Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_3, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, про виселення з наданням
іншого жилого приміщення, зняття з
реєстраційного обліку; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» про визнання
права на проживання у приміщенні,
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року,

встановила:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дніпровськпромбуд» (далі -
ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення
з наданням іншого жилого приміщення,
зняття з реєстраційного обліку.

Позов мотивовано тим, що приміщення в
будівлі санаторію-профілакторію по
АДРЕСА_1 належить ПАТ
«Дніпровськпромбуд» не є житловим
фондом, а є санаторієм-профілакторієм.
Приміщення, де мешкає ОСОБА_3,
знаходиться в аварійному стані та є
небезпечними для мешкання в них людей,
а інші приміщення є непридатними для
нормальної їх експлуатації.

Ураховуючи викладене, посилаючись на
норми ст. ст. 317, 319, 322, 386, 1163, 1164 ЦК
України позивач просив виселити
відповідачку з кімнати АДРЕСА_1, зняти
її з реєстрації за цією адресою та
переселити в надане їй інше житлове
приміщення - кімнату АДРЕСА_2.

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
зустрічним позовом до ПАТ
«Дніпровськпромбуд» про визнання
права на проживання у приміщенні,
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на те, що з 2006 року проживає
у кімнаті АДРЕСА_1. Зазначала, що
вселилася на підставі ордера, виданого
відповідачем відповідно до рішення
сумісного засідання адміністрації та
профспілкового комітету відповідача,
на час її вселення кімната
обліковувалася як кімната у
гуртожитку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від

18 лютого 2014 року позов ПАТ
«Дніпровськпромбуд» задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 в
надане їй житлове приміщення кімнату
АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру ПАТ
«Дніпровськпромбуд» №1693 від 10 червня
2013 року та знято останню з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2014 року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову

ПАТ «Дніпровськпромбуд» скасовано, у
цій частині ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову. У іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ
«Дніпровськпромбуд» просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи

ПАТ «Дніпровськпромбуд» в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що ПАТ «Дніпровськпромбуд» не є
власником гуртожитку, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та не має повноважень
розпоряджатись його житловими
приміщеннями, у зв'язку з цим видачею
ордеру на житлову площу в гуртожитку №
1693 від 10 червня 2013 року не виникає у
відповідача права на зайняття
житлової кімнати у вказаному
гуртожитку, та обов'язків щодо надання
їм цієї житлової кімнати.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що ОСОБА_3 була заселена в
АДРЕСА_1 на підставі ордера № 1540.

Згідно з планом приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року приміщення за вказаною
адресою не відноситься до категорій
житлових будинків та гуртожитків.
Зазначена будівля є об'єктом
соціально-побутового значення,
створеного за рахунок фонду
соціального розвитку, та має статус
санаторію-профілакторію.

Також актом передачі державного
нерухомого майна у статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд», правонаступником
якого є

ПАТ «Дніпровськпромбуд», від 23 червня
1998 року будівля за адресою:
АДРЕСА_1, передавалася до
статутного фонду підприємства як
санаторій-профілакторій.

Згідно з висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі по
АДРЕСА_1 Придніпровської державної
академії будівництва і
науково-консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23 січня 2006 року та
актом обстеження житлового будинку,
зазначена будівля потребує негайного
капітального ремонту й позивачу
рекомендовано вжити необхідних
заходів.

Протоколом № 4 засідання адміністрації
профспілкової організації ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013
року було вирішено у зв'язку з
аварійністю будівлі
санаторію-профілакторію за адресою:
АДРЕСА_1, переселити ОСОБА_3 з кімнати
АДРЕСА_1 за адресою:

АДРЕСА_2, та видати ордер на житлову
площу.

На підставі рішення адміністрації
профспілки

ПАТ «Дніпровськпромбуд» від 10 червня
2013 року на ім'я ОСОБА_3 видано ордер № 1693
від 10 червня 2013 року на житлове
приміщення в гуртожитку та надано
право займати, з родиною з однієї особи,
житлову площу в гуртожитку АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
будівля, в якій мешкає відповідач не є
житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, що належить

ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві
власності, що підтверджується актом
передачі державного нерухомого майна у
статутний фонд

ВАТ «Дніпровськпромбуд» від 23 червня
1998 року.

Відповідно до технічного паспорту від
23 липня 2007 року приміщення, яке
займають відповідачі є кімнатою
відпочинку, а не житловою кімнатою. Так,
у плані приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від 7
серпня 1995 року зазначено перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки, серед якого
відсутній об'єкт, в якому мешкає
відповідач.

Проте апеляційний суд не звернув уваги
на те, що відносини, пов'язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості.

Також рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
25 листопада 2009 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
квітня 2010 року та постановою Вищого
господарського суду України від 9
вересня 2010 року, встановлено, що
приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд»
здійснювалась відповідно із
законодавством України і воно стало
законним власником майна, переданого
йому у статутний фонд.

Крім того, відповідно до ст. ст. 4 - 6 ЖК
УРСР державний житловий фонд включає в
себе жилі будинки (закінчені
будівництвом і здані в експлуатацію) та
жилі приміщення в інших будівлях,
призначені для постійного проживання
громадян. Відносини, пов'язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості.

Крім того, жодний нормативно-правовий
акт не передбачає отримання згоди
Регіонального відділення Фонду
державного майна України на поселення
осіб у гуртожиток.

Згідно зі ст. 128 ЖК УРСР житлова площа у
гуртожитку надається на підставі
спільного рішення адміністрації
підприємства та профспілкового
комітету.

Відповідно до п. 3.1. Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації господарські товариства,
на балансі яких перебуває державне
майно, яке не увійшло до статутних
фондів господарських товариств у
процесі приватизації, несуть
відповідальність за збереження та
ефективне використання такого майна.

Таким чином, балансоутримувач
зобов'язаний ефективно
використовувати гуртожиток, що
безпосередньо пов'язано з його правами
на поселення мешканців гуртожитку.

Разом із тим позивач мав повноваження
на видачу ордеру на поселення
відповідачів у гуртожиток за адресою:
АДРЕСА_2, оскільки згідно з листа
Дніпропетровської міської ради від 13
січня 2014 року гуртожиток за вказаною
адресою не є об'єктом комунальної
власності та перебуває на балансі ПАТ
«Дніпровськпромбуд».

У порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України
апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню та дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог
ПАТ «Дніпровськпромбуд».

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного не відповідає вимогам ст.
213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

М.К.
Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова