Справа №490/4268/14-ц 26.08.2014 26.08.2014 26.08.2014
Провадження №22-ц/784/2327/14
Головуючий у І інстанції Батченко О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

іменем України

26 серпня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л. та Кушнірової Т.Б.

із секретарем судового засідання -
Шпонарсьоюа О.Ю.,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» ухвалу
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 квітня 2014 року про
відкриття провадження у цивільній
справі, постановлену за позовною
заявою ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
правочинів недійсними, -

у с т а н о в и л а :

31 березня 2014 року ОСОБА_2 пред'явила до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (надалі
Банк) зазначений позов, який
обґрунтовувала наступним.

20 лютого 2013 року вона отримала у
відділені «Миколаївське»
Миколаївського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк»
за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 12/1,
картку для нарахування заробітної
плати та кредитну картку
«Універсальна» за НОМЕР_1 зі строком її
дії по серпень 2016 року та лімітом у 2 000
гривень.

Без її згоди банк двічі збільшував
кредитний ліміт і на 13 липня 2013 року він
уже становив 12 200 гривень.

Зазначеною карткою вона ніколи не
користувалася і грошей з неї не
знімала.

Проте, 14 січня 2014 року дізналася, що з
картки у два прийоми знято 11 700 гривень
кредиту і 468 гривень на сплату комісії
за надання фінансового інструменту.

Будучи впевненою, що таке могло статися
тільки з вини працівників Банку, які
надали стороннім особам доступ до її
картки, вона звернулася до названої
фінансової установи за поясненнями та
вирішенням конфліктної ситуації, проте
зустріла повне непорозуміння збоку
банківських працівників та їх
формальне ставлення до проблеми, що
виникла.

Не визнавши своєї провини у доступі
сторонніх осіб до її картки Банк
запропонував їй звернутися до
правоохоронних органів з заявою про
вчинення відносно неї злочину.

16 січня 2014 року вона подала до
Заводського РВ ММУ УМВС України заяву
про вчинення відносно неї злочину,
проте і до дня звернення з позовом
винна особа не встановлена.

В той же час, відповідач, вважаючи
кредитне зобов'язання дійсним, став
нараховувати відсотки за, нібито,
користування взятими нею з кредитної
картки гроші та штраф за прострочення
виконання кредитного зобов'язання.

На її звернення зупинити нарахування
відсотків та штрафів до завершення
розслідування, Банк відповів відмовою,
і, більше того, вже направив на її
адресу вимогу погасити борг за
кредитом у сумі 13 160 гривень.

Посилаючись на виписані обставини
ОСОБА_2 вимушена була звернутися з
даним позовом, в якому просила визнати
оспорюванні правочини, якими вважає
введення одноразового паролю у системі
ІНТЕРНЕТ БАНКІНГ Приват-24 недійсними
по двом платежам.

На підставі цієї заяви, суддя
Центрального районного суду м.
Миколаєва ухвалою від 15 квітня 2014 року
відкрив провадження у цивільній
справі.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» подало
на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій
просило її скасувати та постановити
нову ухвалу, якою передати справу до
суду 1 інстанції для повторного
вирішення питання про підсудність
спору.

В обґрунтування скарги посилалась на
те, що висновок суду про підсудність
даної справи Центральному районному
суду м. Миколаєва суперечить
положенням чинного процесуального
законодавства, оскільки позов заявлено
до структурного підрозділу юридичної
особи та ще й не за місцем її
знаходження.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржену ухвалу суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки суд
постановив її з додержанням норм
процесуального права.

Так, відкриваючи провадження у
справі на підставі позовної заяви
ОСОБА_2 суд 1 інстанції вважав, що позов
підсудний саме Центральному районному
суду м. Миколаєва, оскільки саме там
розташована філія юридичної особи.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області, в межах доводів
апеляційної скарги, погоджується з
такими висновками суду 1 інстанції,
вважає їх вірними, обґрунтованими й
законними.

Так, відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
України, а також постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009р. N 2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» кожна особа має право в
порядку, встановленому ЦПК України
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних
справах суд першої інстанції,
неухильно дотримуючись норм
матеріального та процесуального права,
повинен забезпечити їх справедливий,
неупереджений та упродовж розумного,
але не більш встановленого законом
строку розгляд і вирішення з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 8
Закону України від 7 липня 2010 року "Про
судоустрій і статус суддів" ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи у суді, до підсудності
якого вона віднесена процесуальним
законом.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, суд повинен
виходити з того, що згідно зі статтею 124
Конституції України юрисдикція
загальних судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а за частинами першою і другою статті 15
ЦПК України у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17) або
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1,12) віднесено до
компетенції адміністративних чи
господарських судів. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

В силу ст. 107 ЦПК всі справи, що
підлягають вирішенню в порядку
цивільного судочинства, розглядаються
судом першої інстанції, якими є
районні, районні у містах, міські та
міськрайонні суди. Законодавчі акти,
які по-іншому визначають суди першої
інстанції щодо певних цивільних справ,
відповідно до частини третьої статті 2
ЦПК не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ
визначається ЦПК України, зокрема:
розділом II - щодо справ наказного
провадження; главою 1 розділу III - щодо
справ позовного провадження; розділом
IV - щодо справ окремого провадження;
розділами VI, VII - щодо заяв (скарг)
стягувача, боржника, інших учасників
виконавчого провадження, заяв (подання)
державного виконавця з питань,
пов'язаних з виконанням судових рішень;
главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань
про визнання, звернення до виконання
рішення іноземних судів; статті 404 -
щодо заяв про відновлення втраченого
судового провадження; статті 414 - щодо
справ за участю іноземних осіб.

Так, за ч. 1 ст. 109 ЦПК України, яка носить
загальний характер, позови до
юридичної особи пред'являються в суд за
їхнім місцем знаходженням.

Альтернативу цьому виписано ч. 2 - ч. 14
ст. 110 ЦПК України.

За ними ж, позови про захист прав
споживачів можуть пред'являтися також
за місцем проживання споживача або за
місцем заподіяння шкоди чи виконання
договору.

Зокрема, за ч. 7 ст. 110 ЦПК України позови,
що виникають із діяльності філії або
представництва юридичної особи, можуть
також пред'являтися за їх
місцезнаходженням.

Право вибору між кількома судами, яким
підсудна справа, відповідно до ч. 13
названої статті, належить позивачеві.

Питання про відкриття чи про відмову у
відкритті провадження у справі, зміну
підсудності тощо повинно бути вирішено
суддею у встановлений законом строк
шляхом постановлення відповідної
ухвали. Оформлення зазначених
процесуальних дій іншим способом не
допускається.

Виходячи з аналізу виписаних положень
чинного законодавства колегії суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області приходить до висновку про
обґрунтованість та законність
відкриття судом 1 інстанції
провадження за позовом ОСОБА_2

Із наданих до справи документів
вбачається, що позивач отримала у
структурному підрозділі філії
«Миколаївське регіональне управління»
публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» - відділенні
«Миколаївське» Миколаївського РУ
публічного акціонерного товариства КБ
«ПРИВАТБАНК» кредитну картку
«Універсальна» за НОМЕР_1, уклавши у
такий спосіб кредитний договір, який
зараз оспорює.

Названа філія розташована по пр. Леніна
12/1 м. Миколаєва, що є територією
Центрального району м. Миколаєва.

У зв'язку з цим, ОСОБА_2 мала право
пред'явити позов як за місцем
знаходження відповідача, так і за
місцем знаходження філії Банку. Вона
зробила вибір на користь місця
знаходження філії Банку, що також є і
місцем виконання договору, і така її
воля була для Центрального районного
суду м. Миколаєва обов'язковою.

За такого, районний суд зобов'язаний
був відкрити провадження у справі, що
він вірно і вчинив.

Що ж до посилання особи, яка подала
апеляційну скаргу, про помилковість
відкриття провадження Центральним
районним судом м. Миколаєва на підставі
позовної заяви, адресованої не
юридичній особі, а його структурному
підрозділу, то воно теж не може
слугувати скасуванню оскарженої
ухвали, оскільки інше суперечило б
судовій практиці.

Так, відповідно до п. 8 названої вище
постанови Пленуму Верховного Суду
України, пред'явлення позову до
неналежного відповідача не є підставою
для відмови у відкритті провадження у
справі чи залишення заяви без руху,
оскільки заміна неналежного
відповідача здійснюється в порядку,
визначеному статтею 33 ЦПК України. У
разі, якщо норма матеріального права,
яка підлягає застосуванню за вимогою
позивача, вказує на те, що
відповідальність повинна нести інша
особа, а не та, до якої пред'явлено
позов, і позивач не погоджується на її
заміну, суд залучає до участі в справі
іншу особу як співвідповідача з
власної ініціативи. Після заміни
неналежного відповідача або залучення
співвідповідача справа розглядається
спочатку в разі її відкладення або за
клопотанням нового відповідача чи
залученого співвідповідача та за його
результатами суд відмовляє в позові до
неналежного відповідача та приймає
рішення по суті заявлених вимог щодо
належного відповідача.

У зв'язку з наведеним, та тією
обставиною, що, не дивлячись на
зазначення відповідача у позовній
заяві, районний суд відкрив
провадження відносно юридичної особи -
публічного акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк», то і з названої підстави
апеляційна скарга не може бути
задоволена.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 15 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
дня її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: