Номер провадження: 22-ц/785/5815/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 27 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Першого Київського
відділу Державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про визнання недійсним розрахунку
розміру заборгованості по аліментам та
про стягнення заборгованості по
аліментам,

встановила:

23 листопада 2011 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з позовом, в якому після
уточнення та зменшення позовних вимог
ставила питання про визнання
недійсним розрахунку розміру
заборгованості по аліментам,
визначеного державним виконавцем
першого Київського ВДВС Одеського МУЮ
20.01.2009 року по виконавчому листу № 2 - 1/04
про стягнення аліментів в розмірі 1/4
частини від заробітку (доходу) з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 на утримання доньки
(т.1, а.с.161-163).

Кріт того ставила питання про
визначення розміру заборгованості по
аліментам за період з 24.04.2003 року по
17.03.2006 року по вищевказаному
виконавчому провадженню, стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 боргу в
розмірі 6351 грн. в якості індексації
несплачених ним аліментів, присуджених
у твердій грошовій сумі, за період з
17.03.2005 року по 31.10.2011 року та стягнення з
ОСОБА_4 на її користь заборгованості по
аліментам в розмірі 1/4 частини від
заробітку.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області від 09.10.2004 року з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання
дочки, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в
розмірі 1/4 частини з усіх видів
заробітної плати (доходу) щомісячно,
починаючи з 23.04.2003 року до досягнення
нею повноліття. Після цього в жовтні 2004
року державним виконавцем першого
Київського ВДВС Одеського МУЮ було
відкрито виконавче провадження.

Рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області від 17.03.2006 року розмір
аліментів було встановлено у твердій
грошовій сумі, а саме 700 грн. щомісячно з
дня винесення рішення.

Таким чином, на думку позивача за
період с 23.04.2003 року (з моменту подання
позову до суду) по 17.03.2006 року ОСОБА_4 був
зобов'язаний сплачувати аліменти в
розмірі 1/4 частини від заробітку
(доходу), який платник аліментів
(відповідач) отримував за цей час.

Починаючи з жовтня 2004 року позивач
ОСОБА_3 постійно в усній формі вимагала
погашення боргу по вищевказаному
виконавчому листу, але відповідач дані
вимоги не виконав.

Середньорічний індекс інфляції
складає:

Таким чином, позивач зазначила, що
заборгованість ОСОБА_4 в межах
встановленого індексу інфляції
складає:

За 9 місяців 2005 року: 700x9x1.088 = 6854-6300(700x9) =
554;

За 12 місяців 2006 року: 700x12x1,1 = 9240-8400(700x12) =
840;

За 12 місяців 2007 року: 700x12x1,192 = 10013-8400(700x12)
=1613;

За 12 місяців 2008 року: 700x12x1,237 = 10391-8400(700x12)
=1991;

За 12 місяців 2009 року: 700x12x1,144 = 9610-8400(700x12) =
1210;

За 12 місяців 2010 року: 700x12x1,007 = 8459-8400(700x12) =
59;

За 10 місяців 2011 року: 700x10x1,012 = 7084-7000(700x10) =
84.

Борг в межах індексу інфляції за період
з 17.03.2006 року по 31.10.2011 року складає:

554+840+1613+1991+1210+59+84 = 6351 грн.

Крім того, позивач вказувала на те, що
старшим державним виконавцем першого
Київського ВДВС Одеського МУЮ
неправомірно визначено розмір
заборгованості по аліментам,
присудженої в частині від заробітної
плати (доходу) та в твердій грошовій
сумі, а визначаючи розмір
заборгованості по аліментам за період
з 23.04.2003 року по 17.03.2006 року, державний
виконавець керувався даними головного
управління статистики в Одеській
області про середню заробітну плату в
м. Одесі, що суперечить ч. 3 ст. 93 КпШС
України, ст. 195 СК України, відповідно до
яких заборгованість по аліментам,
присудженим в частині від заробітку
(доходу), визначається державним
виконавцем, виходячи із фактичного
заробітку (доходу), отриманого
боржником за час, на протязі якого
стягнення не проводилось, або
отриманого ним на момент визначення
заборгованості в твердій грошовій сумі
або процентному відношенні.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_3
просила її позовні вимоги
задовольнити.

Представник відповідача - Першого
Київського ВДВС Одеського МУЮ у
попередньому

судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував, та пояснив
суду, що довідки про заробіток ОСОБА_4
не були взяті до уваги державним
виконавцем у зв'язку з тим, що вони були
оформлені без додержання встановлених
правил та не містили необхідних
реквізитів.

Заочним рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 27 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 були
задоволені частково та визнано
недійсним розрахунок розміру
заборгованості по аліментам,
визначений державним виконавцем
Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ
станом на 31 грудня 2008 року по
виконавчому листі № 2-1/04, встановлено
та стягнуто залишок заборгованості
ОСОБА_4 по аліментам за період з 23
квітня 2003 року по 17 березня 2006 року в
розмірі 21536, 11 грн., та стягнуто з ОСОБА_4
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
ставить питання про зміну
вищевказаного судового рішення, в
частині розміру заборгованості по
аліментам, та збільшення їх суми до 45 000
грн., посилаючись на незаконність і
необґрунтованість судового рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
визначений державним виконавцем
Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ
розрахунок розміру заборгованості по
аліментам станом на 31 грудня 2008 року по
виконавчому листу № 2-1/04, є недійсним, у
зв'язку з чим встановив та стягнув
залишок заборгованості ОСОБА_4 по
аліментам за період з 23 квітня 2003 року
по 17 березня 2006 року в розмірі 21536, 11 грн.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Сторони визнали той факт, що
вищезазначений розрахунок
заборгованості по аліментам станом на
31 грудня 2008 року, здійснений державним
виконавцем Першого Київського ВДВС
Одеського МУЮ, є недійсним, а тому
підлягає перерахуванню, встановленню у
новому розмірі та підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

З цих підстав та у відповідності до ч. 1
ст. 61 ЦПК України зазначені обставини
вважаються встановленим і такими, що не
підлягають доказуванню.

Крім того, рішення суду першої
інстанції в цій частині фактично не
оскаржується.

Спірним є питання з приводу розміру
заборгованості, яка виникла у
відповідача щодо сплати аліментів на
користь позивача.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження № 798/3204542, за заявою ОСОБА_3
від 07.07.2005 року держаним виконавцем
першого відділу державної виконавчої
служби Київського районного
управління юстиції у м. Одесі ОСОБА_5
була винесена постанова від 20.07.2005 року
про відкриття виконавчого провадження
№ В-7/798 по виконанню вик. листа № 2-1/2004
від 25 червня 2005 року, який видав
Фрунзівський районний суд Одеської
області про стягнення аліментів з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 14
частини з усіх видів заробітку на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходу),
починаючи з 23 квітня 2003 року до
досягнення дочкою повноліття.

14 квітня 2009 року старшим державним
виконавцем Телещак Н.М. винесена
Постанова № В-7/62 про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа
Фрунзівського районного суду Одеської
області № 2- 1 та повернення виконавчого
документу до Фрунзівського районного
суду Одеської області.

Статтею 38 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 4 ст. 195 СК України, розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

В подальшому, у зв'язку із зміною
рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області по справі № 2-209/2005
року порядку стягнення аліментів з
ОСОБА_4 шляхом стягнення з нього
аліментів у твердій грошовій сумі,
стягнення аліментів у частці від
заробітку/доходів ОСОБА_4 проводилося
до 17 березня 2006 року, тобто до дати
набрання законної сили рішенням суду
по справі № 2-209/2005.

Позивач посилається на те, що державний
виконавець визначив розмір
заборгованості по цим аліментам,
виходячи із середньої заробітної плати
для даної місцевості, а не із
фактичного доходу платника, як того
вимагає закон.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення.

У зв'язку із відсутністю даних про
доходи боржника та його заробіток на
території України, розрахунок
заборгованості починаючи з 23.04.2003 року
по 17.03.2006 року складено на підставі
даних Головного управління статистики
в Одеській області про середньомісячну
заробітну плату одного робітника по м.
Одесі.

Правила визначення розміру
заборгованості по аліментах
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження» в редакції,
чинній на час здійснення розрахунку,
ст. 93 Кодексу про шлюб та сім'ю України -
до 01.01.2004 р. та з 01.01.2004 року - ст. 195
Сімейного кодексу України. Зокрема,
відповідно до частини 3 статті 74 Закону
України «Про виконавче провадження»
розмір заборгованості по аліментах
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення, виходячи з
фактичного заробітку (доходів),
одержаного боржником за час, протягом
якого стягнення не провадилося, або
одержуваного ним на момент визначення
заборгованості у твердій грошовій сумі
або у відсотковому відношенні.

Якщо боржник в цей період не працював,
заборгованість визначається виходячи
з середньої заробітної плати для даної
місцевості. Ці положення узгоджуються
і з нормами вказаних кодексів.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою встановлення розміру заробітку
відповідача ОСОБА_4, суд за клопотанням
позивача витребував інформацію про
можливу зайнятість та можливі
заробітки ОСОБА_4 із агенції, щодо якої
були відомості про працевлаштованість
в ній відповідача - Одеської морської
агенції Інтерброкер.

Стосовно інших крюінгових компаній
міста, перелік яких склав 58
найменувань, суд правомірно відмовив
позивачу у витребуванні доказів,
оскільки даних про те, в який період і в
яких конкретно компаніях працював
відповідач, матеріали справи не
містять.

Листом № 011 від 04.02.2014 р., направленим на
адресу суду Одеською морською агенцією
Інтерброкер на виконання ухвали суду
від 19.12.2013 р. повідомлено, що ОСОБА_4
працював на судах іноземних
судновласників при посередництві ТОВ
«ОМА Інтерброкер» у 2008 році. Відомості
про доход та інше в агенції відсутні.

Той факт, що ОСОБА_4 у спірний період
був працевлаштований та отримував
дохід встановлений рішенням
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 05.10.2005 р., ухваленому по
цивільній справі № 2-109/2005 року за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення
розміру аліментів та визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі на утримання неповнолітньої
дитини. Це рішення набрало законної
сили, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 61
ЦПК України вважаються встановленими,
оскільки обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, суд обгрунтовано взяв до
уваги довідки за вих. № 295 та № 296 від
31.05.2005 р., які видані Одеською морською
агенцією Інтерброкер та якими
підтверджено, що в період з 09.12. 2002 р. по
05.04.2005 р. ОСОБА_4 працював на посаді
старшого помічника капітану на судах
іноземних судновласників та перебував
у рейсі з 09.12.2002 р. по 17.04.2003 р., з 30.07.2003 р.
по 28.11.2003 р., з 30.04.2004 р. по 08.09.2004 р., з
12.11.2004 р. по 05.04.2005 р. Щомісячна заробітна
плата за останній період складала:
ставка - 1096 доларів США, відпускні - 272
доларів США, додаткові роботи - 432
доларів США.

Виходячи з викладеного, суд правомірно
встановив, що загальний розмір
грошових коштів, який підлягав
стягненню з ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_3 за період з 23.04.2003 р. по 17.03.2006 р.
по виконавчому листу № 2-1/2004, складає
28164,96 грн.

Враховуючи добровільно сплачену
боржником суму заборгованості по
аліментам в розмірі 6 628, 85 грн., залишок
недоплаченої суми складає 21536,11 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги
ОСОБА_3 про те, що суд неправомірно
відмовив в позові про стягнення 6628,85
грн., як сплачених, є безпідставними.

Так у відповідності до оскаржуваного
розрахунку від 29.01.2009 року, загальна
сума заборгованості станом на 31.12.2008
року становила 7644,85 грн., в яку також
входила сума заборгованості за період
з 23.04.2003 року по 17.03.2006 рік та складала
6628,85 грн. (т,1, а.с. 24).

В подальшому постановою старшого
державного виконавця Першого
Київського ВДВС Одеського МУЮ № В-7/62
від 14 квітня 2009 року виконавче
провадження по виконавчому листу
Фрунзівського районного суду Одеської
області № 2-1 за 2005 рік було закінчене
та виконавчий лист було повернуто до
Фрунзівського районного суду Одеської
області.

У зв'язку з цим вся сума заборгованості
перейшла до нового розрахунку, який був
зазначений у новому виконавчому
провадженні по виконанню рішення
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 05.06.2005 року у справі №
2-209/2005, на підставі виконавчого листа №
2-209 від 24.05.2006 року про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання дитини у твердій грошовій
сумі 700 грн. (т.1, а.с.31).

У відповідності до Довідки начальника
Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ
від 11.07.2012 року № 5879, станом на 01.07.2012
року заборгованість ОСОБА_4 по
аліментам погашена повністю (т.2, а.с.68).

Таким чином, враховуючи, що станом на
11.07.2012 року ОСОБА_4 погасив всю
заборгованість по аліментам, яка була
розрахована державним виконавцем, то
ним була погашена і сума
заборгованості за період з 23.04.2003 р. по
17.03.2006 р. по виконавчому листу № 2-1/2004,
яка складала 6628,85 грн.

У зв'язку з викладеними обставинами,
суд обгрунтовано зменшив суму
заборгованості ОСОБА_4 по аліментам на
6628,85 грн., яка вже була сплачена.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Судова колегія зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надала суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які вона
посилається як на підставу своїх
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський