РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

19.06.2014 року
м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в
складі:

головуючої - судді - Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про усунення перешкод у здійсненні
права власності

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з
позовом до відповідача про усунення
перешкоди у здійсненні права власності
щодо квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення
виселення ОСОБА_2 з даної квартири,
звільнення приміщення квартири від
ОСОБА_2, його майна, домашніх тварин та в
забороні ОСОБА_2 користуватися
звільненим приміщенням; вселення
ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 шляхом
забезпечення їй вільного доступу до
вказаної квартири, заміни замків на
вхідних дверях.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва №819 від 25 березня 2013 року,
виданого приватним нотаріусом ОСОБА_3;
її право власності на цю квартиру
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно 25 березня 2013
року, що підтверджується відповідним
Витягом №1601162.

На даний час у вказаній квартирі
незаконно знаходиться громадянин
ОСОБА_2. Вказаний громадянин відмовився
звільнити квартиру, не дав можливості
звільнити квартиру від сторонніх речей
та поміняти замки на вхідних дверях,
тобто чинив власникові умисні
перешкоди в користуванні квартирою.

Проживання відповідача у вищезгаданій
квартирі позбавляє позивача
можливості повноправно здійснювати
свої права власника, на власний розсуд
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним мені
нерухомим майном, придбаним для
вільного використання та проживання в
такому.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримав
повністю та просить позов
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з`явився, про причини своєї неявки суд
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про день, час та місце
слухання справи, в тому числі через
публікацію в газеті «Високий замок»
(№81(5145) від 6-8 червня 2014р.).

Вислухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України
права і свободи людини громадянина
захищаються судом та відповідно до
вимог чинного цивільного
процесуального законодавства України
кожній особі гарантується право
звернення безпосередньо до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
на підставі на підставі свідоцтва №819
від 25 березня 2013 року, виданого
приватним нотаріусом ОСОБА_3, та Витягу
з Державного реєстру прав на нерухоме
майно №1601162 від 25 березня 2013 року
належить позивачу ОСОБА_1(а.с.5-6).

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім`ї і прописки ЛКП «Навколо
базару» від 23.09.2013р. №2521 зареєстрованих
осіб в квартирі немає (а.с.7).

04.06.2013 року Франківським районним судом
ухвалене рішення по справі № 2/465/2180/13 за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
яким вирішено позов задовольнити та
усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1
права власності щодо квартири АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_4 з цієї
квартири та зняття ОСОБА_4 з реєстрації
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 29.07.2013р. це рішення суду
залишене без змін(а.с.8-10).

Рішення суду (виконавчий лист) подане
для примусового виконання до
Франківського відділу державної
виконавчої служби.

05.09.2013р. Франківським відділом
державної виконавчої служби відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання рішення суду(а.с.11).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 добровільно
не виконала рішення суду, головним
державним виконавцем Франківського
відділу державної виконавчої служби
ОСОБА_5 було призначено примусове
виконання (виселення) на 23.01.2014р.

Під час примусового виконання рішення
суду 23.01.2014р. державним виконавцем було
встановлено, що ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_1 не проживає та її речей в
квартирі немає, про що складені акти
державного виконавця від 23.01.2014р та від
18.02.2014 року(а.с.12-13)

Натомість державним виконавцем
встановлено, що у вказаній квартирі
незаконно знаходиться громадянин
ОСОБА_2. Вказаний громадянин відмовився
звільнити квартиру, не дав можливості
звільнити квартиру від сторонніх речей
та поміняти замки на вхідних дверях,
тобто чинив умисні перешкоди для
виконання рішення суду.

Як на підставу свого перебування у
квартирі гр. ОСОБА_2 послався на договір
оренди квартири від 5 січня 2013р.,
укладений ним з попередніми власниками
- ОСОБА_4 та ОСОБА_7(а.с.17-18) Проте
вказаний договір не може бути належною
правовою підставою для перебування гр.
ОСОБА_2 у квартирі, оскільки, ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 не мали права передавати
квартиру в оренду будь-яким особам без
письмової згоди іпотекодержателя (ПАТ
«Укрсиббанк»).

Згідно зі ст.9 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодавець має право
виключно на підставі згоди
іпотекодержателя передавати предмет
іпотеки в оренду, користування.
Іпотекодержатель (Банк) такої згоди не
давав. Тому договір оренди від 5 січня
2013р. є нікчемним, тобто таким, що не
тягне за собою жодних правових
наслідків.

Згідно ст.50 Закону України «Про
іпотеку» після продажу предмета
іпотеки на прилюдних торгах або
продажу предмета іпотеки відповідно до
статті 38 цього Закону припиняються
будь-які права та вимоги інших осіб на
нерухоме майно, що було предметом
іпотеки, які виникли після державної
реєстрації іпотеки за іпотечним
договором, згідно з яким було
звернене стягнення на предмет іпотеки.

В даному випадку квартира (предмет
іпотеки) була продана з прилюдних
торгів 20 березня 2013р., відтак будь-які
договори (в тому числі оренди), укладені
попереднім власником припинились з
моменту продажу (з 20 березня 2013р.).

Крім того в самому договорі
оренди від 5 січня 2013р. вказано, що він
укладений на 11 місяців, тобто до грудня
2013р. і не міг бути пролонгований,
оскільки, власник майна (позивач) згоди
на пролонгацію не давала.

Таким чином жодних правових підстав
для перебування гр. ОСОБА_2 в даній
квартирі немає.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатись цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інше не
заборонені законом угоди.

Згідно з ст.317 ч.1 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.4 Цивільного
процесуального кодексу України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Виходячи з наведеного, враховуючи ті
обставини, що проживання у даній
квартирі відповідача створює
перешкоди у користуванням житловим
приміщенням позивачу, яким у
встановленому законом порядку набуто
право власності, а тому суд вважає, що
позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 27, 31, 169, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 321, 383, 386, 391 ЦК
України, ст.ст. 109, 150, 158 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_1
права власності щодо квартири АДРЕСА_1
шляхом виселення ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з даної
квартири шляхом звільнення приміщення
квартири від ОСОБА_2, його майна,

домашніх тварин та в забороні ОСОБА_2
користуватися звільненим приміщенням.

Вселити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) в квартиру АДРЕСА_1 шляхом
забезпечення їй вільного доступу до
вказаної квартири, заміни замків на
вхідних дверях.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 судові
витрати у розмірі 243,60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте
Франківським районним судом м. Львова
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин М.О.