Ухвала

іменем україни

3 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом закритого
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 червня

2009 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 13 травня 2014
року,

встановила:

У березні 2009 року закрите акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося
до суду з позовом до

ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 13 серпня 2007
року між Банком та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
остання отримала кошти в сумі 69 212,50
доларів США зі сплатою відповідних
відсотків з кінцевим строком
повернення 12 серпня 2027 року.

Виконання умов даного договору
забезпечено договором іпотеки,
укладеним 14 серпня 2007 року між
сторонами, предметом якого є нерухоме
майно - житловий будинок літ. А-А,
вбиральня літ. Б, літня кухня літ. В,
погріб літ. Г, гараж літ. Д, споруди №1-2,
насос літ. Н, загальною площею 113,4 кв.м.,
житлова площа 74,2 кв.м., який
розташований за адресою:

АДРЕСА_1.

Неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 12 лютого 2009 року склала 55 345,18 доларів
США.

Ураховуючи викладене, в рахунок
погашення вказаної заборгованості,
Банк просив звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 1 червня
2009 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 13 травня 2014 року, позов
задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від

13 серпня 2007 року в розмірі 431 004,83 грн
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок літ. А-А, вбиральня
літ. Б, літня кухня літ. В, погріб літ. Г,
гараж літ. Д, споруди №1-2, насос літ. Н,
загальною площею 113,4 кв.м., житлова
площа 74,2 кв.м., який розташований за
адресою:

АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі - продажу від 31 липня
2007 року, шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, а
також наданням закритому акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанку» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З обставин справи вбачається, що 13
серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого остання отримала кошти в сумі 69
212,50 доларів США зі сплатою відповідних
відсотків з кінцевим строком
повернення 12 серпня 2027 року.

Договором іпотеки від 13 серпня 2007 року,
укладеним між Банком та ОСОБА_3
забезпечено виконання умов кредитного
договору, укладеного між цими
сторонами. Предметом даного договору є
належний ОСОБА_3 на праві приватної
власності житловий будинок літ. А-А,
вбиральня літ. Б, літня кухня літ. В,
погріб літ. Г, гараж літ. Д, споруди №1-2,
насос літ. Н, загальною площею 113,4 кв.м.,
житлова площа 74,2 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Підставою звернення з позовом є
неналежне виконання

ОСОБА_3 умов кредитного договору, що
призвело до утворення заборгованості,
яка станом на 12 лютого 2009 року склала 55
345,18 доларів США.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Таким чином, звернення стягнення на
предмет іпотеки є можливим у разі
невиконання боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

У порушення вказаної норми закону
та ст. ст.212-214 ЦПК України судове
рішення не містить даних про початкову
ціну предмета іпотеки для його
подальшої реалізації, його вартості.

При вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом із вартістю
іпотечного майна, оскільки згідно зі
ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути відмовлено,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Як роз'яснено в п. 41 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема, про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України).

Однак судові рішення у порушенні вимог
не містять мотивів, із яких суд дійшов
висновків щодо співмірності вартості
предмету іпотеки, на який звернуто
стягнення, із розміром заборгованості
по кредиту, оскільки вартість квартири
на час пред'явлення банком вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
судом не встановлена.

Крім того, звертаючи стягнення на
майно, що було предметом договору
іпотеки, суд визначив, що майно
підлягає продажу з укладенням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності та наданням Банку всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу.

Разом із тим, відповідно до ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначається, зокрема, процедура
продажу, встановлена

ст. 38 цього Закону.

Відповідно до процедури продажу,
визначеної ст. 38 зазначеного Закону,
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Призначивши, крім способу
реалізації майна (продажу), особу
(відповідача), від імені якої має
укладатися договір купівлі - продажу,
суд фактично видав доручення Банку від
імені боржника ОСОБА_3 на реалізацію
майна, що не входить до повноваження
суду.

Таким чином, вирішуючи справу, суд
першої інстанції у повній мірі не
врахував положення ч.1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», а апеляційний
суд, залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції, не звернув уваги на
допущені судом першої інстанції
порушення норм матеріального та
процесуального права, що дає підстави
суду касаційної інстанції скасувати
ухвалені судові рішення з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від

1 червня 2009 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від

13 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції,.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

Т.О. Писана

О.В. Умнова