Справа №345/1649/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2014 року
м.Калуш

Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Гавриленка В.Г.,

секретаря судового засідання
Бандури Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Калуша справу
за позовом ОСОБА_1 до Боднарівської
сільської ради, ОСОБА_3 про визнання
недійсним державного акту про право
власності на землю та усунення
перешкод користування стежкою,

ВСТАНОВИВ:

що позивач звернулася в суд із даним
позовом, стверджуючи, що являється
власником домоволодіння АДРЕСА_1. До її
домоволодіння вела стежка, яка
проходила між домоволодіннями ОСОБА_3
та ОСОБА_4 Восени 2012 року ОСОБА_3 знесла
свій паркан та встановила його таким
чином, що стежка стала частиною її
подвір'я. Позивач для вирішення даного
спору звернулася із заявою до
Боднарівської сільської ради, яка
рішенням від 07.03.2013 року «Про розгляд
заяв громадян» повідомила ОСОБА_1, що
земельна ділянка ОСОБА_3 є
приватизованою і сільська рада не
вправі втручатись у приватну
власність. Вважає, що державний акт про
право власності на земельну ділянку
серії ІФ-06 від 15.02.1999 року є незаконним,
оскільки в ньому зазначено, що
відповідачу передається земельна
ділянка площею 0,4136 га на підставі
рішення Боднарівської сільськї ради
від 29.12.1993 року, однак даним рішенням
було вирішено передати їй у власність
0,30 га. Крім цього, при виготовленні
державного акту порушено процедуру, а
саме не отримано згоди позивача як
межівника, а також не розроблено
проектно-технічну документацію. Стежка
відноситься до земель загального
користування населених пунктів, а,
отже, не може передаватися в приватну
власність. Тому просить суд визнати
недійсним даний державний акт та
зобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй
перешкод в користуванні стежкою між
домоволодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
с.Боднарів Калуського району шляхом
демонтажу встановленого нею паркану.

Позивач та представник позивача в
судове засідання не з'явилися, однак
подали суду заяви, в яких зазначили, що
позовні вимоги підтримують в повному
обсязі, справу просять слухати в їхній
відсутності.

Представник відповідача Боднарівської
сільської ради в судове засідання не
з'явилася, однак подала суду заяву про
слухання справи в її відсутності, а
також зазначила, що при вирішенні
даного спору покладається на розсуд
суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилася, хоча належним чином
повідомлялася про час та місце
розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов слід
задоволити, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 є власником домоволодіння
АДРЕСА_1 (а.с.4-5). До її домоволодіння
вела стежка, яка знаходилася між
домоволодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Оскільки восени 2012 року відповідач по
справі ОСОБА_3 встановила паркан таким
чином, що стежка опинилася на її
подвір'ї.

Оскільки позивач вважала, що її права
порушені, а приватизація даної
земельної ділянки проведена з
порушенням вимог законодавства, то
вона звернулася із заявою до
Боднарівської сільської ради (а.с.17).
Рішенням Боднарівської сільської ради
Калуського району від 07.03.2013 року «Про
розгляд заяв громадян» вирішено, що
враховуючи наявність державного акту
ОСОБА_3, де в державному акті не вказана
суміжником стежка, сільська рада не
може втручатися в приватну власність
(а.с.11).

Як вбачається з відповіді Відділу
містобудування та архітектури
Калуської районної державної
адміністрації №18 від 09.04.2014 року на
адвокатський запит та викопіювання з
генплану с.Боднарів калуського району
між будинковолодіннями ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 існує стежка, під'їзд та
обслуговування будинковолодінь даних
жителів передбачено з боку проектних
доріг (а.с.12,13). Дана стежка передбачена
також свідоцтвом №70 від 20.05.1982 року на
забудову садиби гр.ОСОБА_4 (а.с.14-16).

Рішенням Боднарівської сільської ради
від 29.12.1993 року ОСОБА_3 передано у
приватну власніть земельну ділянку
площею 0,30 га (а.с.7-10). Однак на підставі
даного рішення ОСОБА_3 передана у
приватну власність земельна ділянка
площею 0,4136 гектарів для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель; ведення
особистого підстобного господарства,
що підтверджується копією державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІФ-06 від 15.02.2009 року (а.с.6).

Ч.4-7 ст. 17 Земельного кодексу України
від 18 грудня 1990 р., який був чинним на
момент прийняття відповідачем рішення,
передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, провадиться сільськими,
селищними, міськими Радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для, зокрема, будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), садівництва, дачного і
гаражного будівництва у розмірах
згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.
Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо). Ради народних депутатів
розглядають у місячний строк зазначені
заяви і матеріали та приймають
відповідні рішення. Передача у
власність громадян земельних ділянок,
що перебувають у власності або
користуванні інших громадян чи
юридичних осіб, провадиться місцевими
Радами народних депутатів після
вилучення (викупу) їх у порядку,
встановленому статтями 31 і 32 цього
Кодексу.

У відповіді на адвокатський запит
№691/07-12/55 від 02.12.2013 року, наданій
управлінням Держземагентства у
Калуському районі Івано-Франківської
області, зазначено, що технічна
документація по відведенню даної
земельної ділянки відсутня (а.с.18).

Ч.4 ст.83 Земельного кодексу України до
земель комунальної власності, які не
можуть передаватися у приватну
власність, належать землі загального
користування нселених пунктів.

Як вбачається з вищенаведеного,
державний акт був виданий з порушенням
вимог чинного законодавства, а отже
його слід визнати недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України від 25 жовтня 2001 р.
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку, що державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
ІФ-06 від 15 лютого 1999 року слід визнати
недійсним. Також слід зобов'язати
ОСОБА_3 не чинити позивачу перешкод в
користуванні стежкою між
домоволодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
с.Боднарів Калуського району
Івано-Франківської області шляхом
демонтажу встановленого нею паркану.

Позивачем при зверненні до суду з
позовною заявою було сплачено 243грн.
60коп. судового збору (а.с.1), а також 2150
грн. 00коп. за надання правової допомоги
(а.с.19, 43). А тому, у відповідності до
положень ст.88 ЦПК України, суд вважає,
що з відповідачів слід стягнути в
користь позивача дані витрати.

На підставі наведеного та згідно ст.ст.
17 Земельного кодексу України 1990 року,
ст.ст. 83, 158 Земельного кодексу України
2001 року, керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку ІФ-06 від 15 лютого 1999
року, виданий ОСОБА_3, визнати
недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1
перешкод в користуванні стежкою між
домоволодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
с.Боднарів Калуського району
Івано-Франківської області шляхом
демонтажу встановленого нею паркану.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1
243грн. 60коп. сплаченого судового збору,
а також 2150 грн. 00коп. витрат за надання
правової допомоги.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Івано-Франківської
області через Калуський міськрайонний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
в десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя