РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13072/13-ц

пр. № 2/759/314/14

26 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Лопатюк
Н.Г.,

при секретарі
Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4; треті особи: Комунальне
підприємство «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва»,
Святошинське РУГУ МВС України в м.
Києві про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди в користуванні
квартирою і за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1; треті особи:
Святошинський РВ ДМС ГУ ДМС України в м.
Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

В С Т
А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позвом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4; треті особи:
КП «ДУОЖФ Святошинського району м.
Києва», Святошинське РУГУ МВС України в
м. Києві про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди в користуванні
квартирою.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
його родичі, а саме: батько - ОСОБА_2,
мати - ОСОБА_3 та брат - ОСОБА_4, постійно
перешкоджають йому проживати в
АДРЕСА_1.

15.05.2013 року, відповідачі за допомогою
фізичної сили вигнали його з спірної
квартири, в якій він зареєстрований, і
не впускають його проживати в
зазначеній квартирі по теперішній час.

Крім того, останні не віддають йому
ключі від квартири, що зафіксовано в
реєстрі №17664 Святошинського РУГУ МВС
України в м. Києві, куди він звертався з
відповідною заявою.

Незважаючи на неодноразові звернення
до дільничого інспектора міліції,
відповідачі продовжують перешкоджати
йому проживати в спірній квартирі, в
якій він зареєстрований.

У зв'язку з цим, він примусово змушений
тимчасово проживати в іншому житловому
приміщенні.

На підставі наведеного, позивач був
змушений звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав та
просить суд ухвалити рішення, яким
вселити його в спірну квартиру та
зобов'язати відповідачів не чинити
йому перешкоди в користуванні даною
квартирою.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1; треті особи:
Святошинський РВ ДМС ГУ ДМС України в м.
Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивував тим, що в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованими є
наступні особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та їх
батьки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Спірна квартира була придбана ним та
батьками, у рівних частках - по 1/3
частині кожному, на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 29 серпня
2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за №1986.

Відповідач за зустрічним позовом у
вказаному житловому приміщенні був
зареєстрований зі згоди батьків, які
були співвласниками квартири на момент
реєстрації.

На підставі договору дарування 2/3
часток квартири від 15 липня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за №1031, батьки, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, подарувати йому, ОСОБА_4 2/3
частки спірної квартири.

Таким чином, він є єдиним власником
спірної квартири, що додатково
підтверджується витягом про державну
реєстрацію прав від 03.09.2012 року №35371113
та витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 15.07.2013
року №6234973.

Відповідач за зустрічним позовом, з
моменту реєстрації в спірній квартирі
фактично не проживав у ній жодного дня,
про що свідчить ряд відповідних актів.

Крім того, останній проживає разом зі
своєю дружиною за іншою адресою.

Отже, він вважає подальшу реєстрацію
постійного місця проживання
відповідача за зустрічним позовом в
спірній квартирі - недопустимою,
оскільки останній створює йому
перешкоди в користуванні власністю,
фактично не проживає в квартирі з
моменту її придбання, своєю
протиправною поведінкою перешкоджає в
користуванні майномі йому, і батькам, у
зв'язку з чим існує реальна потреба у
визнанні відповідача за зустрічним
позовом таким, що втратив право
користування спірною квартирою.

На підставі наведеного, позивач за
зустрічним позовом просить суд на
підставі ст.405 ЦК України ухвалити
рішення, яким визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач за
основним позовом свої позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив суд
їх задовольнити, проти задоволення
зустрічних позовних вимог - заперечуав
в повному обсязі.

Відповідачі за основним позовом та
представник ОСОБА_4 проти задоволення
вимог ОСОБА_1 - заперечували в повному
обсязі, та просили суд задовольнити
зустрічний позов ОСОБА_4

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явились, про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, а тому суд вважає за
можливе розглядати справу у
відсутності останніх.

Вислухавши пояснення позивача за
основним позовом, відповідачів за
основним позовом, представника
відповідача за основним позовом,
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи у
їх сукупності та співставленні, повно і
всебічно з'ясувавши фактичні обставини
даної справи, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішенню спору по суті, суд
дійшов до висновку про наявність
законних підстав для задоволення
основного позову, а також про
необхідність відмовити в задоволенні
зустрічного позову, зважаючи на
наступне.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що власником
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, що
підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 29 серпня
2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за №1986,
витягом про державну реєстрацію прав
від 03.09.2012 року №35371113, договором
дарування 2/3 часток квартири від 15
липня 2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за №1031, і
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 15.07.2013 року №6234973
(а.с.63 - копія договору купівлі-продажу
квартири; а.с.64 - копія витягу про
державну реєстрацію прав; а.с.65 - копія
договору дарування 2/3 часток квартири;
а.с.66 - копія витягу з державного
реєстру речових прав).

З довідки за формою №3, копія якої
міститься в матеріалах справи,
вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрованими є наступні особи:
ОСОБА_4 (власник особового рахунку),
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 (батько),
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_4
та ОСОБА_1 (брат), ІНФОРМАЦІЯ_5, які
зареєстровані в спірній квартирі 04.10.2012
року (а.с.62 - копія довідки за формою №3).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 17 грудня 2013 року,
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_1; третя особа: Святошинський
РВ ГУ ДМС України в м. Києві про
зобов'язання не чинити перешкоди,
зняття з реєстраційного обліку та
виселення (а.с.88 - копія рішення суду).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
06 лютого 2014 року, апеляційну скаргу
ОСОБА_4 - відхилено, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 17 грудня 2013 року - залишено без змін
(а.с.89-91 - копія ухвали суду).

Отже, як пояснив в судовому засіданні
позивач за основним позовом, його
родичі, а саме: батько, мати та брат,
перешкоджають йому проживати в
АДРЕСА_1.

15.05.2013 року, відповідачі за допомогою
фізичної сили вигнали його з спірної
квартири, в якій він зареєстрований, і
не впускають його проживати в
зазначеній квартирі по теперішній час.

Дійсно, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 неодноразово звертався
до Святошинського РУГУ МВС України в м.
Києві з відповідними заявами про те, що
його рідні йому перешкоджають
користуватись квартирою, в якій він
зареєстрований (а.с.39, 40 - висновки).

Виходячи зі змісту ч.1 ст.156 ЖК України,
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Частиною четвертою вищезазначеної
статті визначено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
особи, зазначені в частині другій
статті 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх дітьи і батьки. Членами
сім'ї наймача може бути визнано й інших
осіб, якщо вони постійно проживають
разом з наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.64 ЖК
України, якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Таким чином, в ході судового розгляду
достовірно встановлено, що позивач за
основним позовом ОСОБА_1 з 04.10.2012 року
зареєстрований в спірній квартирі,
члени його сім'ї - відповідачі у справі
дійсно перешкоджали останньому в
користуванні квартирою та проживанні у
ній, у зв'язку з чим останній змушений
тимчасового проживати за іншою
адресою, неодноразово звертався з
цього приводу до Святошинського РУГУ
МВС України в м. Києві, що знайшло своє
підтвердження в ході судового
розгляду, а тому суд дійшов до висновку,
що вимоги позивача за основним позовом
є обгрунтованими, законними,
підтвердженими в ході розгляду справи,
а тому підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, суд виходив з
наступного.

В ході судового розгляду достовірно
встановлено, що позивач за зустрічним
позовом, ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу квартири від 29 серпня
2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за №1986,
витягом про державну реєстрацію прав
від 03.09.2012 року №35371113, договором
дарування 2/3 часток квартири від 15
липня 2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за №1031, і
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 15.07.2013 року №6234973.

Як пояснив позивач за зустрічним
позовом в судовому засіданні, спірна
квартира була придбана ним та батьками,
у рівних частках - по 1/3 частині кожному,
що знайшло своє підтвердження в ході
судового розгляду.

Також пояснив, що відповідач за
зустрічним позовом у вказаному
житловому приміщенні був
зареєстрований зі згоди батьків, які
були співвласниками квартири на момент
реєстрації. На підставі договору
дарування 2/3 часток квартири від 15
липня 2013 року, батьки подарувати йому,
ОСОБА_4 2/3 частки спірної квартири.
Відповідач за зустрічним позовом, з
моменту реєстрації в спірній квартирі,
фактично не проживав у ній жодного дня,
про що свідчить ряд відповідних актів.

На підставі наведеного, позивач за
зустрічним позовом просить суд на
підставі ст.405 ЦК України ухвалити
рішення, яким визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Однак, виходячи зі змісту ст.405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як вбачається з довідки за формою №3,
копія якої міститься в матеріалах
даної справи, ОСОБА_1 був
зареєстрований в спірній квартирі
04.10.2012 року.

Позивач за зустрічним позовом
посилається на те, що відповідач
ОСОБА_1, з моменту реєстрації в спірній
квартирі, фактично не проживав у ній
жодного дня, про що свідчить ряд
відповідних актів.

Отже, як вбачається з ряду відповідних
актів, копії яких додано позивачем за
зустрічним позовом до його зустрічної
позовної заяви, вони складені 15 жовтня
2013 року, 19 грудня 2013 року та 17 лютого 2014
року, про те, що при відвідуванні
спірної квартири ОСОБА_1 в квартирі не
встановлено, особистих речей не було
(а.с.68,69,70 - копія актів).

Однак, проаналізувавши матеріали
справи у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що зазначені акти є
неналежним доказом у справі, оскільки
ще 27 серпня 2013 року позивач за основним
позовом ОСОБА_1 звернувся до
Святошинського районного суду м. Києва
з відповідною позовною заявою про його
вселення до спірної квартири та
зобов'язання відповідачів не чинити
йому перешкоди в користування житловим
приміщенням.

Таким чином, позивач за зустрічним
позовом просить суд на підставі ст.405 ЦК
України ухвалити рішення, яким визнати
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, однак як достовірно
встановлено в ході судового розгляду,
ОСОБА_1, як член сім'ї власника спірної
квартири має повне право на
користування цим житловим приміщенням
відповідно до закону, не проживав в
спірній квартирі у зв'язку з тим, що
йому чинили перешкоди в користуванні
житловим приміщенням, а не без поважних
причин, крім того, з дати реєстрації
останнього в спірній квартирі до
звернення до суду з позовною заявою про
вселення та усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням не
пройшов один рік, у зв'язку з чим вимоги
позивача за зустрічним позовом є
необгрунтованими, не грунтуються на
законі, не підтверджені належними
доказами, а тому суд дійшов до висновку
про відсутність законних підстав для
їх задоволення.

На підставі наведеного та керуючись
ст.405 ЦК України, ст.ст.9, 64 ч.2,3, 156 ч.1 ЖК
України, ст.10, 11, 57-61, 208-209, 212-215, 292-294 ЦПК
України,-

В И Р І Ш И В:

Основний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4; треті особи: Комунальне
підприємство "Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва",
Святошинське РУГУ МВС України в м.
Києві про вселення та зобов'язання не
чинити перешкоди в користуванні
квартирою - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ідентифікаційний номер в матеріалах
справи не міститься, в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_9, не чинити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6 перешкод в користуванні
вказаною квартирою.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1; треті особи:
Святошинський РВ ДМС ГУ ДМС України в м.
Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: