Ухвала

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Мостової Г.І.,

Коротуна В.М., Штелик
С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Ірпінської міської ради
Київської області, управління
Держземагенства у м. Ірпені Київської
області про визнання недійсними рішень
та державних актів на право власності
на земельні ділянки, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 29
січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 8 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтувавши
свої вимоги тим, що він є власником 19/25
частини житлового будинку № АДРЕСА_1
указаного будинку, а відповідач
проживає у квартирах АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 цього ж будинку.

Зазначав, що рішенням виконкому
Ірпінської міської ради від

26 лютого 2002 року № 52/15 йому було
передано у власність земельну ділянку
площею 0,0931 га за вказаною адресою.

Вказував, що з 1974 року він фактично
користувався земельною ділянкою
площею 990 кв.м, однак рішенням
Ірпінської міської ради від

24 квітня 2005 року № 1148-35-ІV відповідач
отримала у приватну власність земельну
ділянку площею 0,0901 га за спірною
адресою та встановила паркан з
металевої сітки до стіни належної йому
частини будинку.

Просив визнати частково недійсним
рішення виконкому Ірпінської міської
ради від 26 лютого 2002 року № 52/15,
недійсним рішення Ірпінської міської
ради від 24 квітня 2005 року № 1148-35-ІV,
державні акти про право власності на
земельні ділянки, визнати за ним право
власності на земельну ділянку за
спірною адресою з урахуванням жилих
приміщень 2-4, 2-5 та площею відповідно до
технічного плану, зобов'язати скласти
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 29 січня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 8 квітня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду

справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції

норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в

рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або

недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 належить

19/25 частин житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, а квартири АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3 займає ОСОБА_4

Рішенням виконкому Ірпінської міської
ради від 26 лютого

2002 року позивачу було надано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0931
га за указаною адресою, а 16 травня 2002
року останній отримав державний акт
про право власності на земельну
ділянку серії

І-КВ № 045553.

27 квітня 2005 року ОСОБА_4 було надано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,0901 га за вказаною адресою
згідно рішення Ірпінської міської ради
від 24 квітня 2005 року № 1148-35-ІV, на
підставі якого остання отримала
державний акт про право власності на
земельну ділянку від 6 липня 2005 року
серії ЯА № 445576.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Представником відповідача, під час
розгляду справи і до ухвалення рішення
суду першої інстанції, було подано
заяву про застосування строків
позовної давності та наслідки її
спливу (а.с. 86).

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності, оскільки спірні рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі яких було видано акти про
право власності на спірні земельні
ділянки, були прийняті у 2002 та 2005 роках
і перебіг цього строку у позивача
почався саме з 2002 року.

Посилання ОСОБА_3 у касаційній скарзі
на те, що йому

стало відомо про порушення його права
тільки у 2013-2014 роках спростовуються
матеріалами справи, із яких вбачається,
що 21 вересня

2007 року позивач звертався до суду з
позовом до відповідача про

усунення перешкод (а.с. 68-70).

Таким чином, відмовляючи в задоволенні
указаного позову,

суди дослідивши докази у справі і
надавши їм належну оцінку в силу

вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також,
врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходили з наявності
підстав, передбачених

ст. 267 ЦК України.

Відповідно до вказаного судова колегія
дійшла висновку, що судами вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

З огляду на те, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
касаційна скарга підлягає відхиленню
згідно із положеннями ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись статтями 332, 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 січня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 8 квітня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.П.
Касьян В.М. Коротун Г.І. Мостова
С.П. Штелик