ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Червинської М.Є.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - управління
державної міграційної служби України в
Луганській області, про усунення
перешкод у користуванні майном; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний
нотаріус Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого
районного суду м. Луганська від 11
листопада 2013 року, рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 25
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 17 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом
посилаючись на те, що їм на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу належить квартира
АДРЕСА_1. За цією адресою зареєстровані
відповідачі, які не їх родичами, та
згоди на їх проживання у спірній
квартирі вони не надавали. З
урахуванням викладеного просили суд
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування
вищевказаною квартирою, зняти їх з
реєстрації та виселити ОСОБА_5

У березня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу зазначеної квартири
недійсним, посилаючись на те, що вона
прописана у спірній квартирі та
проживала разом із матір'ю - ОСОБА_9, яка
була власником квартири. Після смерті
матері право власності на квартиру
набув її брат - ОСОБА_7, який у
подальшому відчужив її ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірної
квартири порушує її конституційне
право на житло, так як вона є наймачем
спірного житла.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 листопада 2013 року
зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без
розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 25 листопада 2013 року
первісний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 такими, що втратила право
користування квартирою за адресою:
АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_5 з
вищезазначеної квартири. У решті
позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 17 лютого 2014 року
ухвалу Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 листопада 2013 року та
рішення цього ж суду від 25 листопада 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати зазначені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу на
правити на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в рівних частках на підставі
договору купівлі-продажу, який
посвідчено 14 лютого 2013 року, приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
укладеному ними з продавцем ОСОБА_7,
якому вказана квартира належала на
праві власності в порядку спадкування
за заповітом після смерті його матері -
ОСОБА_9

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1 за життя власника
квартири - ОСОБА_9, як члени її сім'ї та
користувалися цією квартирою, права
власності на цю квартиру не набули.

З матеріалів справи також убачається,
що ОСОБА_5 зверталась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу спірної квартири
недійсним, який ухвалою місцевого суду,
з якою погодився апеляційний суд,
залишений без розгляду, з підстав
передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Проте таких висновків суди дійшли із
порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
заява залишається без розгляду, якщо
належним чином повідомлений позивач
повторно не з'явився в судове засідання
без поважних причин, якщо від нього не
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності.

Статтею 169 ЦПК України визначено
наслідки неявки в судове засідання
особи, яка бере участь у справі.

За змістом вимог ч. 3 ст. 169, п 3 ч. 1 ст. 207
ЦПК України правом на залишення заяви
без розгляду суд наділений лише в разі
повторної неявки позивача, яка в такому
разі визнається як друга поспіль
неявка без поважних причин.

Установлено, що підставою для
залишення заяви без розгляду стала
неявка позивача в судове засідання 30
жовтня 2013 року та 11 листопада 2013
року.

При цьому, суди попередніх інстанцій не
звернули уваги на те, 30
жовтня 2013 року розгляд справи не
відбувся у зв'язку із неявкою в судове
засідання ОСОБА_5 Розгляд справи було
відкладено на 11 листопада 2013 року (а.с.
105).

З матеріалів справи вбачається, що
телеграма про відкладення справи на 11
листопада 2013 року ОСОБА_5 не отримана, у
зв'язку із відсутністю позивача вдома
(а.с. 109).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав має
право на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин ухвали судів
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 1 ст. 338 ЦК України з
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
оскільки судами були порушені норми
процесуального права, що призвели до
постановлення незаконних ухвал, що
перешкоджають подальшому провадженню
у справі.

Разом із тим, не можна погодитися із
висновками судів щодо визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
виселення, оскільки первісні та
зустрічні позовні вимоги є
взаємопов'язані, судові рішення у цій
частині підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд.

При цьому, суди визнаючи осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням не звернули уваги на те, що
особу можливо визнати такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, лише з підстав
передбачених ст. 71 або ст. 107 ЖК України,
а позов пред'явлено на підставі ст. 156 ЖК
України з врахуванням положень ст. 405 ЦК
України, та не уточнивши підставу
позову дійшли до взаємовиключних
висновків.

Керуючись ст. ст. 336, 377, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.
Луганська від 11 листопада 2013
року, рішення Жовтневого районного
суду м. Луганська від 25
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Луганської області
від 17 лютого 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко