Справа №482/620/14-ц 18.06.2014 18.06.2014 18.06.2014
Провадження №22-ц/784/1791/14
Головуючий у 1 - й інстанції Демінська
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

18 червня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Локтіонової О.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Свіщук О.В.,

за участю:

- представника позивача -
Гаврилюка В.І.,

- представника відповідача -
ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 07
травня 2014 року ухвалене за позовом
публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит" (далі - АТ "Банк
"Фінанси та Кредит") до ОСОБА_5, третя
особа - Реєстраційна служба
Новоодеського районного управління
юстиції Миколаївської області, про
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно,

встановила:

25 березня 2014 року АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_5 про зобов'язання до
здійснення дій по зверненню до
реєстраційної служби Новоодеського
районного управління юстиції
Миколаївської області із заявою про
реєстрацію за собою права власності на
житловий будинок та земельну ділянку,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що на підставі
нотаріально посвідченого договору
дарування від 14 грудня 2001 року ОСОБА_5
набув права власності на вказаний
житловий будинок та земельну ділянку,
які 17 травня 2007 року передав в іпотеку
на забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором № 42-05/07.

Рішенням Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 17
грудня 2010 року, скасованим рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області від 29 жовтня 2012
року, вказаний договір дарування
нерухомого майна було визнано
недійсним та право власності на
нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_6

Посилаючись на те, що відповідач,
як іпотекодавець та власник житлового
будинку та земельної ділянки,
ухиляється від державної реєстрації
свого права власності на нерухоме
майно та АТ "Банк "Фінанси та Кредит"
відмовлено у проведенні такої
реєстрації, що позбавляє банк
можливості реалізувати право на
стягнення кредитної заборгованості за
рахунок предмета іпотеки, позивач
просив позов задовольнити.

Заперечуючи проти позову, як
представник відповідача так і третьої
особи, посилалися на те, що обраний
позивачем спосіб захисту не є належним,
оскільки здійснення державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно є правом позивача.

Рішенням Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 07
травня 2014 року, описку у якому
виправлено ухвалою того суду від 15
травня 2014 року, відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ "Банк
"Фінанси та Кредит", посилаючись на
неналежну оцінку судом доказів та
порушення ним норм матеріального
права, просило рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представники відповідача та
третьої особи, посилаючись на
безпідставність її доводів, просили
відмовити у задоволенні скарги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції
України права та свободи людини і
громадянина захищаються судом.

За змістом статей 11, 15 ЦК України
захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав розуміють
закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
установлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України
визначено способи захисту цивільних
прав та інтересів, а також визначено, що
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Статтею 182 цього ж кодексу
передбачена необхідність державної
реєстрації прав на нерухомість.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

З матеріалів справи вбачається,
що на підставі нотаріально
посвідченого іпотечного договору від 17
травня 2007 року АТ "Банк "Фінанси та
Кредит" є іпотекодержателем переданого
відповідачем в іпотеку нерухомого
майна житлового будинку та земельної
ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1.

На час вчинення цієї угоди, на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування будинку від 14
грудня 2001 року, зареєстрованого
Вознесенським міжміським бюро
технічної інвентаризації
Миколаївської області 27 грудня 2001 року
за № 239, вказане нерухоме
майно належало ОСОБА_5

Рішенням Новоодеського районного
суду Миколаївської області від 17
грудня 2010 року, яке набрало законної
сили, цей договір дарування нерухомого
майна було визнано недійсним та право
власності на нерухоме майно
зареєстровано за колишнім
власником ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29 жовтня 2012
року вказане рішення суду першої
інстанції було скасовано та відмовлено
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
дарування будинку.

Проте, відповідач ОСОБА_5 заяву
про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці
банку, до органу державної реєстрації
не подав.

Те, що після скасування судового
рішення державна реєстрація прав на
нерухомість не проведена порушує права
та інтереси позивача, як
іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається,
що реєстраційною службою
Новоодеського районного управління
юстиції у Миколаївській області,
позивачу відмовлено у проведені
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно за ОСОБА_5 з підстав
п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -
Закону), а саме у зв'язку з не поданням
всіх документів, необхідних для
проведення реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 цього
Закону державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про право на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до державного
реєстру прав.

Між тим, норми ст.ст. 16 - 24 цього
Закону не передбачають обов'язок
власника звернутися до органу
державної реєстрації із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. Не передбачає такого
обов'язку і іпотечний договір,
укладений між сторонами.

Частина третя статті 182 ЦК
України, яка передбачає можливість
оскарження до суду відмови у державній
реєстрації, ухилення від державної
реєстрації, відмови від надання
інформації про реєстрацію,
застосовується лише щодо дій
(бездіяльності) органів, які здійснюють
таку реєстрацію.

Тому доводи особи, яка подала
апеляційну скаргу про непогодження з
вказаним рішенням реєстраційної
служби є необґрунтованими, оскільки
стосуються правовідносин між
позивачем та органом державної
реєстрації прав.

За таких обставин, суд повно та
всебічно дослідив обставини спору, дав
належну оцінку доказам по справі і
прийшов до вірного висновку про те, що
права та інтереси позивача не
підлягають захисту шляхом покладання
обов'язку на відповідача звернутися із
заявою про реєстрацію за собою права
власності на нерухоме майно, оскільки
це суперечило б загальним засадам
цивільного законодавства - свободі
договору, передбаченому п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК
України. А тому, відповідно до вимог
ст.ст. 16, 182 ЦК України, обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову АТ "Банк
"Фінанси та Кредит".

Між тим, відмова у задоволені
позову з цих підстав не позбавляє АТ
"Банк "Фінанси та Кредит", як
іпотекодержателя, права пред'явити до
суду позов про захист прав та інтересів
на вказане майно у інший спосіб.

Інші доводи апеляційної скарги є
суб'єктивними та не впливають на
правильність висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції, постановленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит" відхилити, а рішення
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 07 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді: