У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2014 року
м. Київ Суддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Парінова І.К., розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Заводського
районного суду

м. Миколаєва від 25 вересня 2014 року та
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 21 липня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У серпні 2006 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання сина у
розмірі 1/4 частки усіх видів його
доходу та заборгованість по аліментам
за минулі роки у розмірі 10 000 грн,
мотивуючи вимоги тим, що з 14 вересня 2001
року по 28 жовтня 2003 року позивачка
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. Від подружнього
життя вони мають малолітнього сина,
який знаходиться на її утриманні,
відповідач участі у вихованні та
матеріальному забезпеченні дитини не
приймає та не надає коштів на утримання
дитини.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 вересня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь

ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі
1/4 частки заробітку, яка не може бути
меншою ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 08 серпня 2006 року,
і до повноліття дитини.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 21 липня

2014 року Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 вересня

2014 року змінено, шляхом виключення з
рішення суду посилання на те, що
відповідач уточнені позовні вимоги
визнав. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення

районного суду та апеляційного суду в
частині, якій залишено без змін рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 25 вересня 2014 року, та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження
слід відмовити з таких підстав.

За змістом ст. 335 ЦПК України, під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні судів
першої та апеляційної інстанції чи
відкинуті ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Із оскаржуваних рішень вбачається, що
вони відповідають вимогам
матеріального й процесуального права,
а викладені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують та не
викликають необхідності перевірки
матеріалів справи, у зв'язку з чим у
відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від

25 вересня 2014 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 21 липня 2014 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ І.К.
Парінова