Номер провадження: 22-ц/785/5809/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Гайворонського С.П.

суддів
Виноградової Л.Є.

Сегеди С.М.

при секретарі
Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» (в особі філії
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк») до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою заступника начальника філії -
Одеське обласне управління АТ
«Ощадбанк» з питань по роботі з
проблемними активами на рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 04 квітня 2014 року,

встановила:

14 січня 2014 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» (в особі філії
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк») звернулось до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 33761,74 грн.

В судовому засіданні:

- представник позивача позовні вимоги
підтримала повністю, суду пояснила, що
13 серпня 2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №937, згідно за умов
якого позивач надав відповідачеві
кредит в сумі 15000,00 грн., строком до 31
серпня 2011 року зі сплатою 27 % річних,
видавши грошові кошти готівкою. В
якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
Банком та ОСОБА_4 був укладений договір
поруки №937 від 13 серпня 2008 року, та між
Банком та ОСОБА_5 був укладений договір
поруки №937/1 від 13 серпня 2008 року, згідно
з якими поручителі поручаються перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.
Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання по
кредитному договору не виконує, у
зв'язку з чим виникла заборгованість
боржника перед Банком станом на 06
грудня 2013 року у сумі 33761,74 грн. Просила
позов задовольнити та стягнути на
користь банку з відповідачів у
солідарному порядку заборгованість за
кредитним договором у сумі 33761,74 грн. та
в рівних частинах судовий збір у сумі
337,61 грн.;

- відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився;

- представник відповідачів позов не
визнав.

Рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від 04
квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ
«Державний ощадний Банк України» (в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк») задоволено
частково.

Суд першої інстанції вирішив:

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» (65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17)
на р/р №0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк»,
, МФО 328845
заборгованість за кредитним договором
№937 від 13 серпня 2008 року станом на 06
грудня 2013 року в сумі 33761,74 грн., яка
складається із: простроченого боргу по
кредиту 13620,22 грн.; прострочених
процентів за користування кредитом
10772,93 грн.; комісійної винагороди 1089,00
грн.; пені 8278,99 грн.

В іншій частині позову відмовити.

В позові до ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1 на користь ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеського обласного управління АТ
«Ощадбанк» (65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17)
на р/р №0001 в ФООУ АТ «Ощадбанк»,
, МФО 328845 судовий збір у
сумі 337,61 грн.

В апеляційній скарзі заступник
начальника філії - Одеське обласне
управління АТ «Ощадбанк» з питань по
роботі з проблемними активами просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
ПАТ «Державний ощадний банк України» в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні,в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму
Верховного України від 18 грудня 2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що рішення є
законним тоді, коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до ст. 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути
гранично повним, ясним, чітким,
викладеним у послідовності,
встановленій ст. 215 ЦПК України, і
обов'язково містити вступну, описову,
мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої
деталізації, яка не має правового
значення в даній справі, а також
незрозумілих словосполучень, занадто
довгих речень, через які викладення
фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи частково вищевказаний
позов суд першої інстанції
обґрунтовано, на підставі ст.ст. 251, 252,
526, 529, 530, 553, 554, 559, 1049, 1050, 1054 ЦК України,
виходив з наступного.

Згідно з кредитним договором за № 937
від 13 серпня 2008 року, відповідач ОСОБА_3
отримав кредит у ВАТ «Державний
ощадний банк України» у сумі 15000,00 грн.,
терміном на 36 місяців з терміном
остаточного погашення кредиту не
пізніше 31 серпня 2011 року, зі сплатою 27%
річних (а.с. 06-09).

Відповідно до договору поруки № 937 від
13 серпня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_4
поручитель поручається перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.
Відповідальність поручителя настає у
випадку невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором (а.с.
10-11).

Згідно договору поруки № 937/1 від 13
серпня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_5
поручитель поручається перед
кредитором за виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.
Відповідальність поручителя настає у
випадку невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором (а.с.
12-13).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
ОСОБА_3 станом на 06 грудня 2013 року має
заборгованість по кредиту перед банком
у сумі 33 761,74 грн. (а.с. 05).

Суд першої інстанції вірно зазначив,
що:

- вимоги позивача до ОСОБА_3 правомірні,
регулюються умовами укладеного між
сторонами договору та нормами чинного
законодавства України;

- не підлягають задоволенню вимоги про
стягнення боргу в солідарному порядку
з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

Так, відповідно до п. 4.1 договору поруки,
укладеного між банком та ОСОБА_4, банком
та ОСОБА_5 порука припиняється з
припиненням забезпеченого ними
зобов'язання за кредитним договором.

Згідно з п. 4.2 зазначених договорів
поруки порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобов'язань по кредитному договору № 937
від 13 серпня 2008 року не пред'явить
вимоги до поручителів.

Строк виконання основного зобов'язання
за кредитним договором, укладеним між
банком та ОСОБА_3, чітко визначений -
строк повного погашення кредиту є 31
серпня 2011 року.

За таких обставин у банку виникло право
пред'явити вимогу до поручителів про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту
починаючи з 31 серпня 2011 року протягом
наступних 6-ти місяців.

Кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобов'язань по кредитному договору № 937
від 13 серпня 2008 року, а саме - після 31
серпня 2011 року, вимоги до поручителів
щодо необхідності погашення боргу
ОСОБА_3 не пред'явив, вперше таку вимогу
до поручителів банк пред'явив лише в 2013
році, а тому має місце припинення
договорів поруки, укладених банком з
відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
пропуск строку звернення до
відповідачів з вимогою про стягнення
боргу в солідарному порядку, як із
поручителів.

Районний суд правомірно вказав, що
посилання позивача як на підставу
стягнення боргу з поручителів на п. 3.2.
договорів поруки щодо
відповідальності поручителів як
солідарних боржників перед кредитором
до тих пір поки всі зобов'язання за
кредитним договором не будуть виконані
повністю, судом не приймається до
уваги, так як така не є встановленим
сторонами строком припинення дії
поруки і протирічить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст.
252 ЦК України, тому в цьому випадку
підлягають застосуванню саме норми ч. 4
ст. 559 ЦК України.

При цьому, судова колегія зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України,
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим, із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251 України та ч. 2 ст. 252 ЦК
України).

Із вищевказаного договору поруки
вбачається, що в ньому не встановлено
строк, після якого порука припиняється,
а умова договору поруки про його дію до
повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить положенням ч. 1 ст.
251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

У цьому разі підлягають застосуванню
норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

У кредитному договорі строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - 31 серпня 2011 року (а.с. 06-09).

За таких обставин у ПАТ «Ощадбанк» (в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Ощадбанк») виникло
право пред'явити вимогу до поручителів
про виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з зазначеної вище дати,
протягом наступних шести місяців.

Таку вимогу до поручителів банк
пред'явив, однак, як убачається з
матеріалів справи - після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не в
повному обсязі довів ті обставини, на
які він посилався як на підставу своїх
вимог щодо вищевказаного позову, що є
обов'язком сторін згідно з засадами
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника
начальника філії - Одеське обласне
управління АТ «Ощадбанк» з питань по
роботі з проблемними активами -
відхилити.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 04 квітня 2014
року по цивільній справі за позовною
заявою публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» (в особі філії Одеського
обласного управління АТ «Ощадбанк») до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
С.П. Гайворонський

Л.Є. Виноградова

С.М. Сегеда