Дата документу 23.06.2014
Справа № 334/4224/14-ц
Провадження № 2/334/1921/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Єфремової Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа: управління з
питань земельних відносин Запорізької
міської ради про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

в с т а
н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
з позовом до відповідачів про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, зазначивши, що ОСОБА_1, є
власником 1/3 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних прибудов, на підставі
договору дарування від 23.04.1975 року.

Співвласниками інших частин будинку є
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 -
відповідачі по справі. Між
співвласниками будинку фактично
склався порядок користування та
володіння житловим будинком, згідно з
яким у користуванні позивача
знаходиться ізольоване приміщення
загальною площею 31,1 кв. м, у технічному
паспорті позначене як квартира № 2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ізольоване
приміщення, позначене у технічному
паспорті як квартира № 1, а ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 ізольоване приміщення,
позначене у технічному паспорті як
квартира № 3. Дані квартири у житловому
будинку відокремлені один від одного,
квартири обладнані окремими виходами.
Однак, протягом певного часу між
співвласниками йдуть постійні сварки з
приводу будівництва відповідачами
самовільних будівель на відведеній
земельній ділянці позивача. Так,
ОСОБА_3 здійснив самовільну прибудову
літ.А-2 загальною площею 30, 6м , переніс
паркан. Родиною ОСОБА_6 був знесений
паркан, а замість нього на проході
позивача була зведена будівля за літ. Г
загальною площею 27, 5 м , стіна яка
розташована майже біля дверей
позивача. Дані споруди не дають
можливості позивачу провести до свого
будинку воду, опалення та інші
комунікації. А у 2013-2014 роках на
земельній ділянці відповідачі
перекрили доступ до неї позивачці та
насадили під вікнами позивачки
виноград, зрубали дерева позивача, чим
порушили права позивача.

Крім того, ОСОБА_1 в позові зазначила,
що рішенням Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 10.12.1987р. справа № 2-2598/87
було встановлено порядок користування
земельною ділянкою у АДРЕСА_1, між
ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, та в
примусовому порядку було виконано це
рішення та визначено межі земельних
ділянок.

Позивачка вважає, що до спадкоємців
частини житлового будинку, а це є діти
ОСОБА_7 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, діти ОСОБА_8 -
ОСОБА_4, ОСОБА_5 перейшло право
власності або право користування
земельною ділянкою, на тих самих умовах
і в тому ж обсязі, що були у попередніх
землекористувачів.

Проте, відповідачі не виконують
рішення суду від 10.12.1987 року, та чинять
перешкоди у встановленні судом меж
земельної ділянки, у зв'язку з чим,
позивачка змушена була звернутися до
суду.

У судовому засіданні позивачка
уточнила свої вимоги до відповідачів
та просила суд зобов'язати
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_10 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, виділеної ОСОБА_11 відповідно
до рішення Ленінського районного суду
м. Запоріжжя № 22590 від 10.12.1987 року.
Зобов'язати відповідачів ОСОБА_3.
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 не чинити
перешкод у встановленні меж земельної
ділянки, відповідно до рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя № 22590 від 10.12.3987 року та
зобов'язати відповідачів звільнити від
насаджень земельні ділянки по АДРЕСА_1,
які були рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя № 22590 від
10.12.1987 року залишені у загальному
користуванні співвласників, а також
стягнути з відповідачів на користь
позивача понесенні судові витрати.

Представник позивачки ОСОБА_12 у
судовому засідання позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити
у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_5, яка є також
представником ОСОБА_4, та її
представник ОСОБА_13 заперечували проти
позову, просили відмовити у позові,
оскільки є рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 10.121987р.,
відповідно до якого встановлено
порядок користування земельною
ділянкою за вищевказаною адресою між
співвласниками будинку на той час
ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6. Наданий час
відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є
спадкоємцями після померлої ОСОБА_6.
Зазначене рішення суду виконане у
повному обсязі. Ніяких інших забудов
відповідачі не будували у зв'язку з чим,
не може бути ніяких перешкод для
позивача. Усі забудови були зроблені за
життя спадкодавців і ОСОБА_1 не
зверталася до суду з відповідними
позовами. На теперішній час взагалі
сплинув строк позовної давності для
пред'явлення такого позову.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_14
заперечувала позову, просила відмовити
у позові, оскільки є рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 10.121987р., відповідно до
якого встановлено порядок
користування земельною ділянкою за
вищевказаною адресою між
співвласниками будинку на той час
ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6. На даний час
відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 є
спадкоємцями після померлого ОСОБА_7.
До того ж, надала документи, що
підтверджують виконання даного
рішення.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву, просить суд
розглядати справу без його участі,
проти позову заперечує, оскільки
вважає його безпідставним та не
обґрунтованим.

Представник третьої особи - управління
з питань земельних відносин
Запорізької міської ради у судове
засідання не з'явився, але надав суду
письмові пояснення, з яких вбачається,
що відповідні спори не входять до
компетенції управління. Просять суд
розглядати справу без їх участі та
винести на власний розсуд.

Розглянувши матеріали справи
вислухавши пояснення сторін та
дослідивши надані суду письмові
докази, суд вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути зокрема:
визнання права; відновлення становища,
яке існувало до порушення.

Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін, і
сторони у справі мають рівні
права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно
до договору дарування ОСОБА_1 прийняла
дар 1/3 частини житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
прибудов, який розташований у АДРЕСА_1,
житлова площа всього будинку 59.39 :в.м.,
договір дарування від 23.04.1975 року,
посвідчений державним нотаріусом
Другої Запорізької державної
нотаріальної контори ОСОБА_15 та
зареєстрований в реєстрі за № 3412.

19.05.1975 р. зареєстровано право власності
в ЗМБТІ за ОСОБА_1 на 1/3 частини
житлового будинку у АДРЕСА_1, в
реєстрову книгу №2/22, запис №336.

У відповідності до рішення Ленінського
районного народного суду м. Запоріжжя
від 10.121987р. справа №2-2598/87 за позовом
ОСОБА_1 встановлено порядок
користування земельною ділянкою у
АДРЕСА_1, виділено ОСОБА_1 ділянка С-3,
площею-210,6 м2; ОСОБА_16 - ділянка С-1.
площею -236,2 м ; ОСОБА_6 і ОСОБА_9 - ділянка
С-2. площею -119.7 м ; ділянку С-4. площею -16,8
м2 залишено у загальному користуванні
між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і ОСОБА_9; ділянку
С-5, площею -17,5м? залишено у загальному
користуванні між ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_6
і ОСОБА_9. Рішення набрало законної сили
20.12.1987 р.

Згідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок№1127 від
14.11.1998 р. ОСОБА_9 належить 13/100 частини
житлового будинку у АДРЕСА_1,
зареєстровано в ЗМБТІ в реєстрову
книгу №2/22, запис №336 від 14.11.1988 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 06.12.1991 р. спадкоємцями
ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є син
ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5, які в рівних
частинах кожний прийняли спадщину, що
складається із 9/50 частини житлового
будинку у АДРЕСА_1, що находиться на
земельній ділянці розміром 600 кв.м, та
належав спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданим 14.11.1988 р. №1126.
Зареєстровано в ЗМБТІ в реєстрову
книгу №2/22, запис №336/5240 від 16.01.1992 р.(а.
с.98-99)

Рішенням Ленінського районної Ради
народних депутатів №319/17 від 14.11:1991 р.
було оформлено право власності на
житловий будинок літ.А та житлову
прибудову 12 за ОСОБА_3.

Рішенням Ленінського районної Ради
народних депутатів від 09.04.1992 р. змінено
ідеальні частки у житловому будинку у
АДРЕСА_1, та встановлено такі ідеальні
частки за ОСОБА_7 - 17/50 частини, ОСОБА_3 -
6/25 частини, ОСОБА_1 - 13/100 частини, ОСОБА_4
- 2/25 частини, ОСОБА_5 - 21/100 частини.

Таким чином, встановлено, що
правовідносини із змінами ідеальних
часток на житловий будинок у АДРЕСА_1
виникли 09 квітня 2002 року, тому до них
мають застосовуватися правила
Цивільного кодексу УРСР в ред. 1963р.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР в ред. 1963р.
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Згідно ст. 75 ЦК УРСР в ред. 1963р. позовна
давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 80 ЦК УРСР в ред. 1963р.
закінчення строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові.

Так само, передбачено і нормами чинного
ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України (чинного)
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України
(чинного), сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Протягом майже десяти років позивач
з позовом про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою до
суду не звертався, незважаючи на той
факт, що весь час вважав, що його права
порушуються з боку відповідачів з
приводу перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

Той факт, що ОСОБА_1 не знала про зміну
ідеальних часток у житловому будинку
у АДРЕСА_1 та її на необізнаність щодо
захисту своїх прав, спростовуються як
матеріалами справи, так й показами
сторін.

На підставі вищевикладеного, у
зв'язку із тим, що загальний строк
позовної давності для звернення до
суду за захистом свого цивільного
права та інтересу сплив, доказів
поважності його пропуску стороною
позивача не надано, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Отже висновки суду узгоджуються із
зібраними у справі доказами і не
суперечать

Керуючись ст. ст. 10, 11, 53,59, 60, 88, 143, 144,
212, 213 ЦПК України, ст.15,16 22, 257, 256 ЦК
України, ст..71,75,80 ЦК УРСР у ред.1968
року, суд

вирішив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: управління з питань земельних
відносин Запорізької міської ради про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Н.Ю.Козлова