Справа №581/255/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бутенко Д. В.Номер
провадження 22-ц/788/1179/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 39
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Таран С. А.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Липоводолинського
районного суду Сумської області від 14
травня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Липоводолинської
селищної ради Сумської області, треті
особи: Липоводолинська районна
державна нотаріальна контора,
приватний нотаріус Липоводолинського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Липоводолинського районного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позовних вимог.

Вказане рішення суду позивач оскаржив
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд безпідставно не
врахував, що позивач з поважних причин
пропустив строк для прийняття
спадщини, так як йому не було відомо про
наявність спадкового майна на момент
смерті батька, оскільки за життя
останній фактично розподілив спадкове
майно між спадкоємцями. Крім того,
невірним є висновок суду першої
інстанції про те, що за період строку
прийняття спадщини, тобто з
ІНФОРМАЦІЯ_2 року по 06 грудня 2013 року
позивач нікуди не виїжджав, так як
насправді він неодноразово їздив за
межі Сумської області як у відпустку,
так і на лікування, а в кінці листопада -
на початку грудня 2013 року їздив до
дочки у м. Одеса, яка на той час хворіла.
До того ж, недостовірною є довідка
Липоводолинської селищної ради про те,
що померлий батько сторін на час смерті
постійно проживав разом з відповідачем
ОСОБА_4, оскільки фактично батько
проживав із своєю сестрою (тіткою
позивача) за іншою адресою. Також
позивач посилається на те, що після
смерті його батька він забрав частину
належного померлому майна до себе
додому, у зв'язку з чим вважає, що
прийняв спадщину у такий спосіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 про задоволення
апеляційної скарги та пояснення
відповідача ОСОБА_4 про залишення
рішення суду без змін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько сторін
ОСОБА_7, після смерті якого залишилось
спадкове майно (а.с.8).

Позивач ОСОБА_3, який є сином померлого
ОСОБА_7, на момент відкриття спадщини з
батьком не проживав, але пропустив
шестимісячний строк для звернення до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті батька
(а.с.6, 9, 10).

Відповідачка ОСОБА_5, яка є дочкою
померлого ОСОБА_7, до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті батька не
зверталась.

Відповідач ОСОБА_4, який є сином
померлого ОСОБА_7 і на момент смерті
батька проживав разом з ним, 04 квітня 2014
року звернувся до приватного нотаріуса
Липоводолинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою
про прийняття спадщини після смерті
батька, на підставі якої приватним
нотаріусом була заведена спадкова
справа за № 15/2014, що вбачається із
відповідних документів і довідки
приватного нотаріуса (а.с.17, 34, 37).

Також довідкою Липоводолинської
селищної ради за № 999/1 від 07 червня 2013
року підтверджується, що ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на день своєї
смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.10).

Обґрунтовуючи вимоги позову щодо
поважності причин пропуску строку для
прийняття спадщини позивач зазначив,
що він не знав про наявність спадкового
майна на момент смерті батька, так як
вважав, що ще за життя батько
розпорядився належним йому майном, а
також він від когось чув, що батько
склав заповіт на відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач пропустив строк для
прийняття спадщини без поважних
причин, а ті, на які він посилається,
такими не являються.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він є законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК
України, спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно зі
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Заява про
прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини, тобто з часу
смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК
України).

Згідно з положеннями ч.ч.1, 3 ст.1272 ЦК
України, якщо спадкоємець протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її. За позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п.24
Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи
питання визначення особі додаткового
строку, суд досліджує поважність
причин пропуску строку для прийняття
спадщини. При цьому необхідно виходити
із того, що поважними є причини,
пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Виходячи з матеріалів справи, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що позивач не
надав належних, допустимих, безспірних
та переконливих доказів про наявність
у нього поважних причин щодо пропуску
строку для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті батька.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про
те, що позивач не скористався правом на
прийняття спадщини через відсутність
інформації про спадкову масу або, як
він уточнив в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, - через чутки
про те, що батько склав заповіт на
відповідача, що насправді не
відповідало дійсності, не свідчать про
наявність у цього спадкоємця перешкод
для прийняття спадщини.

Отже, вказані ним причини, не пов'язані
з об'єктивними, непереборними,
істотними труднощами для спадкоємця на
вчинення своєчасних дій стосовно
прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач протягом шестимісячного
строку, встановленого для прийняття
спадщини, часто був відсутній за місцем
проживання, так як неодноразово
виїжджав за межі Сумської області, а
також на те, що батько на момент смерті
довгий час не проживав разом з
відповідачем, так як мешкав в іншому
місці, не підтверджені належними,
допустимими, обґрунтованими та
переконливими доказами, тому не
свідчать про помилковість висновків
суду.

До доводів апеляційної скарги про те,
що позивач після смерті батька забрав
до себе додому частину належного
померлому майна, у зв'язку з чим він
вважає, що прийняв спадщину у такий
спосіб, колегія суддів ставиться
критично, так як відповідно до вимог
ст.ст.1268, 1269 чинного на час відкриття
спадщини Цивільного кодексу України,
прийняття спадщини спадкоємцями
можливе лише у двох випадках: коли
спадкоємець постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, чого позивачем доведено не
було, і шляхом подання до нотаріальної
контори заяви про прийняття спадщини
протягом шести місяців з часу
відкриття спадщини, чого він також не
дотримався.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують і не
містять посилань на такі порушення
закону, що б могли бути підставою для
зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Оскільки позивач при подачі
апеляційної скарги сплатив судовий
збір на неналежний рахунок (а.с.48), тому
з нього на користь держави підлягає
стягненню судовий збір за апеляційний
перегляд рішення суду першої інстанції
в сумі 121,80 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Липоводолинського районного
суду Сумської області від 14 травня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір за апеляційний перегляд
рішення суду першої інстанції в сумі
121,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -