Номер провадження: 22-ц/785/4563/14
Головуючий у першій інстанції Огренич
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко
Л.Г.,

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11 березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Київської районної
адміністрації Одеської міської ради
(далі - Київська райадміністрація ОМР,
райадміністрація), ОСОБА_3 про
зобов'язання укласти окремий договір
найму, розділити рахунки та усунення
перешкод,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013р. ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовом до Київської
райадміністрації ОМР про визнання
незаконним та скасування її
розпорядження №220 від 23 березня 2012
року, яким йому відмовлено у розподілі
особистих рахунків.

Зазначав, що рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 29 вересня 2011
року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
25 січня 2012 року, визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1.
Виділено йому в користування кімнату
площею 10, 5 кв.м., в користування
колишній дружині ОСОБА_3 виділено
кімнату площею 17, 1 кв.м., а коридор
санвузол та кухню залишено в
загальному користуванні.

Іншою ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 25 січня 2012 року
вказане рішення суду першої інстанції
в частині зобов'язання Київську
райадміністрацію ОМР укласти з ним
окремий договір найму на спірну
житлову кімнату скасовано, а
провадження у справі закрито на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Посилаючись на те, що на підставі,
зокрема, ст.ст. 63 та 104 ЖК України він
має право на зміну договору найму
жилого приміщення, просив задовольнити
його позов.

У лютому 2014 року позивач, уточнивши та
доповнивши позовні вимоги, визначивши
співвідповідачем ОСОБА_3, та
посилаючись на перешкоди, які чинить
йому колишня дружина, в т.ч. на сплату
комунальних послуг за ту частину
квартири, яка йому виділена, просив:

- зобов'язати Київську
райадміністрацію ОМР укласти з ним
окремий договір найму на жилу кімнату
площею 10,5 кв.м. та на міста загального
користування пропорційно займаної
житлової площі в квартирі АДРЕСА_1 та
розділити особливий рахунок без згоди
ОСОБА_3;

- зобовязати ОСОБА_3 не
перешкоджати йому в користуванні
містами загального користування:
ванною, коридором та кухнею у вказаній
вище квартирі.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 18 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 до райадміністрації в
частині визнання незаконним та
скасування розпорядження Київської
райадміністрації ОМР №220 від 23 березня
2012 року залишено без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 11 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано Київську райадміністрацію
ОМР укласти з ОСОБА_4 окремий договір
найму на жилу кімнату площею 10,5 кв.м. та
місця загального користування
пропорційно займаної площі в квартирі
АДРЕСА_1, розділити особовий рахунок
без згоди ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати
ОСОБА_4 в користуванні місцями
загального користування: коридором,
санвузлом та кухнею в квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі Київська
райадміністрація ОМР просить рішення
суду першої інстанції скасувати, а
провадження у справі закрити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_3 та її представника,
дослідивши матеріали справи, матеріали
витребуваних з Київського районного
суду м. Одеси знищеної цивільної справи
№2-651/01 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
зміну умов договору найму (далі - справа
№ 2-651/01) та цивільної справи № 2-2300/11 за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Київської
райадміністрації ОМР про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням тощо (далі - справа № 2-2300/11),
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційних
скарг з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з 28
лютого 1980 року, який розірвано 26
вересня 2000 року (а.с. 5 зв., 7, 172).

Квартиру АДРЕСА_1 колишнє подружжя
ОСОБА_3 отримало за обмінним ордером №
028406/4221 від 29 серпня 1980 року (а.с. 173).

Квартира є неприватизованою, жилою
площею 27, 6 кв.м. та складається з двох
ізольованих кімнат площею: 17,10 кв.м., 10,5
кв.м., санвузла площею 2,70 кв.м., кухні
площею 5, 80 кв.м. та коридору площею 6,10
кв.м. (а.с. 37, 160-161).

Згідно з довідкою КП «ЖКС «Вузівський»
в зазначеній квартирі зареєстровані
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.35).

Договір найму жилого приміщення
укладено з ОСОБА_3, на ім'я якої відкрито
особистий рахунок (а.с. 36, 171).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29 вересня 2011 року, залишеним
без зміни апеляційним судом Одеської
області від 25 січня 2012 року, виділено в
користування ОСОБА_4 кімнату площею 10, 50
кв.м., в користування ОСОБА_3 кімнату
площею 17, 10 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.
Коридор, санвузол та кухню залишено у
загальному користуванні.

Розпорядженням Київської районної
адміністрації ОМР №220 від 23 березня 2012
року у задоволенні заяви ОСОБА_4 від 19
березня 2012 року про укладення з ним
окремого договору найму відмовлено
(а.с.4, 34).

Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої
площі в Українській РСР встановлюється
у розмірі 13,65 квадратного метру на одну
особу.

Відповідно ч. 1 ст. 48 ЖК України жиле
приміщення надається громадянам у
межах норми жилої площі, але не менше
розміру, який визначається Кабінетом
Міністрів України і Федерацією
професійних спілок України. При цьому
враховується жила площа у жилому
будинку (квартирі), що перебуває у
приватній власності громадян, якщо
ними не використані житлові чеки.

Згідно п. 53 Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов, і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР жиле приміщення
надається громадянам у межах 13,65
квадратного метра жилої площі на одну
особу, але не менше рівня середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
даному населеному пункті. При цьому
враховується жила площа у жилому
будинку (квартирі), що перебуває у
приватній власності громадян, якщо
ними не використані житлові чеки.

Рівень середньої забезпеченості
громадян жилою площею в населеному
пункті визначається і періодично
переглядається виконавчими комітетами
обласних, Київської і Севастопольської
міських Рад народних депутатів спільно
з радами профспілок виходячи з даних
статистичної звітності.

Відповідно до постанови виконкому
Одеської міської ради народних
депутатів та президії обласної ради
професійних союзів № 52 від 16 січня 1985
року «Про порядок надання жилих
приміщень» зі змінами від 17 вересня 1991
року, такими що потребують поліпшення
житлових умов визнаються громадяни,
які мають жилу площу до 8,5 кв.м включно
на кожного члена родини.

Як роз'яснено у п. Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року (з наступними змінами і
доповненнями) «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», в силу ст.
104 ЖК суд вправі задовольнити вимоги
члена сім'ї наймача про поділ жилого
приміщення, якщо жилу площу, що
припадає на нього, може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу,, що припадає на нього. Однак
поділ не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, правильно визначив характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосував норми матеріального права,
що їх регулюють, врахував те, що спірна
квартира складається із двох
ізольованих кімнат жилою площею 27, 60
кв.м, в якій на кожну особу,
зареєстровану у ній, припадає 13, 80 кв.м
жилої площі.

Суд першої інстанції також дійшов
вірного висновку про те, що укладення
договору житлового найму на кімнату
площею 10,50 кв.м з ОСОБА_4 не призведе до
необхідності постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов, а також до штучного
погіршення житлових умов кожного із
осіб, зареєстрованих у квартирі.
Колегія суддів погоджується й з
висновком суду про зобов'язання ОСОБА_3
не перешкоджати ОСОБА_4 в користуванні
місцямі загального користування у
спірній квартирі.

При цьому апеляційний суд бере до
уваги, що житлові спори між сторонами
розглядаються в судах понад 14 років.

Крім того, перешкоди з боку ОСОБА_3
об'єктивно підтверджується зверненням
ОСОБА_4 до правоохоронних органів у
вересні 2013 року (а.с.72, 73).

Таким чином рішення суду першої
інстанції в цих частинах є законним та
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки не спростовують вказаних
висновків суду щодо права позивача на
зміну договору найму жилого приміщення
у спірній квартирі шляхом укладення з
ним окремого договору найму на
ізольовану кімнату площею 10, 50 кв.м. та
зобов'язання ОСОБА_3 не перешкоджати
позивачу в користуванні приміщеннями
загального користування.

Надуманим є й посилання на те, що
Київська райадміністрація ОМР є
неналежним відповідачем у справі. Саме
до компетенції вказаного органу
місцевого самоврядування належить
вирішення питання про зміну договору
найму жилого приміщення та укладення
окремих договорів найму (а.с. 4, а.с. 162).

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про
неповноважний склад суду, оскільки
суддя місцевого суду Огренич І.В.
правила ч. 1 ст. 21 ЦПК України не
порушила.

З огляду на те, що нею розглядалась
зовсім інша справа, з іншим предметом
та підставами позову, суддя мала право
розглядати черговий позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 та Київської райадміністрації
ОМР.

Крім того, ОСОБА_3 та її представники,
яким було відомо, що суддя Огренич І.В.
розглядає вказану справу, не
скористалися наданим їм законом правом
заявити відвід на підставі обставин, що
викликали сумнів у неупередженості
судді.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та
райадміністрації про закриття
провадження у справі на підставі ч. 1 ст.
310 ЦПК України в частині вимог ОСОБА_4
про зобов'язання укласти з ним окремий
договір найму жилого приміщення також
не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених ст.ст. 205 і 207 цього
Кодексу.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд
своєю ухвалою закриває провадження у
справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Із матеріалів знищеної цивільної
справи Київського районного суду м.
Одеси № 2-651/2001 р., яка не містить копію
позовної заяви ОСОБА_4, видно, що 24
травня 2001 року судом першої інстанції
було ухвалено рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про зміну договору найму жилого
приміщення на підставі ст.. 107 ЖК
України. (а.с.16-18).

У вступній, описовій, мотивувальній та
резолютивній частині вказаного
рішення не зазначено, що
райадміністрація брала участь у справі
в якості відповідача.

Із матеріалів витребуваної цивільної
справи Київського районного суду м.
Одеси № 2-2300/11 вбачається, що на
підставі заяви представника ОСОБА_4
позовні вимоги останнього до
райадміністрації про зобов'язання
відкрити особистий рахунок на жиле
приміщення ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 13 вересня
2011 року залишено без розгляду (а.с. 174,
175).

Відсутність:

- у знищеній справі копії позовної
заяви ОСОБА_4 із викладенням обставин,
якими було обґрунтовано вимогу
позивача, та зазначення підстави
позову;

- тих самих сторін цивільного
процесу (зокрема, Київської
райадміністрації ОМР) у справах
№2-651/2001р. та № 2-2300/2011р.;

- у справі №2-2300/2011р. позовної
вимоги ОСОБА_4 до райадміністрації про
зобов'язання укласти окремий договір
найму жилого приміщення у зв'язку із
залишення її судом без розгляду,

не перешкодило апеляційному суду
Одеської області ухвалою від 25 січня
2012 року скасувати рішення Київського
районного суду м. Одеси від 29 вересня 2011
року в частині задоволення вимог
ОСОБА_4 про зобов'язання
райадміністрацію укласти окремий
договір найму із закриттям в цій
частині провадження у справі.

Разом з тим, та обставина, що вказана
ухвала апеляційного суду є чинною, не
дає підстави для скасування рішення
Київського районного суду м. Одеси від
11 березня 2014 року в частині
зобов'язання райадміністрації укласти
з ОСОБА_4 окремий договір найму та
закриття в цій частині провадження у
справі.

При цьому колегія суддів виходить з
того, що ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 13 вересня 2011 року, яка
також є чинною, вимоги ОСОБА_4 до органу
місцевого самоврядування про
зобов'язання укласти окремий договір
найму жилого приміщення залишено без
розгляду, що виключає застосування у
даній справі вимог п.2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, оскільки спір між сторонами
про той самий предмет не розглядався.

Крім того, на відміну від справи №2-2300/11,
де кожний з колишнього подружжя мав
право користуватися всім житлом,
порядок користування житлом між
сторонами у даній справі був
визначений рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 25 січня 2012
року.

Тобто, ОСОБА_4 у даній справі заявлено
вимоги з інших підстав, що також
перешкоджає закриттю провадженню у
справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Проте рішення суду підлягає зміні,
оскільки чинним законодавством не
передбачено укладення окремого
договору найму на підсобні приміщення
пропорційно займаній площі в квартирі
(ч. 2 ст. 63 ЖК України).

Крім того, за наявності правильного
рішення суду про задоволення вимоги
ОСОБА_4 про зобов'язання
райадміністрацію укласти з ним окремий
договір найму, яке для органу місцевого
самоврядування є обов'язковим для
виконання, інша вимога позивача про
розподіл особового рахунку без згоди
ОСОБА_3 є зайвою та охоплюється
попередньою вимогою.

Керуючись ст. ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4
ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 11 березня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_4 до Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
ОСОБА_3 про зобов'язання укласти
окремий договір найму, розділити
рахунки та усунення перешкод
задовольнити частково.

Зобов'язати Київську районну
адміністрацію Одеської міської ради
укласти з ОСОБА_4 окремий договір найму
на жилу кімнату площею 10, 5 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
ОСОБА_4 в користуванні містами
загального користування: ванною,
коридором, кухнею в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області
Г.Я.
Колесніков