Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1738/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ябчик Н. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.06.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді :
Авраменко Т.М.

суддів :
Суровицької Л.В., Чельник О.І.,

при секретарі :
Крисановій Ю.О.

за участю позивача і представників
відповідачів

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Макариського
навчально-виховного комплексу
«Дошкільний навчальний заклад -
загальноосвітня школа 1-11 ступенів»,
відділу освіти Знам'янської районної
державної адміністрації про
скасування наказів та відшкодування
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до
Макариського навчально-виховного
комплексу «Дошкільний навчальний
заклад - загальноосвітня школа 1-11
ступенів», відділу освіти Знам'янської
районної державної адміністрації про
скасування наказів та відшкодування
моральної шкоди.

Зазначала, що проживає в
м.Знам'янка та працює в школі с.Макариха
Знам'янського району тривалий час,
добиралася на роботу громадським
транспортом, з 2011 року автобусні рейси
до с. Макариха почали виконуватися
двічі на тиждень, тому педагогічних
працівників та дітей до школи почав
підвозити шкільний автобус. З жовтня 2013
року шкільний автобус до с.Макариха
припинив їздити з невідомих їй причин.

В.о. директора школи 04 грудня 2013
року видано наказ №61-к про утримання з
неї заробітної плати з тих причин, що
вона не вичитала уроки.

Просила скасувати зазначений
наказ, як незаконний та стягнути на її
користь на відшкодування моральної
шкоди 10000 грн.

Під час розгляду справи уточнила
позов, просила скасувати також наказ
директора школи про вирахування
заробітної плати з 08 січня 2014 року по 11
січня 2014 року,з 16 грудня 2013 року по 31
грудня 2013 року та наказ начальника
відділу освіту про оголошення їй
догани за відсутність на роботі.

Рішенням Знам'янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено. Суд
встановив, що факт порушення трудової
дисципліни: відсутність позивача на
роботі без поважних причин з 16 грудня
2013 року по 31 грудня 2013 року та з 08 січня
2014 року по 11 січня 2014 року мали місце і
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
проведено у відповідності з нормами
трудового законодавства.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що на роботі вона була
відсутня з поважної причини, оскільки
відповідачі не виконують вимоги закону
щодо регулярного безоплатного
підвезення у сільській місцевості до
місця роботи і додому педагогічних
працівників.

В засіданні апеляційного суду
позивач підтримала доводи апеляційної
скарги, а представники відповідачів
просили відхилити апеляційну скаргу,
оскільки рішення суду є законним і
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України
за порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
стягнення у вигляді догани.

При вирішенні питання про
правомірність притягнення працівника
до дисциплінарної відповідальності
підлягає з'ясуванню, в чому конкретно
проявилось порушення трудової
дисципліни, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом, передбачені
статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і
порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи правомочним
органом накладено дисциплінарне
стягнення, чи не закінчився для цього
встановлений строк, чи не
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при обранні виду
стягнення ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Матеріалами справи
підтверджується, що позивач ОСОБА_2
призначена на посаду вчителя з 17
вересня 2004 року наказом начальника
відділу освіти (а.с.139). З посадовою
інструкцією вчителя позивач
ознайомлена під розписку (а.с.46-49).

Наказом в.о. начальника відділу
освіти Знам'янської районної державної
адміністрації №4-к від 10 січня 2014 року (
виконання обов'язків начальника
відділу покладено розпорядженням
голови Знам'янської районної державної
адміністрації від 29 жовтня 2013 року
№111-к а.с.140) за порушення трудової
дисципліни, яке полягало у відсутності
на роботі без поважних причин з 17 по 31
грудня 2013 року, з 08 січня по 09 січня 2014
року, оголошено догану (а.с.24).

Факт відсутності на роботі
позивача в зазначений період
підтверджується поясненнями ОСОБА_2
(а.с.87), актами про неявку на роботу
(а.с.59-74), відсутністю записів у класних
журналах про проведення уроків (а.с.25).

Суд дав належну правову оцінку
наказу відділу освіти про притягнення
позивачки до дисциплінарної
відповідальності та відповідно до ст.212
ЦПК України доказам, які підтверджують
вчинення нею дисциплінарного
проступку. Передбачені законом
підстави для переоцінки доказів
апеляційним судом відсутні.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Не заперечуючи факту
відсутності на роботі в зазначені дні,
позивач підставою для скасування
наказу про оголошення догани зазначає
те, що на роботі вона була відсутня з
поважної причини, оскільки
відповідачі не забезпечили її
транспортом для перевезення до місця
роботи і додому.

Погодитися з такими доводами
позивача не можна. Права педагогічних
працівників передбачені ст.55 Закону
України «Про освіту».

Позивач проживає в м.Знам'янка,
відстань до с.Макариха становить 25 км,
в навчальному закладі навчається 23
учні та перебуває 11 дошкільнят.

Розпорядженням голови
Знам'янської районної державної
адміністрації від 13 вересня 2012 року
№469-р визначені території
обслуговування, які закріплені за
навчальними закладами, з якого
вбачається, що с.Макариха та
с.Новопокровка закріплені за
Макариським навчально-виховним
комплексом «Дошкільний навчальний
заклад - загальноосвітня школа 1-11
ступенів (а.с.36), тому шкільний автобус
повинен здійснювати підвезення дітей
та педагогічних працівників до школи з
саме з цих населених пунктів.

Відповідачі приймали заходи та
організовували підвезення вчителів із
міста до школи, в жовтні 2013 року
шкільний автобус зламався, до цього
часу не відремонтований.

Зазначені обставини не
звільняють позивача від обов'язку
виконувати покладені на неї трудовим
договором обов'язки, внаслідок
невиходу на роботу з 17 по 31 грудня 2013
року уроки, передбачені розкладом, в
грудні 2013 року були позивачем не були
вичитані та записані (а.с.25).

При вирішенні спору суд правильно
застосував норми матеріального права,
зокрема, ч.1 ст.14 Закону «Про освіту»,
пункти 1.1.7, 1.3, 1.3.7 галузевої угоди між
Міністерством освіти та науки, молоді
та спорту України та ЦК Профспілки
працівників освіти і науки України на
2011-2015 роки, п.8.1.3 між відділом освіти
Знам'янської районної державної
адміністрації та районною організації
профспілки працівників освіти та науки
на 2013-2015 роки, якими передбачено вжиття
заходів для забезпечення у сільській
місцевості регулярного безкоштовного
підвезення до місця навчання і додому
дітей дошкільного віку, учнів та
педагогічних працівників та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність її на роботі без поважних
причин.

Доводи апеляційної скарги такого
висновку суду не спростовують. Позивач
не оспорює того факту, що вона не
виходила на роботу також і в ті дні,
коли до села їздив рейсовий автобус.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Видачею наказу №61-к від 04 грудня 2013
року про невиплату заробітної плати за
03 грудня 2013 року та наказу №2-к від 13
січня 2014 року про невиплату заробітної
плати з 08 січня по 11 січня 2014 року в
зв'язку з відсутністю ОСОБА_2 на роботі
її права не порушено, оскільки за дні
відсутності на роботі без поважних
причин заробітна плата не
виплачується.

Факт невиходу на роботу в ці дні
позивач не оспорює. Відсутність на
роботі в зазначений період
підтверджується табелем обліку
робочого часу за грудень 2013 року та
січень 2014 року (а.с.38,138). З довідки
бухгалтерії відділу освіти вбачається,
що за ці дні на підставі табелів обліку
робочого часу заробітна плата позивачу
не нараховувалася і не виплачувалася
(а.с136-137).

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог про скасування наказів
№4-к від 10 січня 2014 року, №61-к від 04
грудня 2013 року, №2-к від 13 січня 2014 року
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону. Правильним є рішення
суду і в частині відмови в позові про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки факт порушення позивачем
трудової дисципліни мав місце. Підстав
для зміни або скасування рішення суду
в цій частині не встановлено.

Заробітна плата з 17 грудня 2013
року по 31 грудня 2013 року позивачу була
нарахована та виплачена. Наказом № 128
від 30 грудня 2013 року зобов'язано
бухгалтерію відділу освіти утримати із
заробітної плати позивача виплачені їй
за цей період кошти ( а.с.25). Наказ
виконано і утримання із заробітної
плати проведено в січні 2014 року
(а.с.136-137).

Колегія суддів вважає, що
заробітна плата за період з 17 грудня по
31 грудня 2013 року виплачена позивачу
безпідставно, оскільки вона в
зазначені дні була відсутня на роботі
без поважних причин (а.с.24), разом з тим
нормами закону не передбачено
повернення працівником підприємству
зайво виплачених коштів, крім випадків,
встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215
ЦК України.

За змістом ст. 127 КЗпП України
повернення підприємству зайво
виплачених коштів можливо для
повернення авансу, виданого в
рахунок заробітної плати; для
повернення сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок; для
погашення невитраченого і своєчасно не
поверненого авансу, виданого на
службове відрядження або переведення
до іншої місцевості; на господарські
потреби, якщо працівник не оспорює
підстав і розміру відрахування,при
звільненні працівника до закінчення
того робочого року, в рахунок якого він
вже одержав відпустку, за невідроблені
дні відпустки; при відшкодуванні шкоди,
завданої з вини працівника
підприємству, установі, організації
(стаття 136 КЗпП України).

Відповідно до п.24 постанови
Пленуму Верховного Суду України
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року №13 «Про
практику розгляду судами
законодавства про оплату праці» при
вирішенні спорів, пов'язаних із
застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають
враховувати, що:

1) вимоги про повернення працівником
авансу, виданого в рахунок заробітної
плати, і сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок, а також
погашення невитраченого і своєчасно не
поверненого авансу, виданого на
службове відрядження, переведення до
іншої місцевості чи на господарські
потреби, розглядаються судами в тому
разі, коли роботодавець не має
можливості провести відрахування із
заробітної плати у зв'язку з тим, що
працівник оспорює підстави і розмір
останнього, або минув місячний строк
для видання відповідного наказу
(розпорядження), або з інших причин. До
лічильних помилок належать
неправильності в обчисленнях,
дворазове нарахування заробітної
плати за один і той самий період тощо.
Не можуть вважатися ними не пов'язані з
обчисленнями помилки в застосуванні
закону та інших нормативно-правових
актів, у тому числі колективного
договору;

2) не утримані при звільненні суми за
невідпрацьовані дні використаної
працівником відпустки не можуть бути
стягнені з нього судом у тому разі, коли
трудовий договір припинено з підстав,
зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст. 36, пунктах
1, 2, 5 ст. 40 КЗпП, а також при направленні
на навчання та у зв'язку з виходом на
пенсію. Роботодавець може звернутися
із зазначеними вимогами до суду
стосовно до правил ч. 2 ст. 233 КЗпП
протягом одного року з дня виникнення
права на відрахування відповідних сум.

Наведене свідчить, що заробітна
плата позивачу з 17 грудня по 31 грудня 2013
року виплачена не через лічильну
помилку, а в зв'язку з неправомірним
нарахуванням її в період прогулу за
відсутності недобросовісності з боку
позивача.

Також ст. 1212 ЦК України зобов'язує
особу, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
повернути потерпілому це майно.

При цьому ст. 1215 ЦК України
встановлює, що не підлягає поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Позивач не подавала заяви про
утримання із її заробітку виплаченої з
17 грудня по 31 грудня 2013 року заробітної
плати, тому наказ № 128 від 30 грудня 2013
року в частині утримання заробітної
плати з ОСОБА_2 є незаконним і підлягає
скасуванню.

В постанові Верховного суду
України від 22 січня 2014 року № 6-151 цс 13
сформульована обов'язкова для всіх
судів України правова позиція:
«Безпідставно набуті особою кошти, що
належать до виплат встановлених
абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК
України, за відсутності рахункової
помилки з боку особи, яка добровільно
провела їх виплату, та факту
недобросовісності набувача, не
підлягають поверненню».

В зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального
права рішення суду першої інстанції
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України в
частині відмови в скасуванні наказу
№128 від 30 грудня 2013 року щодо ОСОБА_2
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309,ст.313, ч.2
ст.314,ст.316 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати рішення
Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12 травня
2014 року в частині відмови в скасуванні
наказу №128 від 30 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_2

Скасувати наказ директора
Макариського навчально-виховного
комплексу «Дошкільний навчальний
заклад - загальноосвітня школа 1-11
ступенів» №128 від 30 грудня 2013 року в
частині утримання заробітної плати з
ОСОБА_2 з 16 грудня по 31 грудня 2013 року.

В іншій частині рішення суду
залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого суду спеціалізованого України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: