Номер провадження: 22-ц/785/6132/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Кравця Ю.І. , Журавльова О.Г.

при секретарі Счастлівцевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморський районний суд м.
Одеси 15.05.2014 року за апеляційною
скаргою , ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
15.05.2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 ,
ОСОБА_6 , третя особа Орган опіки та
піклування Державної адміністрації
Приморського району м. Одеси про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя , визнання
права власності , припинення права
спільної часткової власності ,
зобов'язання усунути перешкоди у
здійсненні права власності , виселення
, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту ,
що має юридичне значення , визнання
майна спільною сумісною власністю ,
припинення права спільної часткової
власності , визнання права власності,-

В
С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, який в ході
розгляду справи уточнила, збільшивши
позовні вимоги про встановлення факту
шлюбних відносин та розподіл сумісного
майна, виселення. ОСОБА_3 звернулась з
позовом на тій підставі, що з 2003 року
вона, проживала однією сім'єю з
відповідачем та перебували в фактичних
шлюбних відносинах, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_8. За час спільного
проживання вони неодноразово
відвідували Італію, батьківщину
ОСОБА_5. За період фактичних шлюбних
відносин з 2003 по 2006 рік вони набули
квартири, які розташовані за адресами:
АДРЕСА_1; АДРЕСА_2 за спільні кошти. У
листопаді 2006 року ОСОБА_5 залишив сім'ю.
На теперішній час у сумісно набутої
квартирі АДРЕСА_2 незаконно проживають
громадяни ОСОБА_2 та ії донька ОСОБА_6,
які підлягають виселенню з цієї
квартири в судовому порядку.

Позивачка ОСОБА_3 просить суд визнати
факт проживання однією сім'єю та
шлюбних відносин між нею та ОСОБА_5 з
жовтня 2003 року по листопад 2006 року;
визнати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру
АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати за нею та
ОСОБА_5 право спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_1 по Уг
частини кожному; визнати за нею та
ОСОБА_5 право спільної часткової
власності на квартиру АДРЕСА_2 по 1/2
частини кожному; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_5 на
1/2 частину квартири АДРЕСА_2; припинити
право спільної часткової власності
ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1;
визнати за нею право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_2
загальною площею 79,1 кв.м., житловою
площею 30,5 кв.м., підсобною площею 48,6
кв.м.; зобов'язати відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_3 у
користуванні, володінні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_2;
висилити ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3,
який в ході розгляду справи уточнила,
збільшивши позовні вимоги про
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме, що вона та ОСОБА_5
перебували у шлюбних відносинах та
проживали однією сімьєю, визнання
нерухомого майна сумісною власністю,
припинення права спільної часткової
власності та визнання за неї права
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_2. Вимоги позову ОСОБА_2
мотивувала тим, що вона з ОСОБА_5
знайома з грудня 2000 року, а з серпня 2003
року по травень 2007 року вони проживали
однією сім'єю.

За час спільного проживання вони
набули наступне нерухоме майно:
квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_3;
квартира АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_5;
квартира АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_6; 1/4
частина квартири АДРЕСА_7.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
вважаючи вищевказане спірне майно
спільною сумісною власністю з
відповідачем, просила суд встановити
факт, що має юридичне значення, а саме,
що з серпня 2003 року по травень 2007 року
вона та ОСОБА_5 перебували у фактичних
шлюбних відносинах та проживали однією
сім'єю та визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5; визнати квартиру АДРЕСА_2
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5; визнати квартиру АДРЕСА_3
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5; визнати квартиру АДРЕСА_4
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5; визнати квартиру АДРЕСА_5
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5; визнати квартиру АДРЕСА_6
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5; визнати 1/4 частину квартири
АДРЕСА_7 спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_5; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_1; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_3; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_4; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_5; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_6; припинити право
спільної часткової власності ОСОБА_2 на
1/4 частину квартири АДРЕСА_7; визнати за
ОСОБА_2 право приватної власності на
квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
та ії представник свій позов
підтримали з підстав, зазначених в
позовної заяві, та представник
додатково пояснив, що ОСОБА_3 проживала
з ОСОБА_5 однією сім'єю з 2003 року по
листопад 2006 року, в лютому 2006 року у них
народилася дитина. Протягом вказаного
часу вони неодноразово разом їздили на
відпочинок в Італію - батьківщину
ОСОБА_5, в придбаних квартирах
здійснювали ремонт, про що свідчать
надані до суду квитанції на придбання
будівельних матеріалів, разом купували
в квартири меблі, святкували всі
сімейні свята, що підтверджується
сімейними фотографіями, які були
надані до суду. Також представник
позивачки пояснив, що в квартирі
АДРЕСА_2, на яку просить суд визнати
право власності за ОСОБА_3, мешкають
ОСОБА_2 та ОСОБА_6. За думкою позивачки
ОСОБА_3 та її представника необхідно
усунути перешкоди в користуванні та
розпорядженні майном та виселити
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з
вищевказаної квартири. Зустрічний
позов ОСОБА_2 до неї та ОСОБА_5 не
визнали та просили у задоволенні
позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка за
зустрічним позовом та відповідач за
позовом ОСОБА_3

- ОСОБА_2 та ії представник свій позов
підтримали з підстав, зазначених в
позовної заяві та позивачка додатково
пояснила, що з відповідачем ОСОБА_5 вона
проживала однією сім'єю з серпня 2003
року по травень 2007 року. За час
сумісного проживання ними було
придбано нерухоме майно та
зареєстровано на ім'я ОСОБА_5. Про
сумісне придбання квартир свідчать
документи, які були надані до суду, а
саме: договір задатку на квартиру на ії
ім'я. Факт сумісного з відповідачем
проживання підтверджується
показаннями свідків. Позов ОСОБА_3 не
визнала та просила суд у задоволенні
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти
позову ОСОБА_3 та зустрічного позову
ОСОБА_2 заперечувала, просила суд в
задоволенні позовів відмовити у
повному обсязі, вважаючи позовні
вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 незаконними та
необгрунтованими, зазначивши що
правових підстав для встановлення
факту проживання позивачки ОСОБА_3 і
відповідача ОСОБА_5 однією сім'єю з 2003
року по листопад 2006 року, а також
позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_5
однією сім'єю з серпня 2003 року по
травень 2007 року немає, оскільки ОСОБА_5
перебував увесь вказаний час в шлюбі з
іншою особою, а саме: 01 липня 1967 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_16 був укладений шлюб, як
це відображено в акті №88, частині II,
серії А, 1967 року та за рішенням суду м.
Тревізо (Італія) №1522/2010 від 20.07.2010 року
було оголошено про припинення усіх
наслідків колишнього шлюбу. Придбані
відповідачем квартири у місті Одесі
належать йому та ні якого відношення до
них не має а ні ОСОБА_3, а ні ОСОБА_2, з
якими він мав інтимні стосунки та іноді
надавав вказаним особам матеріальну
допомогу. Кошти на придбання квартир у
місті Одесі він перевів з Італії на
банківський рахунок, що
підтверджується матеріалами справи. На
теперішній час він є власником однієї
квартири з адресою: АДРЕСА_2.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 15 травня 2014 року У
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки
та піклування Державної адміністрації
Приморського району м. Одеси, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності, припинення права
спільної часткової власності,
зобов'язання усунути перешкоди у
здійсненні права власності, виселення -
відмовлено

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання майна спільною
сумісною власністю, припинення права
спільної часткової власності, визнання
права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати , постановити
нове рішення яким задовольнити її
позов , визнати за нею право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_2 ,
вважаючи, що суд не повно з`ясував
обставини справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення постановити нове
,яким задовольнити її вимоги у повному
обсязі посилаючись на те , що судом
порушені вимоги матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши доводи скарги, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи,що
відповідач ОСОБА_5, громадянин Італії,
перебував у зареєстрованому шлюбі з 01
липня 1967 року з громадянкою ОСОБА_16, про
що в бюро запису актів громадського
стану префектури Тревізо, комуна
Кастельфранко Венето (Італія) є запис в
акті №88, частині II, серії А, 1967 року.
ОСОБА_5 та ОСОБА_16 11.11.2009 року подали
заяву про припинення усіх наслідків
колишнього шлюбу.

За рішенням суду м. Тревізо №1522/2010 від
20.07.2010 року, що було зареєстроване 31.08.2010
р., було оголошено про припинення усіх
наслідків колишнього шлюбу (прим. 14.10.2010
р.).

На підставі договору купівлі-продажу
від 12.09.2003 року ОСОБА_5 купив квартиру
АДРЕСА_3.

На підставі договору купівлі-продажу
від 21.11.2003 року ОСОБА_5 купив квартиру
АДРЕСА_5

На підставі договору купівлі-продажу
від 19.12.2003 року ОСОБА_5 купив квартиру

АДРЕСА_4

На підставі договору купівлі-продажу
від 25.05.2004 року ОСОБА_5 купив квартиру
АДРЕСА_1

На підставі договору купівлі-продажу
від 30.06.2004 року ОСОБА_5 купив квартиру
АДРЕСА_2, яку в подальшому
реконструював, чим збільшив площу та
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23.02.2006 року за ОСОБА_5 було
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_2, загальною площею 79,1 кв.м. та
було зареєстровано в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості»
07.03.2006 року. На підставі договору
купівлі-продажу від 20.12.2004 року ТОВ
«Італія Стиль» в особі ОСОБА_5 купив
квартиру АДРЕСА_6, яку в подальшому було
реконструйовано та рішенням
Господарського суду Одеської області
від 21.09.2006 року було визнано за ТОВ
«Італія-Стиль» право власності на
нежиле приміщення (магазин) загальною
площею 129,1 кв.м., розташоване по АДРЕСА_6.
На підставі договору купівлі-продажу
від 02.03.2005 року ОСОБА_5 купив 1/4 частину
квартири АДРЕСА_7.

Згідно до Перехідних Положень правила
Сімейного Кодексу застосовуються до
правовідносин, що виникли після 01.01.2004
року, тому зазначена норма закону до
правовідносин за період з серпня 2003
року до 01.01.2004 року не підлягає
застосуванню.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України,
якщо чоловік та жінка проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними під час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не ^ встановлено письмовим
договором між ними.

Крім того, на майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8
Сімейного Кодексу, якою регулюються
відносини стосовно права спільної
сумісної власності подружжя.

Зазначені норми права виключають
можливість визнання спільним сумісним
майном майно, яке придбане жінкою та
чоловіком, які проживають однією
сім'єю, але один з них перебуває в
іншому шлюбі. Факт перебування
відповідача ОСОБА_5 у шлюбі з іншою
особою до 31.08.2010 року виключає право на
застосування для вирішення спору
правил, встановлених ст. 74 СК України.

Підставою для виникнення прав та
обов'язків подружжя є шлюб - сімейний
союз жінки та чоловіка, зареєстрований
у державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі, відповідач
ОСОБА_5 мав права та обов'язки подружжя
і одночасно з ними не міг набути права
спільної сумісної власності чоловіка
та жінки, які не перебувають у шлюбі між
собою.

За змістом ч.2 ст.З СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.21 СК України
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, реєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану. Проживання однією сім'єю інки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення у них прав та обов'язків
подружжя. Відповідно до ч.І ст.36 СК
України шлюб є підставою для
виникнення прав та обов'язків подружжя.

Згідно роз'яснення, наведеного у п.20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» начено, що при застосуванні
ст.74 СК України, що регулює поділ майна
осіб, які проживають у стичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми ширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між и
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Вирішуючи питання про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, суд має встановити
факти: спільного проживання однією
сім'єю, спільний побут, взаємні права та
обов'язки.

Відповідно до ч.З ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які а посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим дексом.

Суд не встановив безперечно у
відносинах сторін, а саме: ОСОБА_3 та

ОСОБА_5, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ознак
сім'ї, сторона позивачів за первісним
та зустрічним позовом не надала
доказів відповідно до ч.З ст.10 ЦПК
України на підтвердження факту
проживання саме сім'єю, а не взагалі - в
одному житловому приміщенні.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи майно, на яке претендує
позивачка ОСОБА_3 та позивачка за
зустрічним позовом ОСОБА_2 як на
спільне сумісне, а саме: на квартиру за
адресою: АДРЕСА_2; за адресою: АДРЕСА_3;
за адресою: АДРЕСА_6 вже було предметом
судового розгляду і право власності на
нього було визнано за відповідачем
ОСОБА_5.

Отже обставини, щодо права власності на
спірне майно встановлені судовим
рішенням, яке набрало законної сили, та
було підставою для реєстрації та
видачі свідоцтва на право власності на
спірне майно, не було ніким оскаржено.

Суд дав оцінку відповідно закону
поясненням свідків ОСОБА_12, ОСОБА_14,
ОСОБА_15

Суд обгрунтовано прийшов до виснову, що
з підстав ст.74 СК України за позивачкою
ОСОБА_3 та позивачкою за зустрічним
позовом ОСОБА_2 не може бути визнано
право власності на нерухоме майно, яке
придбане відповідачем ОСОБА_5, тому
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та позов ОСОБА_2
до ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Вимоги позивачки ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_6 стосовно усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні майном,
а саме: квартирою АДРЕСА_2, виселенні
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з цієї квартири
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Відповідно до цивільного
законодавства власник житла має право
вимагати усунення перешкод у
користуванні своїм майном, що
являється об'єктом його власності.
Право власності є непорушним, тому
ніхто не може протиправно позбавити
власника цього права чи обмежити його.
Крім цього власник має право вимагати
усунення перешкод в користуванні своєю
власністю навіть тоді, коли ці
перешкоди не пов'язані з позбавленням
його володіння цією власністю.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із
займаного житлового приміщення
допускається ше з підстав,
установлених законом.

Ст. 47 Конституції України встановлено,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Судом установлено, що згідно
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 2З.02.2006 року, зареєстроване в
КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 07.03.2006 р. ОСОБА_5 є
власником квартири АДРЕСА_2 загальною
площею 79,1 кв.м.

На даний час у вказаній квартирі
проживає ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки позивачка ОСОБА_3 не є
власником вищевказаної квартири, вона
не має права вимагати усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженні майном, а також
виселення осіб з квартири.

Рішення відповідає вимогам ст.ст..
214 ,215 ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Докази та обставини, на які
посилається апелянт в скарзі, були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обгрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Приморський районний суд
м. Одеси 15.05.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В. Оверіна

Судді

О.Г.Журавльов

Ю.І.
Кравець