Ухвала іменем україни 03 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В. суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державної установи «Інститут очних
хвороб і тканинної терапії ім. В.П.
Філатова Національної академії
медичних наук України», треті особи:
виконавчий комітет Одеської міської
ради, Державна казначейська служба
України, про стягнення матеріальної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 02 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2005 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
стягнення моральної шкоди, посилаючись
на те, що згідно з рішенням виконавчого
комітету Одеської міської ради від 31
травня 1997 року № 258 Державній установі
«Інститут очних хвороб і тканинної
терапії імені В.П. Філатова» (далі - ДУ
«Інститут очних хвороб і тканинної
терапії ім. В.П. Філатова») було надано
земельну ділянку, загальною площею 0,2292
га, по АДРЕСА_2, для проектування та
будівництва 9-ти поверхового житлового
будинку з підземним гаражем на 40 місць.
Згідно з п. 4.4 цього рішення ДУ
«Інститут очних хвороб і тканинної
терапії ім. В.П. Філатова» було
зобов'язано надати ОСОБА_4 однокімнатну
квартиру, як онуку репресованого
священика о. Макарія, враховуючи
миротворчу діяльність та порятунок
поранених в Афганістані, а також
враховуючи те, що раніше він проживав у
споруді, знесеній під час будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_3.

02 жовтня 2012 року ОСОБА_4
змінив предмет позову та просив суд
стягнути з ДУ «Інститут очних хвороб і
тканинної терапії ім. В.П.
Філатова» на його користь матеріальну
шкоду в розмірі вартості не отриманого
житла в будинку по АДРЕСА_1 в сумі 1 627 843
грн, а також всі понесені судові
витрати.

02 жовтня 2012 року
зменшивши розмір позовних вимог,
ОСОБА_4 просив суд стягнути з ДУ
«Інститут очних хвороб і тканинної
терапії ім. В.П. Філатова» на його
користь матеріальну шкоду в сумі 1 488 035
грн, а також всі понесені судові
витрати.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 18 грудня 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ДУ
«Інститут очних хвороб і тканинної
терапії ім. В.П.
Філатова» на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 1 488 035 грн.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного
суду Одеської області від 02 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі
ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
уточненого позову, керуючись
положеннями ст. 1166 ЦК України, виходив
із того, що у зв'язку з невиконанням
рішення міської ради про зобов'язання
відповідача надати позивачеві
однокімнатну квартиру площею 119 кв. м,
останньому було завдано матеріальну
шкоду у розмірі її ринкової вартості та
яка підлягає стягненню на його користь
із відповідача.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції, виходив із того, що судом
першої інстанції було порушено норми
процесуального законодавства, зокрема,
суд задовольняючи уточнений позов, не
звернув увагу, що позивач після початку
розгляду справи по суті крім предмета
позову, змінив також і його підставу, що
є порушенням ст. 31 ЦПК України,
дослідивши докази у справі дійшов
висновку про відмову у задоволенні
первісних позовних вимог позивача про
зобов'язання відповідачів надати у
власність позивача однокімнатну
квартиру площею 119 кв. м.

З такими висновками
апеляційного суду не можна погодитись,
оскільки вони зроблені з порушенням
норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 24
вересня 2012 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду із заявою про
уточнення позовних вимог (а. с. 199-195, т. 1).
Суд першої інстанції, прийнявши цю
заяву, встановлював дійсні обставини
справи, перевіряв доводи сторін та їх
заперечення та 18 грудня 2013 року
постановив рішення з урахуванням
змінених позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд зауважив, що
позивачем було змінено предмет та
підстави позову після початку судового
розгляду, який відповідно до журналу
судового засідання від 24 лютого 2006 року
було розпочато по суті (а. с. 130, т.1).

За таких обставин апеляційний суд,
встановивши, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
процесуального права, встановив
обставини у справі, дослідив докази та
розглянув справу в межах заявлених
первісних вимог про зобов'язання
відповідачів надати позивачеві
однокімнатну квартиру площею 119 кв. м,
дійшов висновку про відмову у
задоволенні зазначених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 31 ЦПК України,
сторони мають рівні процесуальні права
і обов'язки. Крім прав та обов'язків,
визначених у статті 27 цього Кодексу,
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, відмовитися від
позову, а відповідач має право визнати
позов повністю або частково. До початку
розгляду судом справи по суті позивач
має право шляхом подання письмової
заяви змінити предмет або підставу
позову, а відповідач - пред'явити
зустрічний позов.

Статтею 301 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін; скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог;
змінити рішення; постановити ухвалу
про скасування рішення суду першої
інстанції і закриття провадження у
справі або залишення заяви без
розгляду.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглядав
справу ( ч. 1 ст. 309 ЦПК України).

Із роз'яснень, викладених у п. 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, за
наявності підстав, передбачених
статтею 309 ЦПК, апеляційний суд
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове рішення або змінює його
й не має права передавати із цих
підстав справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважає встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
на зазначене уваги не звернув, вийшов
за межі своїх повноважень,
передбачених ст. 307 ЦПК України, не взяв
до уваги, що позивач змінив предмет та
підставу позову у вересні 2012 року,
заява про це була прийнята судом першої
інстанції, а рішення за вказаними
вимогами було ухвалене у грудні 2013
року. Скасовуючи рішення суду першої
інстанції лише з підстав несвоєчасної
зміни позовних вимог, апеляційний суд
не перевірив, чи не є це формальною
підставою, чи призвело це порушення до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення.

Таким чином апеляційний суд переглянув
рішення суду першої інстанції за
позовними вимогами, які не були
предметом розгляду суду після вересня
2012 року, а висновки суду першої
інстанції по зміненим позовним вимогам
апеляційним судом не досліджувались,
що не можна визнати обґрунтованим та
таким, що відповідає нормам
процесуального права.

За таких обставин,
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню, з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336,
338 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Одеської області від 02 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська Судді: В.С.
Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана О.В.
Умнова