Справа № 310/1986/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого -судді Ліхтанської Н.П.
секретарі Мельник В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Бердянську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-іх осіб: служби у справах дітей
Василівської райдержадміністрації,
Василівського районного відділу
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області
про надання дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди та
Як вбачається з позовної заяви,
сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
шлюбі з 15.11.2000р. по 11.06.2009р. і у шлюбі
народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3. На
сьогодні дитина постійно мешкає з
матір'ю в м. Дніпрорудне Василівського
району, знаходиться на її утриманні та
вихованні. Позивач самостійно
піклується про дитину, про стан її
здоров'я, фізичний, моральний та
духовний розвиток. Відповідач участі у
вихованні дитини не приймає, належним
чином матеріальної допомоги не надає.
Позивач в червні 2010 року звернулася до
Василівського районного суду
Запорізької області з позовною заявою
про стягнення з відповідача аліментів
на утримання дитини в розмірі
1/4частини з всіх видів доходів і позов
було задоволено. У вересні 2012року
позивач змушена була звернутися до
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області з позовом про
позбавлення відповідача батьківських
прав щодо сина, оскільки після
припинення сімейних відносин
відповідач також припинив участь і у
вихованні дитини: перестав
спілкуватися з сином, перестав
виявляти інтерес до його життя і
взагалі перестав цікавитися його
долею. До того ж, за данними державної
виконавчої служби станом на 01.06.2012року
заборгованість відповідача по
аліментам на утримання сина складала 10
566,67 грн. , а станом на 01 квітня 2013року
заборгованість відповідача по
Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 лютого
2013року позов позивача було задоволено
про позбавлення відповідача
батьківських прав щодо дитини . Проте
ухвалою Апеляційного суду Запорізької
області було скасуване зазначене
рішення суду першої інстанції і
відмовлено у задоволенні позову,
мотивуючи це тим, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на батьків, а відповідач
все-таки іноді оплачував
заборгованість по аліментам, і прямо не
відмовлявся від виконання своїх
батьківських обов'язків, до тогож він
позитивно характеризувався на місцях
своєї праці. Позивач сподівалась, що
відповідач дійсно змінить своє байдуже
ставлення до сина і все ж таки розпочне
приймати участь у його вихованні.
Проте, після судового розгляду
відповідач, побоюючись матеріальної і
кримінальної відповідальності за
несплату аліментів, став тільки більш
дисциплінованим в питанні сплати
аліментів, але свого байдужого
ставлення до життя сина і питання щодо
участі у його вихованні він так і не
змінив. В теперішній час син позивача
стрімко росте і розумово розвивається.
Позивач зі своєї сторони прикладає всі
можливі зусилля, щоб забезпечити сину
нормальний розвиток з урахуванням його
здібностей. Проте її зусилля щодо
виховання і забезпечення нормального
розвитку сина обмеженні байдужою
поведінкою відповідача. Зокрема, син
позивача неодноразово розповідав їй,
що учні його школи та інші однолітки
разом їздять на закордонні екскурсії в
інші країни Європи і СНД, і що він теж
бажає приймати участь в таких
екскурсіях. А в листопаді 2013року
керівництво Дніпрорудненської
спеціалізованої школи І- 111 ступеня
«Талант», в якій навчається син
позивача, письмово повідомило її про
те, що з 2014року школа планує
організовувати шкільні екскурсійні
поїздки з навчальною метою розширення
світогляду учнів в країни Європи та
СНД.і при цьому їй, як матері учня, було
запропоновано у разі бажання сина
підготувати всі необхідні проїзні
документи для перетинання ним
державного кордону України у супроводі
керівника екскурсійної групи з числа
педагогів. Зважаючи на бажання сина,
позивач в листопаді 2013року письмово
звернулась до відповідача з проханням
надати дозвіл на участь в екскурсіях і
на перетинання їхнім сином державного
кордону України, який вимагається
відповідно до чинного законодавства
України. Відповідні листи позивач
одночасно направила відповідачеві на
дві відомі їй адреси його можливого
проживання, зокрема: в місті
Бердянську Запорізької області та в м.
Києві. Але відповідач проігнорував
зазначені звернення і в кінці грудня
2013року обидва поштові відправлення
були повернуті позивачу Укрпоштою із
зазначеням причин повернення: «Причина
повернення - за закінченням
встановленного строку зберігання».
Крім того, син позивача займається
єдиноборствами в спортивній дитячій
організації «Запорізький обласний
осередок Української спортивної
організації «Універсальний бій», яка
постійно приймає участь в міжнародних
змаганнях з виїздом за межі України.
Але відсутність згоди батька на виїзд
дитини за кордон фактично обмежує
бажання і можливий розвиток фізичних
здібностей сина позивача. Таким чином
син позивача фактично став заручником
байдужості свого батька і в теперішній
час позбавлений можливості
повноцінного розвитку. У зв'язку з не
бажанням відповідача спілкуватися з
нею та сином, отримати його згоду, чи
позитивну відповідь стосовно виїзду
сина за межі держави позивачу не
представляється можливим. У зв»язку з
цим позивач просить надати дозвіл їй на
виготовлення проїзних документів
дитини для виїзду з України
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця м.
Бердянська Запорізької області
України до досягнення сином 18-ти
річного віку без згоди його батька
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народження,
уродженця с. Ромни Роменського району
Амурської області, також надати дозвіл
їй без згоди відповідача, одноособово
обирати та визначати в кожному
окремому випадку виїзду з України
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця м.
Бердянська Запорізької області
України, державу прямування, часовий
проміжок перебування сина в цій
державі, а також визначати осіб,
уповноважений супроводжувати її сина
під час його виїзду з України та під
час його перебування в іншій країні та
надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженцю м.
Бердянська Запорізької області
України на його тимчасовий виїзд з
України до відповідної країни у
супроводі його матері ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, або у
супроводі уповноваженої нею особи без
згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, уродженця с.
Ромни Роменського району Амурської
області, до досягнення сином 18 років,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі і пояснила, що після розірвання
шлюбу син залишився проживати з нею,
вона піклується про нього, виховує його
та матеріально утримує. На теперішній
час син позивача має бажання
відвідати інші країни шляхом
екскурсії з учнями своєї школи, а також
син займається у спортивній секції і
має можливість приймати участь у
закордонних змаганнях, але для всіх
випадків потрібна згода батька, а
відповідач самоусунувся від виховання
сина і на зв»язок не виходить , іноді
тільки надсилає гроші , а цього замало
для повноцінного розвитку дитини, тому
позивач і звернулася з таким позовом до
суду.

У судове засідання відповідач не
з"явився, причини неявки не повідомив,
заперечень проти позову не надав і
згідно ч. 4 ст.169 ЦПК України суд вважає
за можливе справу розглянути на
підставі наявних в ній доказів( заочне
рішення).

Представник 3-ої особи: служби у
справах дітей Василівської
райдержадміністраціїв судове
засідання не з»явився, надав висновок
і в своїй заяві позов підтримав і не
заперечує проти надання дозволу
дитині на її виїзд з України з матір»ю
без згоди батька, оскільки батько
вихованням дитини не займається, а
позивач опікується дитиною, утримує її
та виховує і дитині буде корисно
відвідати інші країни у порядку
екскурсій та прийняття участі у
спортивних змаганнях.

Представник 3-ї особи
Василівського районного відділу
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області в
судове засідання не з»явився, в своїй
заяві проти позову не заперечує і
просить справу розглянути без нього.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасника процесу,
суд вважає позов обгрунтованим і
підлягаючим задоволенню з наступних
підстав:

Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5
народження, проживає на теперішній час
за місцем реєстрації за адресою:
АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
народження, має місце реєстрації за
адресою: АДРЕСА_3

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у шлюбі з 15.11.2000р. по 11.06.2009р.
і у шлюбі народився син ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва
про народження дитини, копією
свідоцтва про розірвання шлюбу, копією
свідоцтва про зміну прізвища. Після
розірвання шлюбу місце проживання
дитини за усною домовленістю сторін
було визначено з матір»ю ОСОБА_1,
позивачем про справі. Відповідач
участі у вихованні дитини не приймає,
належним чином матеріальної допомоги
не надавав.

Рішенням Василівського районного суду
від 09.09.2010р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
були стягнуті аліменти на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, в
розмірі 1/4частини з усих видів його
доходу щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, що підтверджується
копією рішення суду від 09.09.2010р., копією
виконавчого листа

Після припинення сімейних відносин
відповідач також припинив участь і у
вихованні дитини: перестав
спілкуватися з сином, перестав
виявляти інтерес до його життя і
взагалі перестав цікавитися його
долею. За даними державної виконавчої
служби станом на 01.06.2012року
заборгованість відповідача по
аліментам на утримання сина складала 10
566,67 грн. , а станом на 01 квітня 2013року
заборгованість відповідача по
аліментах вже склала 12983,46грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 лютого
2013року позов позивача про позбавлення
відповідача батьківських прав щодо
дитини було задоволено. Проте рішенням
Апеляційного суду Запорізької області
від 14.05.2013р. було скасоване зазначене
рішення суду першої інстанції і
відмовлено у задоволенні позову,
мотивуючи це тим, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на батьків, а відповідач
все-таки іноді оплачував
заборгованість по аліментам, і прямо не
відмовлявся від виконання своїх
батьківських обов'язків, до тогож він
позитивно характеризувався на місцях
своєї праці.

На сьогодні дитина постійно мешкає з
матір'ю, знаходиться на її утриманні та
вихованні. Позивач самостійно
піклується про дитину, про її стан
здоров'я, фізичний, моральний та
духовний розвиток. Дитина відвідує
Дніпрорудненську спеціалізовану школу
І- 111 ступеня «Талант», яка планує
організовувати шкільні екскурсійні
поїздки з навчальною метою розширення
світогляду учнів в країни Європи та
СНД. Також син позивача займається
єдиноборствами в спортивній дитячій
організації «Запорізький обласний
осередок Української спортивної
організації «Універсальний бій», яка
постійно приймає участь в міжнародних
змаганнях з виїздом за межі України, що
підтверджується листами цих установ.

Згідно ст.313 ЦК України фізична особа
має право на свободу пересування.
Фізична особа. яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України. Фізична особа,
яка не досягла шістнадцяти років, має
право на виїзд за межі України лише за
згодою батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України громадян
України», та відповідно до п.2-1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою КМУ №57 від 27 січня 1995 року,
встановлено, що перетинання державного
кордону для виїзду за межі України
громадянами, які не досягли 16-річного
віку, здійснюється лише за згодою обох
батьків та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними.

Підпунктом 3 п.2-2 вказаних Правил
передбачено, що виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16 річного віку,
у супроводі одного з батьків або у
супроводі осіб, які уповноважені одним
з батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється у разі
пред'явлення оригіналів документів або
їх нотаріально посвідчених копій,
зокрема рішення суду про надання
дозволу на виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

Відповідно до Постанови КМУ №231 від
31.03.1995року «Про затвердження Правил
оформлення видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документу дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення»
оформлення проїзного документу
здійснюється на підставі заяви
батьків, а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі, того з них, з ким
проживає дитина. За наявності
заперечень одного з батьків, документ
може бути оформлено на підставі
рішення суду.

За змістом ч.7 ст.7 Сімейного кодексу
України « Дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
установлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України».

Згідно ч.І та ч. 2 ст. 155 Сімейного
Кодексу України, здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають грунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності і
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Враховуючи, що позивач піклується про
дитину, про стан її здоров'я, фізичний,
моральний та духовний розвиток, також
враховуючи, що син позивача має
можливість брати участь у шкільних
екскурсійних поїздках з навчальною
метою розширення світогляду учнів в
країни Європи та СНД, а також в
міжнародних спортивних змаганнях з
виїздом за межі України, що сприятиме
зміцненню здоров'я дитини, її фізичному
та моральному розвитку, а не можливість
отримати від відповідача дозвіл на
тимчасовий виїзд дитини за кордон
суперечить інтересам дитини, суд
приходить до висновку, що на теперішній
час в інтересах неповнолітньої дитини
є доцільним надати дозвіл на її
тимчасові виїзди з України з метою
екскурсій та спортивних змагань у
супроводі матері або іншої
уповноваженою нею особи.

Керуючись ст. ст. 10,11,212-215,224-226 ЦПК
України, ст. ст.155,160,161 СК України,
ст.ст.1,2,З,4 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в»їзду в Україну
громадян України», суд

В И Р І Ш И В :

Надати дозвіл ОСОБА_1 на
виготовлення проїзних документів
дитини для виїзду з України
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця м.
Бердянська Запорізької області
України до досягнення сином 18-ти
річного віку без згоди його батька
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народження,
уродженця с. Ромни Роменського району
Амурської області.

Надати дозвіл ОСОБА_1 без згоди
батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження,
одноособово обирати та визначати в
кожному окремому випадку виїзду з
України неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, уродженця м.
Бердянська Запорізької області
України, державу прямування, часовий
проміжок перебування сина в цій
державі, а також визначати осіб,
уповноважений супроводжувати її сина
під час його виїзду з України та під
час його перебування в іншій країні.

Надати дозвіл неповнолітньому
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження,
уродженцю м. Бердянська Запорізької
області України на його тимчасовий
виїзд з України до відповідної країни
у супроводі його матері ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 народження, або у
супроводі уповноваженої нею особи без
згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, уродженця с.
Ромни Роменського району Амурської
області, до досягнення сином 18 років,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня оголошення .

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заява
про перегляд заочного рішення може
бути поданою протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя: Н. П. Ліхтанська