Ухвала іменем україни 03 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В. суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Головного управління Міністерства
доходів, Управління Державної
казначейської служби України у м.
Донецьку Донецької області про
відшкодування шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє
ОСОБА_5, на рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 25 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 27 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом про відшкодування шкоди
у вигляді упущеної вигоди. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що між ОСОБА_4 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Банк Фамільний»
(далі - ТОВ «Банк Фамільний»),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк
Фамільний» (надалі - ПАТ «Банк
Фамільний»), було укладено угоду про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку від 25 січня 2008 року (далі - Угода-1),
договір про внесення змін до угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку від 26 березня 2007 року (далі −?
Угода-2) (відповідно до вказаного
договору в Угоді-2 було змінено
сторону-інвестора на ОСОБА_4.), договір
про внесення змін до угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку від 15 грудня 2005 року (далі −?
Угода-3) (відповідно до вказаного
договору в Угоді-3 було змінено
сторону-інвестора на ОСОБА_4.), договір
про внесення змін до угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку від 26 вересня 2005 року (далі -
Угода-4) (відповідно до вказаного
договору в Угоді-4 було змінено
сторону-інвестора на ОСОБА_4.), договір
про внесення змін до угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку від 28 січня 2005 року (далі −?
Угода-5) (відповідно до вказаного
договору в Угоді-4 було змінено
сторону-інвестора на ОСОБА_4.).

Згідно з угодами банк прийняв від
ОСОБА_4 вклади та зобов'язувався
щомісяця виплачувати заявнику
проценти на вклади. При нарахуванні та
виплаті зазначених процентів на вклад
за угодами банк незаконно, у якості
податкового агента позивача, утримував
податок з доходів фізичних осіб із суми
нарахованих процентів та безпідставно
сплачував їх до місцевого бюджету м.
Донецька.

ОСОБА_4 вимагав повернути податок з
доходів фізичних осіб, безпідставно
утриманий та сплачений до місцевого
бюджету м. Донецька податковим агентом
ПАТ «Банк Фамільний» із процентів,
нарахованих ОСОБА_4 за вищезазначеними
угодами, у сумі 404 609 грн 07 коп.

Таким чином, позивач зазнав шкоди
(збитків) у вигляді неотримання
доходів, які міг би реально одержати за
звичайних обставин, якби його право не
було порушене внаслідок бездіяльності
відповідачів (упущена вигода), у
розмірі 79 602 грн 97 коп. Просив суд
стягнути грошові кошти у сумі

79 602 грн 97 коп. на відшкодування шкоди
(збитків), заподіяної незаконною
бездіяльністю відповідачів.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 27 лютого 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд,
відмовляючи в задоволенні позову,
виходив із того, що позивач не надав
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що відповідач
своїми неправомірним діями, зокрема
невчасним поверненням надмірно
сплачених коштів у вигляді податку з
доходів фізичних осіб, завдав йому
збитків у вигляді упущеної вигоди.

Такі висновки є обґрунтованими та
відповідають матеріалам справи.

Судами встановлено, що
між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк Фамільний»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Фамільний», було укладено наступні
правочини:

- 25 січня 2008 року було укладено угоду
про залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку (далі - «Угода- 1»);

- 26 березня 2007 року було укладено
договір про внесення змін до угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку (далі - «Угода-2»). Відповідно до
вказаного договору в Угоді-2 було
змінено сторону-інвестора на ОСОБА_4;

- 15 грудня 2005 року укладено договір про
внесення змін до угоди про залучення
коштів на умовах субординованого боргу
до капіталу банку (далі - «Угода-3»),
відповідно до вказаного договору в
Угоді-3 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4.);

- 26 вересня 2005 року було укладено
договір про внесення змін до Угоди про
залучення коштів на умовах
субординованого боргу до капіталу
банку (далі - «Угода-4»). Відповідно до
вказаного договору у Угоді-4 було
змінено сторону-інвестора на ОСОБА_4;

- 28 січня 2005 року укладено договір про
внесення змін до угоди про залучення
коштів на умовах субординованого боргу
до капіталу банку (далі - «Угода-5»).
Відповідно до вказаного договору в
Угоді-4 було змінено сторону-інвестора
на ОСОБА_4

Згідно з угодами банк прийняв від
ОСОБА_4 вклади та зобов'язувався
щомісяця виплачувати заявнику
проценти на вклади. При нарахуванні та
виплаті зазначених процентів на вклад
за угодами банк незаконно, у якості
податкового агента позивача, утримував
податок з доходів фізичних осіб із суми
нарахованих процентів та безпідставно
сплачував їх до місцевого бюджету м.
Донецька.

Постановою Донецького
окружного адміністративного суду від 30
травня 2012 року у справі № 2а/0570/887/2012,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 30 липня 2012 року, визнано незаконною
бездіяльність Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька та Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Донецьку щодо розгляду заяви позивача
від 24 листопада 2011 pоку про повернення
надмірно сплаченого податку з доходів
фізичних осіб із процентів,
нарахованих за угодами, а також
задоволені позовні вимоги про
стягнення з місцевого бюджету м.
Донецька безпідставно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 404 609 грн 07 коп.

Після того, як позивач
отримав виконавчий лист на виконання
постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 30 травня 2012
року у справі № 2а/0570/887/2012, 08 жовтня 2012
року він подав його на виконання до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Донецькій області.

Виконання за цим
судовим рішенням було зупинено до
розгляду справи судом касаційної
інстанції.

Звертаючись до суду, ОСОБА_4 указував на
те, що у випадку, якби відповідачі діяли
відповідно до закону та, виконуючи свої
обов'язки, згідно із п. 43.5 статті 43
Податкового кодексу України
підготували та подали не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви (тобто до 15
грудня 2011 року) для виконання
відповідному органові, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, висновок про повернення
відповідних сум коштів з відповідного
бюджету за заявою позивача від 24
листопада 2011 року, то позивач отримав
би із бюджету суму надмірно сплаченого
податку з доходів фізичних осіб із
процентів, нарахованих за угодами, у
розмірі 404 609 грн 07 коп.

Проте, оскільки у результаті
незаконної бездіяльності відповідачів
позивач не отримав вказані грошові
кошти, то він також не отримав доходи,
які міг би реально одержати за
звичайних обставин, якби його право не
було порушене (упущена вигода). Зокрема,
позивач міг би зазначені грошові кошти
надати будь-якому українському банку у
вигляді вкладу (депозиту) та отримувати
проценти (відсотки) за таким вкладом.

Відповідно до наведеного позивачем
розрахунку він міг би отримати у період
з 01 січня 2012 року по 31 січня 2013 року суму
процентів (відсотків) за таким вкладом
у розмірі 79 602 грн 97 коп., яку вважає
упущеною вигодою.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Доведення факту завдання реальних
збитків та втрати доходів, які б особа
могла отримати, якщо її право не було б
порушено, а також причинний зв'язок між
цією шкодою та діями відповідача в силу
ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на
позивача.

Таким чином, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
позивачем не доведено суду наявності
збитків та упущеної вигоди,
спричинених унаслідок неправомірних
дій відповідача, оскільки доводи
позивача ґрунтуються на припущеннях,
на яких відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування ґрунтуватись не
може.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної
скарги висновків суду першої
інстанції, з якими погодився й
апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК
України визначено, що суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно
та всебічно з'ясовано дійсні обставини
справи, надано належну оцінку зібраним
у ній доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 27 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська Судді: В.С.
Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана О.В.
Умнова