Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Старокостянтинівський
районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Цимбалюка О.В.

при секретарі Поважнюк О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«СТІОМІ-Холдінг» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» і
просить стягнути на свою користь 35 577
грн. 54 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільнені.

В обґрунтування заявленого позову
посилається на те, що з 16 вересня 2010
року працював в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на
посаді юрисконсульта, а з 05 жовтня 2010
року по 13 лютого 2012 року - на посаді
начальника юридичного відділу
адміністративного департаменту
товариства. Розмір його заробітної
плати становив 3000 грн. в місяць. 13
лютого 2012 року він був звільнений із
займаної посади за власним бажанням,
однак на порушення вимог ст.116 КЗпП
України розрахунку при звільнені
відповідач з ним не провів. Відповідно
до рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 02.12.2013 року
стягнено з ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на
користь позивача 29 920 грн. 86 коп.
середнього заробітку за час затримання
розрахунку при звільненні за період з
14.02.2012 року по 05 грудня 2012 року. Станом
на 13.12.2012 року відповідач не виплатив
позивачу вказаний борг по заробітній
платі в сумі 28 465 грн. 47 коп. А тому, на
підставі ст.117 КЗпП України відповідач,
повинен сплатити йому 35 577 грн. 54 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнені за період з 06
грудня 2012 року по день винесення
рішення апеляційним судом
Хмельницької області до суду - 02 грудня
2013 року.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
пояснив, що розрахунок з ним так і не
проведений.

Відповідач, який належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, до суду не з'явився, причини
неявки суду не повідомив. За згодою
позивача суд розглядає справу на
підставі наявних у ній доказів - в
порядку ст.224 ЦПК України.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в
ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на посаді
юрисконсульта в юридичному відділі
адміністративного департаменту з 16
вересня 2010 року по 05 жовтня 2010 року, а з
05 жовтня 2010 року по 13 лютого 2012 року - на
посаді начальника юридичного відділу
адміністративного департаменту
товариства. Наказом №12 к/а,сг від 22
лютого 2012 року ОСОБА_1 звільнено з
займаної посади з 13 лютого 2012 року за
власним бажанням. Розмір місячного
окладу позивача в ТОВ «СТІОМІ-Холдінг»
за період з 16 вересня 2010 року по 13
лютого 2012 року складав 3000 грн. до
оподаткування.

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються та підтверджуються
записами у трудовій книжці позивача,
наказом №77-к/а,сг від 15 вересня 2010 року
про прийняття позивача на роботу в ТОВ
«СТІОМІ-Холдінг» та наказом №12 к/а,сг
від 22 лютого 2012 року про звільнення
позивача з роботи в ТОВ
«СТІОМІ-Холдінг», довідкою ТОВ
«СТІОМІ-Холдінг» №1402-13/1 від 14 лютого 2013
року.

Відповідно до рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 02.12.2013
року стягнено з ТОВ «СТІОМІ-Холдінг» на
користь позивача 29 920 грн. 86 коп.
середнього заробітку за час затримання
розрахунку при звільненні за період з
14.02.2012 року по 05 грудня 2012 року. Станом
на 13.12.2012 року відповідач не виплатив
позивачу вказаний борг по заробітній
платі в сумі 28 465 грн. 47 коп.

Згідно відповіді другого міського
відділу ДВС м. Хмельницький борг по
заробітній платі перед ОСОБА_1
відповідачем ТОВ «Стіомі-Холдінг» не
погашено.

Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна
плата це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП
України при звільнені працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. В
разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільнені, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити неоспорювану
ним суму.

Судом встановлено та не заперечується
самим позивачем, що при звільненні
відповідач провів з ним розрахунок,
виплативши оклад за відпрацьовані дні
у лютому 2012 року в сумі 1857 грн. 14 коп. та
грошову компенсацію за всі
невикористані ним дні щорічної
відпустки в сумі 3448 грн., а всього з
урахуванням проведених відрахувань до
бюджету 4347 грн. 82 коп., що
підтверджується розрахунковим листком
по заробітній платі за лютий 2012 року та
власноручно підписаною позивачем
відомістю про отримання вказаних
коштів від 02 березня 2012 року.

При визначені цього розміру суд
виходить із даних, зазначених в
індивідуальній відомості про
застраховану особу ОСОБА_1, виданій 18
липня 2012 року управлінням Пенсійного
фонду України у
Старокостянтинівському районі, де
вказано помісячно розмір заробітної
плати позивача для нарахування пенсії
за період з 16 вересня 2010 року по 13
лютого 2012 року, а також довідки ТОВ
«СТІОМІ-Холдінг» №1402-13/1 від 14 лютого 2013
року про те, що розмір посадового
окладу позивача становить 3000 грн. до
оподаткування. Виходячи із
вищезазначених даних, розмір
заробітної плати, що підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 становить
45 551 грн. 16 коп., (розмір компенсації в
день становить 148 грн. 86 коп.*306 робочих
днів, до часу винесення судом рішення.

Згідно роз'яснень, даних в п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» №13 від
24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу
про оплату праці, суд має навести в
рішенні розрахунки, з яких він виходив
при визначенні сум, що підлягають
стягненню. Оскільки справляння та
сплата прибуткового податку з громадян
є відповідно обов'язком роботодавця та
працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

Виходячи із зазначених нормативних
положень, при виплаті позивачу 45 551 грн.
16 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільнені.,
відповідачу слід утримати з цієї суми
прибутковий податок та інші
обов'язкові платежі.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП
України роботодавець зобов'язаний
виплатити працівникові при звільнені
всі суми, що належать йому від
підприємства, установи, організації, у
строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме
в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої ст.117
цього Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Конституційний Суд України визначив,
що в аспекті конституційного
звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП
України у взаємозв'язку з положеннями
статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід
розуміти так, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільнені сум, фактично з ним
розрахувався.

При цьому, в рішенні зазначено, що
невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Оскільки при подачі позову ОСОБА_1
звільнявся від сплати судового збору,
тому з відповідача на користь держави
слід стягнути 455 грн. 11 коп. судового
збору (45 551 грн. 16 коп. х 1% = 455 грн. 11 коп.).

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 47, 116, 117, 233 ч.1 КЗпП
України, п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року,
суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «СТІОМІ-Холдінг» на
користь ОСОБА_1 45 551 грн. 16 коп.
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні без
урахування прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «СТІОМІ-Холдінг» на
користь держави 455 грн. 11 коп. судового
збору.

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, позивачем може бути
подана апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Лише у разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя