Справа №461/5800/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року
Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого - судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Департаменту житлового господарства
та інфраструктури Львівської міської
ради про визнання права користування
та зобовязання до вчинення дій,

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до Департаменту житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради, в якому
просять визнати за ними право
користування житловими приміщеннями -
квартирами АДРЕСА_1, та зобов'язати
відповідача видати їм ордер на вказані
квартири.

В обґрунтування позову
покликаються на те, що у 1993 році ОСОБА_1
як такій, що перебувала у трудових
відносинах з Управлінням служби
безпеки України у Львівській області,
разом зі своєю сім'єю - синами ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, у зв'язку з виконанням
службових обов'язків і відсутністю
місця для проживання, була поселена у
квартири АДРЕСА_1, при цьому дозвіл на
проживання у вказаних приміщеннях
ОСОБА_1 отримала від Управління служби
безпеки України у Львівській області.
Факт заселення позивачів у вищезгадані
квартири підтверджується рішеннями
Галицького районного суду м.Львова
від30.12.2011р., ухвалою Апеляційного суду
Львівської області від 27.03.2013р. та
рішенням Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.10.2013р. 11.02.2014р. ОСОБА_1
звернулась із заявою на адресу
відповідача щодо видачі ордеру та
укладення договору найму, однак жодної
відповіді відповідачем не було надано.

Позивач ОСОБА_1 та представник
позивачів в судовому засіданні позов
підтримали, дали пояснення, аналогічні
доводам, викладеним у позовній заяві.
Просять позов задоволити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов заперечив з
підстав, викладених у письмових
запереченнях. Просить відмовити в
задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.53 ЖК України, жилі
приміщення в будинках громадського
житлового фонду надаються громадянам
за спільним рішенням органу
відповідної організації та її
профспілкового комітету з наступним
повідомленням виконавчому
комітетові відповідно районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів про
надання жилих приміщень для заселення.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачами не надано суду жодного
письмового доказу, який би
підтверджував факт перебування ОСОБА_1
у трудових відносинах з Управлінням
служби безпеки України у Львівській
області, факт отримання дозволу на
проживання у квартирі АДРЕСА_1, а також
не довела обґрунтованість позовних
вимог іншими засобами доказування.

Суд відхиляє покликання позивачів
на рішення судів, зокрема на рішенням
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.10.2013 року, в обґрунтування
позовних вимог, оскільки даними
рішеннями жодним чином не встановлений
факт отримання позивачами
вищезгаданих квартир у постійне
користування, та більше того у рішенні
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.10.2013 року вказується, що
квартира АДРЕСА_1 була надана сім'ї
ОСОБА_1 для тимчасового користування.

Згідно ч.ч.2 та 3 ст.818 ЦК України,
тимчасові мешканці не мають
самостійного права користування
житлом та повинні звільнити житло
після спливу погодженого з ними строку
проживання або не пізніше семи днів від
дня пред'явлення до них наймачем або
наймодавцем вимоги про звільнення
помешкання.

Окрім того, позивачами не надано
жодного доказу стосовно визначення
власника цих приміщень.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, з урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до переконання про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог, оскільки позивачем не
подано жодного належного доказу на
підтвердження обставин, викладених у
позові, а також доводи позивачів
спростовані представником
відповідача, тобто такі не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні.

Керуючись ст.ст.3-11,60,88, 212-215 ЦПК України,
суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10-ти днів
після його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Стрельбицький В.В.