Номер провадження 2/754/3766/14
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді
Клочко І.В.

при секретарі
Ліщитович К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку №8 до ОСОБА_1
про стягнення витрат на утримання
будинку та за житлово-комунальні
послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку №8 (далі за
текстом ОСББ №8) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат
на утримання будинку та за
житлово-комунальні послуги. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
житловий будинок по АДРЕСА_1
знаходиться на балансі ОСББ №8, який
забезпечує надання власникам квартир
житлово-комунальних послуг з
централізованого опалення,
централізованого постачання холодної,
гарячої води, водовідведення,
утримання будинку та прибудинкової
території, в зв'язку з тим, що ОСОБА_1,
який є членом ОСББ №8 та проживає в
АДРЕСА_1, протягом періоду часу з січня
2004 року по квітень 2013 року сплачував за
житлово-комунальні послуги не в
повному обсязі, в останнього
утворилась заборгованість у сумі 4705,58
грн., на підставі цього позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
за оплату житлово-комунальних послуг у
розмірі 4705,58 грн., інфляційні втрати -
3456,89 грн., 3% річних - 845,45 грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги за
викладеними в позові обставинами та
просила суд задовольнити в повному
обсязі. При цьому зазначила, що ОСОБА_1
не є членом ОСББ №8 та фактично прийняв
у спадщину після смерті матері ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1, а тому вважає саме
його власником вищевказаної квартири.

Відповідач та його представник позовні
вимоги визнали частково, не
заперечували проти стягнення коштів в
розмірі 1738 грн. 66 коп. При цьому
представник позивача зазначила, що
відповідач не є власником квартири
АДРЕСА_1, оскільки після смерті матері
не звертався до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, а оскільки
підтвердженням наявності права
власності на нерухоме майно є
реєстрація свідоцтва в державній
реєстраційній службі, вважає, що
представником позивача не доведено
право власності ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представника, вивчивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСББ
№8 є балансоутримувачем і здійснює
утримання та обслуговування будинку,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
що підтверджується Статутом ОСББ,
відповідно до якого метою діяльності
ОСББ №8 є забезпечення належного
утримання будинку та прибудинкової
території, забезпечення мешканців
будинку комунальними та іншими
послугами, забезпечення виконання
власниками квартир, жилих і нежилих
приміщень будинку вимог Правил
користування приміщеннями житлових
будинків та прибудинковими
територіями (а.с.8 - зворот).

Відповідно до довідки №17 від 05.12.2013
року виданої ОСББ №8, ОСОБА_2 сплатила
пай за квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею проживав
син - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
зареєстрований і проживає у вказаній
квартирі по теперішній час. Дані про
приватизацію квартири відсутні (а.с.45).

Відповідно до копії свідоцтва про
смерть, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.50).

Відповідно до копії свідоцтва про
народження, матір'ю ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 (а.с.50).

Довідкою №12 від 10.09.2013 року виданою
ОСББ №8, зазначено, що за попереднім
записом ОСББ-8 вказана квартира
належить ОСОБА_1 (а.с.14).

Враховуючи той факт, що відповідач
ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину,
представник позивача вважає, що
останній є саме власником квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
відносини між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг здійснюються виключно на
договірних засадах. Учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є: власник, споживач, виконавець,
виробник. Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», Договір
на надання житлово-комунальних послуг
у багатоквартирному будинку
укладається між власником квартири,
орендарем чи квартиронаймачем та
балансоутримувачем або уповноваженою
ним особою. У разі якщо
балансоутримувач не є виконавцем, він
укладає договори на надання
житлово-комунальних послуг з іншим
виконавцем.

Представником позивача в судовому
засіданні не надано жодного договору,
який був укладений між ОСББ №8 та
ОСОБА_3 про надання житлово-комунальних
послуг.

Отже, судом встановлено, що на час
розгляду справи відсутні будь-які
договори, які були укладені між ОСББ №8
та відповідачем ОСОБА_1 про надання
житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обов'язки споживача і
виконавця житлово-комунальних послуг,
а також визначене коло учасників
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг, якими є власник, споживач,
виконавець та виробник.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Тобто, особа стає споживачем
житлово-комунальних послуг за умови,
якщо фактично користується (чи має
намір користуватися) цими послугами.
Обов'язок оплачувати
житлово-комунальні послуги виникає у
споживача з моменту користування цими
послугами.

Пунктом 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, що затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України №5 від
14.01.2009р., власники та наймачі квартири,
житлового приміщення у гуртожитку,
зобов'язані оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Враховуючи те, що на час розгляду
справи ОСОБА_1 не прийняв у спадщину
квартиру АДРЕСА_1, а на день смерті
ОСОБА_2 постійно проживав з нею, суд
вважає, що відповідач не є власником
вказаної квартири.

А тому, суд вважає, що ОСОБА_1 є саме
споживачем житлово-комунальних послуг.

Відповідно до наданого розширеного
розрахунку заборгованості за
житлово-комунальні послуги, судом
встановлено, що в період з грудня 2003 по
серпень 2012 року витрати на гаряче та
холодне водопостачання та
водовідведення, а також витрати по
сплаті споживчого газу нараховувались
ОСББ №8 на одну зареєстровану особа та
на одну особу, яка проживає в квартирі
АДРЕСА_1 (а.с.58-61).

В підтвердження факту проживання особи
без реєстрації, представником позивача
надано акт №2004-01 від 12 січня 2004 року, в
якому зазначено, що мешканці квартир
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5
засвідчують про те, що в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1
фактично проживає з однією особою
жіночої статі (а.с.15).

Актом від 06 вересня 2012 року складеним
головою правління, бухгалтером та
паспортистом ОСББ №8 встановлено, що
мешканець квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на
прийомі в службовій квартирі НОМЕР_3, 06
вересня 2012 року повідомив, що його
співмешканка 30 серпня 2012 року
виселилась з його квартири, у зв'язку з
чим він просить з 01 вересня 2012 року
робити розрахунки за щомісячні
комунальні послуги по його квартирі з
урахуванням одного проживаючого.
Водночас усно зобов'язався в
подальшому сплачувати борг та поточні
щомісячні нарахування за комунальні
послуги (а.с.46).

Надані представником позивача докази
про факт проживання в період з грудня
2003 по серпень 2012 року разом з ОСОБА_1
особи жіночої статі, суд оцінює
критично, оскільки дані акти не
встановлюють конкретну особу, яка була
споживачем житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідач ОСОБА_1
заперечував факт постійного
проживання особи жіночої статі в
квартирі АДРЕСА_1, при цьому зазначивши,
що в той період часу він зустрічався з
ОСОБА_6, яка постійно в його квартирі не
проживала, оскільки не мала навіть
ключів від вхідних дверей, а час від
часу відвідувала його.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Тобто, особа стає споживачем
житлово-комунальних послуг за умови,
якщо фактично користується (чи має
намір користуватися) цими послугами.
Обов'язок оплачувати
житлово-комунальні послуги виникає у
споживача з моменту користування цими
послугами.

Пунктом 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, що затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України №5 від
14.01.2009р., власники та наймачі квартири,
житлового приміщення у гуртожитку,
зобов'язані оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Отже, суд вважає, що вимоги ОСББ №8 про
стягнення в період з грудня 2003 по
серпень 2012 року з ОСОБА_1 витрат на
гаряче та холодне водопостачання та
водовідведення, а також витрати по
сплаті споживчого газу, розрахованих
на дві особи є необґрунтованими,
оскільки кожен споживач повинен
сплачувати за спожиті послуги.

А тому суд вважає, що відповідачем
ОСОБА_1 в період з грудня 2003 року по
квітень 2013 року, включно, було спожито
газ, гаряче та холодне водопостачання
та водовідведення на суму 2278 грн. 46 коп.

Враховуючи наданий розширений
розрахунок заборгованості, судом
встановлено, що в період з грудня 2003
року по квітень 2013 року, включно, за
житлово-комунальні послуги нараховано
15904 грн. 60 коп., ОСОБА_1 сплачено суму в
розмірі 13477,48 грн.

Отже загальна сума заборгованості
ОСОБА_1 у вищевказаний період становить
2427 грн. 12 коп.

В судовому засіданні представник
відповідача подала заяву про
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи те, що відповідачем
періодично сплачувались кошти за
житлово-комунальні послуги в більшому
розмірі ніж місячний платіж та
визнання наявності боргу ОСОБА_1, суд
вважає необґрунтованим застосування
строку позовної давності.

Позивач просив також стягнути з
відповідача ОСОБА_1 інфляційні витрати
та 3% річних.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України,
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи те, що між ОСББ №8 та ОСОБА_1
не був укладений договір про надання
житлово-комунальних послуг, суд вважає,
що відсутні підстави для нарахування
інфляційних витрат та трьох відсотків
річних від суми заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд
вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 229,40 грн.

На підставі вище викладеного,
керуючись 10, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України,
ст. 257, 267, 625 ЦК України, ст. 20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», ст. 17, 22 ЗУ
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку №8 до ОСОБА_1
про стягнення витрат на утримання
будинку та за житлово-комунальні
послуги - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку №8
заборгованість за житлово-комунальні
послуги в розмірі 2427грн. 12коп. та судові
витрати в розмірі 229 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Головуючий: