АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №671/520/14-ц
Провадження №22-ц/792/1066/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючого - судді
Переверзєвої Н.І..

суддів: Гринчука Р.С., Фанди В.П.

при секретарі Дубовій М.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Волочиського районного суду від 01
квітня 2014 року по справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Волочиського районного управління
юстиції Андріяша В.В. про визнання
неправомірними дій, визнання
бездіяльності незаконною, зобов"язання
вчинити певні дії

Заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н
о в и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду і просив визнати бездіяльність
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Волочиського районного управління
юстиції Андріяша В.В. щодо не
закінчення виконавчого провадження по
виконанню рішення Волочиського
районного суду від 07 лютого 2013 року у
зв"язку із закінченням строку,
передбаченого законом для стягнення
грошових коштів; зобов"язати його
закінчити виконавче провадження,
відкрите постановою ВП № 38372054 у
відповідності до ч. ч.1, 2 ст. 30. п. 6 ч. 1 ст.
49 Закону України „Про виконавче
провадження", у зв"язку із закінченням
строку виконавчого провадження;
зобов"язати державного виконавця зняти
арешт із всього майна ОСОБА_1,
накладений постановою про арешт майна
боржника від 30 жовтня 2012 року .

Ухвалою Волочиського районного суду
від 01 квітня 2014 року у задоволенні
скарги відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
означену ухвалу вважає незаконною,
такою що не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а також фактичним обставинам справи. На
думку апелянта, Законом України „Про
виконавче провадження" визначено
чіткий термін проведення виконавчих
дій, будь-яким іншим нормативним актом

________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції - Чорний
С.Б. Провадження № 22ц/792/1066/14

Доповідач - Переверзєва Н.І.
Категорія 57

не визначено іншого терміну, тому
державний виконавець відповідно до ч. 2
ст. 30 означеного Закону зобов"язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження. Вважає, що
статтею 49 цього ж Закону визначено
вичерпний перелік у зв"язку з якими
виконавче

провадження підлягає закінченню,
тому висновок суду першої інстанції
про правомірність дій державного
виконавця та відсутність підстав для
закінчення виконавчого провадження і
зняття арешту із майна боржника є
неправильним.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

За ст. 11 Закону України „Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов"язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження в
числі інших дій, має право накладати
арешт на майно боржника, звертатися до
суду із поданням про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 30 Закону
України „Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов"язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Згідно п.6 ч. 1 ст. 49 цього Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення.

Судом встановлено, що 10 червня 2013
року державним виконавцем Державної
виконавчої служби Волочиського
районного управління юстиції винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
листа №2/671/41/2013 від 16 травня 2013 року по
виконанню рішення Волочиського
районного суду від 07 лютого 2013 року,
яким із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
стягнуто борг в сумі 33369 грн. 30 жовтня
того ж року прийнята постанова про
накладення арешту на майно боржника та
оголошення заборони його відчудження,
а 06 березня 2014 року Волочиським
районним судом було задоволено подання
державного виконавця про надання
дозволу на примусове проникнення до
житла ОСОБА_1 для проведення виконавчих
дій. Ці дії боржник вважає незаконними,
оскільки вони проведені по завершенню
законодавчо встановленого терміну
проведення виконавчих дій (шість
місяців) і в зв"язку з цим просив
зобов"язати державного виконавця
закінчити виконавче провадження та
зняти арешт із належного йому майна.

Давши належну оцінку цим
обставинам, виходячи із аналізу норм
ст.ст. 30 та 49 Закону України „Про
виконавче провадження", суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення вимог, що
містяться у скарзі ОСОБА_1, оскільки
скаржник безпідставно ототожнює
поняття строку для здійснення
виконання та строку закінчення
виконання виконавчого провадження.
Визначена п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України
„Про виконавче провадження" підстава
для закінчення виконавчого
провадження у разі закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення,
стосується випадків, коли він
визначений безпосередньо у
виконавчому документі або пов"язаний
із настанням певної події, після яких
проведення стягнення неможливо (
досягнення дитиною повноліття,
закінчення відпустки по догляду за
дитиною, припинення інвалідності або
знаходження на утриманні, завершення
навчання повнолітнього у вищому
навчальному закладі чи досягнення ним
віку 23 років тощо). В даному випадку
проводяться виконавчі дії за
виконавчим документом про стягнення
боргу і виконавче провадження за даним
видом стягнення не може бути закінчено
на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України
„Про виконавче провадження".

Доводи апеляційної скарги не
спростовують таких висновків і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом. З врахуванням
вищенаведеного і того, що принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду, а у статті
14 ЦПК України визначені ознаки
обов'язковості судових рішень. Крім
того, виконання рішення суду є
елементом справедливого судового
розгляду, передбаченого статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, отже
апеляційний суд не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Волочиського районного суду від
01 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.І. Переверзєва