Справа № 369/604/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третя
особа:ФОП ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 Свої вимоги
мотивував тим, що 29 липня 2013 року
сталась дорожньо-транспортна пригода з
вини відповідача. В результаті ДТП
потерпілий отримав тілесні ушкодження
середньої тяжкості. Вироком районного
суду ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні
кримінального правопорушення.
Відповідач по справі своїми
неправомірними діями заподіяв
матеріальну та моральну шкоду. Вказав,
що відповідач неправомірно заволодів
його автомобілем, потрапив в ДТП, збив
людину. По кримінальній справі
виступав свідком, був учасником
судових засідань. На даний момент не
може повернути свій автомобіль,
відремонтувати його та користуватись
ним. За цих всіх обставин, з часу ДТП і
по сьогодні позивач відчуває моральні
страждання, переживання, депресії та
пригнічений стан. Відповідач в
добровільному порядку не відшкодував
ні моральної, яку вона оцінює в розмірі
10 000 грн., ні матеріальної шкоди, які
необхідні для оплати послуг
автостоянки автомобіля в розмірі 11000
грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 на
відшкодування матеріальної шкоди 11 000
грн. та на відшкодування моральної
шкоди 10 000 грн.; судові витрати покласти
також на відповідача.

При розгляді справи позивач збільшив
позовні вимоги. Просив суд стягнути з
ОСОБА_4 на користь позивача матеріальну
шкоду у розмірі 12 340 грн та моральну
шкоду у розмірі 10000 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.
Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав
позов частково а саме в частині
відшкодування матеріальної шкоди.
Просив відмовити в частині
відшкодування матеріальної шкоди.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено,
що 29 липня 2013 року відповідач взяв без
дозволу, в неробочий час, належний
позивачу автомобіль марки УАЗ 3163-034,
реєстраційний номер НОМЕР_3, за
вказаним автомобілем він закріплений
не був.

29 липня 2013 приблизно о 18 годині 40 хвилин
відповідач, керуючи автомобілем марки
УАЗ 3163-034, реєстраційний номер НОМЕР_3,
по вулиці Київська в с.Тарасівка
Києво-Святошинського району Київської
області вчинив ДТП. У ДТП є потерпілий.

Після ДТП автомобіль марки УАЗ 3163-034,
реєстраційний номер НОМЕР_3 забрали на
штраф майданчик в м.Вишневе, що
підтверджується актом ДАІ №706 огляду
та тимчасового затримання
транспортного засобу від 30.07.2013 року.

Вироком Києво-Святошинського
районного суду Київської області по
справі №369/10715/13-к від 13 грудня 2013 року,
Відповідач визнаний винним у вчинені
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК
України, яка регулює спірні
правовідносини, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Відповідно до ч. 4 п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» відсутність
складу злочину, наприклад, у разі
відмови у порушенні кримінальної
справи, закриття кримінальної справи
за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.ч. 2,5 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно ст.1195 ЦК України особа, яка
завдала шкоди каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, зобов'язана
відшкодувати потерпілому додаткові
витрати, викликані необхідністю
придбання ліків.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності суд
вважає доведеною ту, обставину, що ДТП
сталася внаслідок винних дій
відповідача ОСОБА_4 який керуючи
автомобілем, порушив Правила
дорожнього руху. Порушення ним ПДР
знаходиться в причинному зв'язку із
заподіянням позивачу матеріальної
шкоди.

В силу ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Так, на підтвердження витрат на
утримання автомобіля який
зберігається на Майданчику
тимчасового затримання транспортних
засобів марка автомобіля УАЗ 3163-034,
реєстраційний номер НОМЕР_3, позивачем
надано копії рахунку фактури №ЛП-00000001
від 09 січня 2014 року на загальну суму 11 000
грн. згідно з поданого розрахунку
оплати з 09.01.14 по 12.03.14 становить 12 340 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, що полягає у душевних стражданнях
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в іншій спосіб,
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
„Про судову практику в справах про
відшкодування моральної( немайнової)
шкоди" передбачено, що розмір
відшкодування моральної шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Також позивачу спричинені й моральні
страждання, які полягають в тому що
відповідач неправомірно заволодів
автомобілем позивача, потрапив в ДТП,
збив людину. позивач по кримінальній
справі виступав як свідок, був
учасником судових засідань. З 29 липня
2013 по сьогоднішній день залишається
без автомобіля, не має можливості його
використовувати. Крім того автомобіль
позивача був пошкоджений відповідачем.
Відповідно до акту ДАІ №706 огляду та
тимчасового затримання транспортного
засобу від 30 липня 2013 року в автомобілі
наявні наступні пошкодження:
деформація переднього лівого крила,
дрібні подряпини по переметру кузова
автомобіля. На даний момент Позивач не
має можливості повернути свій
автомобіль, відремонтувати його та
використовувати його.

При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди суд
також враховує обставини справи та
докази в їх сукупності, характер та
тривалість страждань. Тому для
стягнення підлягає сума в розмірі 3000
грн.

Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України
суд покладає на відповідачів судові
витрати пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. З
врахуванням задоволення частини
позивних вимог з відповідача слід
стягнути судовий збір в розмірі 236.05
грн.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третя особа:ФОП
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди задоволити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який
зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2,ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
на відшкодування матеріальної та
моральної шкоди 15 340 грн (п'ятнадцять
тисяч триста сорок грн.) та судовий збір
в розмірі 236,05 грн.(двісті тридцять
шість грн. п'ять коп.)

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.