомчості позову до боржника та
особи, в інтересах якої накладено
арешт, про визнання права власності на
майно і звільнення його з-під арешту. В
такому ж порядку розглядаються вимоги
осіб, які не є власниками майна, але
володіють ним на законних підставах.

Суд правильно встановив обставини
справи і дійшов обґрунтованого
висновку, що вимоги позивача про
визнання за ним права власності та
передачу йому спірного майна в натурі
не ґрунтуються на законі на умовах
договору, тому не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України
«Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Статтею 36 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
містяться в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
який може бути укладений одночасно з
іпотечним договором або в будь-який час
до набрання законної сили рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, яким також
вважається відповідне застереження в
іпотечному договорі, визначає можливий
спосіб звернення стягнення на предмет
іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого імені
продати предмет іпотеки будь-якій
особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.

У п.5.4 договору іпотеки зазначено,
що за домовленістю сторін звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
виконання зобов'язання за основним
договором здійснюється виключно в
судовому порядку - за рішенням суду з
наступною реалізацією предмета
іпотеки з прилюдних торгів в порядку,
передбаченому законом. Сторони можуть
погодити інші способи звернення
стягнення на предмет іпотеки, про що
складається додаткова угода до цього
договору, яка має бути нотаріально
посвідчена.

Між тим, встановлено, що сторонами
договору іпотеки не була укладена
додаткова угода щодо іншого способу
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Застереження, яке б
передбачало передачу права власності
на предмет іпотеки позивачеві у зв'язку
з невиконанням позичальником умов
договору позики, в договорі іпотеки
також немає.

Право володіння та користування
іпотечним майном належить
іпотекодавцю відповідно до положень
ст.9 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів також вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про безпідставність вимог
позивача щодо зобов'язання ВДВС
Компаніївського РУЮ виключити з
Державного реєстру іпотек предмет
іпотеки (гараж) та передати його
позивачу як стягувачу, позичальнику та
іпотекодержателю, оскільки відповідно
до ст. 6 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» органи ВДВС не
належать до системи органів державної
реєстрації прав. Зняття
заборони відчуження, накладеної
нотаріусом, та виключення предмета
іпотеки з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
належить виключно до компетенції
нотаріуса (ст. 74 Закону України «Про
нотаріат»).

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що рішення суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, який
діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Компаніївського
районного суду Кіровоградської
області від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: