Справа №591/5272/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/1648/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 07 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Грандфінресурс» про
визнання недійсним договору та
відшкодування збитків,

в с т а
н о в и л а :

Заочним рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 07 серпня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить його скасувати і ухвалити нове
про задоволення її вимог.

При цьому зазначає, що відповідач за
відсутності у нього ліцензії щодо
надання відповідних фінансових послуг
не мав права укладати спірний договір.

Колегія суддів вважає, що скарга
задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що за
укладеним між сторонами договором №
213054 разом із додатками № 1 та № 2 від 19
вересня 2012 року відповідач за згодою
позивача зобов'язувався вчинити від
його імені та за його рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
учасником 25000 грн. на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити заходи по
розподілу грошового фонду та надати
відповідну заявлену для придбання
суму. Для цього позивач доручив
відповідачеві використовувати суми
чистих внесків для формування фонду
реєстру та його розподілу (а. с. 6-8).

За цим же договором учасник, поряд із
іншим, зобов'язувався сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання угоди та не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми) -
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору його
укладено у двох однакових примірниках,
по одному для кожної із сторін.

Цей договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки до нього є його
невід'ємною частиною. Підписання угоди
є свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання (ст. 4).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
суми у позику.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує придбати на
користь учасника відповідну суму у
позику, за умов виконання останнім всіх
умов договору та додатків до нього (ст.
14 додатку № 2).

Учасник підтвердив, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчив своїм
підписом (ст. 15 цього ж додатку).

На виконання умов даного договору
позивачка сплатила одноразовий
комісійний внесок у розмірі 1625 грн. (а.
с. 9).

З наведеного слідує, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем усіх умов
договору забезпечують не можливість, а
реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формується з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми саме своїми
внесками. Тобто кредитні кошти він мав
отримати в кінцевому результаті не за
рахунок інших учасників.

До того ж, відповідно до ст. 9 додатку № 2
при невиконанні обов'язку здійснити
необхідні платежі, передбачена окрема
відповідальність позивача.

З урахуванням викладеного, суд прийшов
до обгрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для визнання
оспорюваної угоди недійсною внаслідок
укладення її позивачем під впливом
помилки, обману, порушення
відповідачем вимог ст. 19 Закону «Про
захист прав споживачів» відносно
заборони здійснення нечесної
підприємницької практики.

Поряд із цим, суд вірно зазначив про те,
що на момент укладення спірного
договору наявність ліцензії щодо
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах не
вимагалася.

Так, пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» унормовано,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Втім, згідно з п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 02 червня 2011 року, який введено в дію
09 січня 2012 року, фінансові установи
зобов'язані протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність із
вимогами цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що фінансові установи
мали право до 09 січня 2013 року надавати
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах
без наявності відповідної ліцензії.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не містять
обставин, які були б підставою для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення суду, яке ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 07 серпня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і з цього дня на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -