Номер провадження: 22-ц/785/4266/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Мартинової К.П.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
домоволодінням, про встановлення факту
прийняття спадщини, про визнання права
власності на домоволодіння, за
апеляційною скаргою Одеської міської
ради на заочне рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 07
листопада 2014 року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 05 грудня 1954, відповідно до
рішення виконкому Одеської міської
Ради депутатів трудящих «Про відвід
земельних ділянок під індивідуальне
житлове будівництво» ОСОБА_5 під
індивідуальне житлове будівництво
була надана земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, запланований масив.

14 грудня 1954 року на ім'я ОСОБА_5 було
видано акт визначення меж за вказаною
адресою. Акт було видано головним
архітектором м. Одеси.

24 грудня 1954 року ОСОБА_5, у якості
забудовника уклала договір на право
будівництва будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою з
житловим управлінням виконавчого
комітету Одеської міської Ради
депутатів трудящих. Вказаний договір
посвідчений нотаріусом Одеської
державної нотаріальної контори, та
зареєстрований в реєстрі за № 1-2190.

ОСОБА_3 є єдиним рідним сином ОСОБА_5, за
час свого проживання вкладав кошти в
будівництво і обслуговування будинку.

Адміністрацією міста Одеси була
визначена адреса спірного
домоволодіння, як АДРЕСА_2.

На 1970 рік домоволодіння було повністю
відбудоване та мало наступні
показники: літ. «А» - житловий будинок,
який складається з: 1.Веранда - 18.6 кв. м.;
2.Ванна кімната - 3.6 кв. м.; 3.Туалет - 4.4 кв.
м.; 4.Прихожа - 11.0 кв. м.; 5.Житлова - 11.5 кв.
м.; 6.Житлова - 16.5 кв. м.. Всього по літ. «А»
- 65.6 кв. м.; Житлова площа - 28.0 кв. м.;
Підсобна площа - 37.6 кв. м. Літ. «Б» - літня
кухня; літ. «Д» - вбиральня; літ. «Е» -
гараж; № 1, 2, 4 - огорожа; вимощення.
Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці 666 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець
ОСОБА_5

Після її смерті залишилась спадщина, що
складається з домоволодіння АДРЕСА_2,
який складається з: 1.Веранда - 18.6 кв. м.;
2.Ванна кімната - 3.6 кв. м.; 3.Туалет - 4.4 кв.
м.; 4.Прихожа - 11.0 кв. м.; 5.Житлова - 11.5 кв.
м.; 6.Житлова - 16.5 кв. м. Всього по літ. «А»
- 65.6 кв. м.; Житлова площа - 28.0 кв. м.;
Підсобна площа - 37.6 кв. м.. Літ. «Б» -
літня кухня; літ. «Д» - вбиральня; літ.
«Е» - гараж; № 1, 2, 4 - огорожа; вимощення.
Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці 666 кв. м.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_3
прийняв спадщину, тобто в
передбаченому законом порядку і строк
подав заяву про прийняття спадщини у
П'яту Одеську державну нотаріальну
контору. Інших спадкоємців немає.

Відповідач по справі - ОСОБА_4,
народився у спірному домоволодінні. На
теперішній час чинить позивачу
перешкоди в оформленні права власності
на будинок, мотивуючи свої зазіхання
таким, що вкладав гроші в проведення
ремонтних робіт і вважає, що право
власності необхідно оформити лише на
нього. Зазначає, що відповідач також
чинить йому перешкоди в користуванні
спадковим майном.

В даний час ОСОБА_3 необхідно визнати
право власності на спадкове майно,
однак в державній нотаріальній конторі
право власності на земельну ділянку з
розташованим на ній домоволодінням
оформити не можливо, так як в нього
частково відсутні оригінали
правовстановлюючих документів. На
такій підставі П'ята державна
нотаріальна контора м. Одеси відмовляє
у видачі свідоцтва на право власності
за законом.

З урахуванням зазначеного, позивач
просив зобов'язати ОСОБА_4 усунути
перешкоди у користуванні спірним
житловим будинком, визнати факт
прийняття спадщини у вигляді всього
спадкового майна, визнати право
власності в порядку спадкування за
законом на спадкове майно у вигляді
домоволодіння АДРЕСА_2, встановити
порядок виконання рішення суду шляхом
його реєстрації в Реєстраційній службі
Головного управління юстиції у
Одеській області.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду міста Одеси від 07
листопада 2014 року позов ОСОБА_3 було
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди
ОСОБА_3 у користуванні житловим
будинком АДРЕСА_2, розташованого на
земельній ділянці загальною площею 666
кв. м.

Встановлено факт прийняття спадщини у
вигляді всього спадкового майна за
ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано право власності в порядку
спадкування за законом за ОСОБА_3 на
спадкове майно у вигляді домоволодіння
АДРЕСА_2, яке складається з: літ. «А» -
житловий будинок, який складається з:
1.Веранда - 18.6 кв. м.; 2.Ванна кімната - 3.6
кв. м.; 3. Туалет - 4.4 кв. м.; 4. Прихожа - 11.0
кв. м.; 5.Житлова - 11.5 кв. м.; 6. Житлова - 16.5
кв. м.. Всього по літ. «А» - 65.6 кв. м.;
Житлова площа - 28.0 кв. м.; Підсобна площа
- 37.6 кв. м.. Літ. «Б» - літня кухня; літ. «Д»
- вбиральня; літ. «Е» - гараж; № 1, 2, 4 -
огорожа; вимощення. Домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
площею 666 кв. м., після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено порядок виконання рішення
суду шляхом його реєстрації в
Реєстраційній службі Одеського
міського управління юстиції.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку Одеська міська
рада. В скарзі з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права ставиться
питання про скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про відмову позивачу задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті спадкодавця
можна успадкувати тільки майно, право
власності на яке було набуте згідно
діючого законодавства.

Отже, умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини.

Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Установлено, що матері позивача ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі
рішення виконкому Одеської міської
ради депутатів трудящих «Про відвід
земельних ділянок під індивідуальне
житлове будівництво» від 05.12.1954 року
під індивідуальне житлове будівництво
була надана земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, запланований масив.

24 грудня 1954 року ОСОБА_5 у якості
забудовника уклала договір на право
будівництва будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою з
житловим управлінням виконавчого
комітету Одеської міської ради
депутатів трудящих.

В подальшому ОСОБА_5 разом з сином
збудували на вказаній вище земельній
ділянці домоволодіння.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
домоволодіння станом на 1985 рік було
повністю відбудоване. Позивач не може
оформити право власності на спадкове
майно після смерті своєї матері,
оскільки останньою за життя не було
оформлено право власності на збудоване
домоволодіння через відсутність
правової вимоги на таке оформлення та
відсутність правовстановлюючих
документів на домоволодіння.

Проте з зазначеним висновком
погодитись не можна.

При вирішенні спору про визнання права
власності на спадкове майно потрібно
розмежовувати час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України
чинного на час виникнення права
власності та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно із п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Таким чином, відносини, які регулюють
виникнення права власності
спадкодавця на майно, виникли в період
закінчення будівництва житлового
будинку, а саме в 1985 року.

Посилання суду першої інстанції на те,
що на момент завершення будівництва
будівель та споруд - 1985 рік не існувало
жодного нормативного акту, що
передбачав би процедуру введення
завершеного будівництвом приватного
житлового будинку в експлуатацію є
помилковими, оскільки на період 1985 року
була чинною Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31.01.1966 року, згідно
якої реєстрацію будинків з
обслуговуючими їх будівлями і
спорудами та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
провадять бюро технічної
інвентаризації виконкомів місцевих
Рад депутатів трудящих. Будинки, що
підлягають реєстрації, повинні бути
закінчені будівництвом і прийняті в
експлуатацію за актом, затвердженим
виконкомом місцевої Ради депутатів
трудящих.

При відсутності правовстановлюючих
документів, які зазначені в цій
інструкції, зацікавлена юридична або
фізична особа (установа, підприємство,
організація, громадянин, колгоспний
двір) подає до виконкому місцевої Ради
депутатів трудящих заяву про
оформлення права власності на будинок
або домоволодіння і видачу свідоцтва
про це. Бюро технічної інвентаризації
на підставі зібраних матеріалів, а
також матеріалів, поданих заявником,
складає мотивований висновок про те, чи
належить будівля заявнику, і подає його
виконкому місцевої Ради депутатів
трудящих, який виносить відповідне
рішення. Після винесення виконкомом
рішення про оформлення права власності
на будинок або домоволодіння, органи
комунального господарства, а де їх
немає - виконком місцевої Ради
депутатів трудящих видає власникові
свідоцтво про право особистої
власності на будинок за встановленою
формою.

Отже, ОСОБА_5 для виникнення в неї права
власності на збудований будинок,
повинна була звернутися до вказаних
вище органів для прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
будинку та в подальшому оформлення
права власності на нього.

Крім того, суд першої інстанції при
ухвалені рішення в частині
встановлення факту прийняття
позивачем спадщини не врахував
роз'яснення викладених у п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30 травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» а саме, що
особа може звернутися до суду із заявою
про встановлення факту прийняття
спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004
року.

Оскільки в даному випадку спадщина
відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тому відсутні
правові підстави для задоволення вимог
позивача, щодо встановлення факту
прийняття спадщини.

За таких обставин, відсутні й правові
підстави для визнання права власності
на спадкове майно у спосіб обраний
позивачем, що є предметом вказаного
позову.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції
у порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
не встановив усіх обставин, які мають
значення для вирішення справи, не
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає до застосування, що свідчить
про неповне встановлення судом першої
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, що в свою чергу
призвело до поверхневого вирішення
спору.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову позивачу у задоволені
позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської
ради задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 07
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
домоволодінням, про встановлення факту
прийняття спадщини, про визнання права
власності на домоволодіння відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

К.П.Мартинова