Номер провадження: 22-ц/785/5539/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Виконавчого
комітету Одеської міської ради, про
скасування свідоцтва про право
власності на нежиле приміщення клуб -
кафе №550 від 18.09.2006 року за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 04 березня 2014
року, -

встановила:

У квітні 2013 позивачі звернулися до суду
з позовом до ОСОБА_4, Виконавчого
комітету Одеської міської ради про
скасування свідоцтва про право
власності на нежитлове приміщення клуб
- кафе № НОМЕР_1 від 18.09.2006 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі посилалися на те, що ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу
придбала квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 41,3 кв.м. Декілька років тому, у
дворі де мешкають позивачі, почалось
будівництво і монтаж великої
вентиляційної системи, прикріпленої
безпосередньо до стіни житлового
будинку. При цьому вентиляційні труби,
що тягнуться з підвалу до рівня даху,
проходять безпосередньо поряд з
вікнами квартир, що створює
незручності позивачам і порушує
естетичний вид будівлі.

08.09.2006 року Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради
видала розпорядження № 2213 "Про
прийняття в експлуатацію
реконструйованої квартири АДРЕСА_1, під
нежитлове приміщення - клуб-кафе з
улаштуванням фасадного входу".

Постановою Приморського
районного суду м. Одеси від 21.02.2013 року
визнано протиправним та скасовано
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
2213 від 08.09.2006 року "Про прийняття в
експлуатацію реконструйованої
квартири АДРЕСА_1, під нежитлове
приміщення - клуб-кафе з улаштуванням
фасадного входу".

Постанова Приморського районного
суду м. Одеси від 21.02.2013 року залишена
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2013 року.

В зв'язку з вищезазначеним
позивачі вважають, що свідоцтво про
право власності на нежитлове
приміщення клуб - кафе № НОМЕР_1 від
18.09.2006 року , яке було видане на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
2213 від 08.09.2006 року "Про прийняття в
експлуатацію реконструйованої
квартири АДРЕСА_1, під нежитлове
приміщення - клуб-кафе з улаштуванням
фасадного входу", має бути скасоване.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 04 березня 2014 року
позов задоволений. Свідоцтво про право
власності на нежитлове приміщення клуб
- кафе № НОМЕР_1 від 18.09.2006 року, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 -
скасоване.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з постановленням
ухвали про закриття провадження у
справі.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася,
при попередньому розгляді справи
призначеної слуханням на 10.06.2014 року
ОСОБА_4 надала заяву про відкладення
розгляду справи в зв'язку з її хворобою
(а.с. 113), з наданням довідки
підтверджуючою хворобу, виданою
університетською клінікою ОНМУ від
05.06.2014 року (а.с. 113-114). Відповідно до
довідки наданої директором Центру ОНМУ
(а.с. 123), довідка про хворобу ОСОБА_4 від
05.06.2014 року не видавалася. Дії ОСОБА_4
при поданні заяви від 10.06.2014 року про
відкладення розгляду справи, з
наданням недостовірних відомостей про
її хворобу, були направлені на
затягування розгляду справи.

23.06.2014 року від ОСОБА_4 надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи до середини вересня 2014 року в
зв'язку з її хворобою з наданням
довідки лікарської установи на
підтвердження її хвороби.

Колегія вважає що заявлені ОСОБА_4
підстави для відкладення розгляду
справи не є поважними. При розгляді
справи як суді першої інстанції так і
при розгляді справи в суді апеляційної
інстанції ОСОБА_4 тричі подавала
клопотання про розгляд справи в зв'язку
з її хворобою, однак ОСОБА_4 жодного
разу в судове засідання не з'явилася.
ОСОБА_4 надала довіреності на
представництво її інтересів у суді
трьом особам (а.с. 24, 37). В суді першої
інстанції представництво інтересів
ОСОБА_4 здійснювали виключно її
представники. Довіреності на
представництво ОСОБА_4 дійсні до серпня
2016 року. Як зазначалося вище, ОСОБА_4
10.06.2014 року надала заяву про
відкладення розгляду справи з наданням
довідки підтверджуючу її хворобу яка
лікарською установою не видавалася. На
підставі наведеного колегія вважає, що
ОСОБА_4 зловживає своїми
процесуальними правами, навмисно
затягує розгляд справи. Крім того,
відкладення справи за заявою ОСОБА_4 до
середини вересня 2014 року, порушить
строки розгляду справи передбачені ст.
303-1 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що за
договором дарування від 09 липня 2003 року
ОСОБА_2 є власником квартири під
АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_3.

ОСОБА_4 є власником квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 41,3 кв.м.

Згідно рішення № 406 від 27.06.1995 року
Виконавчим комітетом Жовтневої
райради народних депутатів дозволено
ОСОБА_4 реконструкцію квартири з
використанням підвального приміщення,
площею 68,76 м2 під підсобне приміщення.

Відповідно до рішення № 806 від
30.11.1995 року Виконавчого комітету
Жовтневої райради народних депутатів
затверджено реконструкцію АДРЕСА_1 з
використанням підвального приміщення;
житлову площу, займану ОСОБА_4, рахувати
дві кімнати площею 41,3 кв.м., підсобну -
80,26 кв.м., загальну - 121,56 кв.м.,
зобов'язано КП "ОМБТІ та РОН" видати
свідоцтво про право власності на дві
кімнати площею 41,1 кв.м., підсобну - 80,26
кв.м., загальну - 121,56 кв.м., замість
правовстановлюючих документів.

Згідно розпорядження № 943 від 17
вересня 1999 року Жовтневої районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради затверджено
робочий проект 17-98 реконструкції кв.
АДРЕСА_1 та дозволено ОСОБА_4 здійснити
реконструкцію квартири АДРЕСА_1 згідно
затвердженого проекту.

15.08.1999 року Жовтневою районною
адміністрацією виконавчого комітету
Одеської міської ради ухвалено
розпорядження № 1010, яким затверджено
реконструкцію кв. АДРЕСА_1, яким
розраховано загальну площу квартири - в
154,5 кв.м, 114,6 кв.м. - загальної, 39,9 кв.м. -
підсобної площі, та вирішено видати гр.
ОСОБА_4 свідоцтво про право власності
на кв. АДРЕСА_1.

08.09.2006 року Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради
видала розпорядження № 2213 "Про
прийняття в експлуатацію
реконструйованої квартири АДРЕСА_1, під
нежитлове приміщення - клуб-кафе з
улаштуванням фасадного входу ".

На підставі вищезазначеного
розпорядження, ОСОБА_4 було видано
свідоцтво про право власності на
нежитлове приміщення клубу-кафе №
НОМЕР_1 від 18.09.2006 року.

Постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 21.02.2013 року визнано
протиправним та скасовано
розпорядження Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради №
2213 від " 8" вересня 2006 року "Про прийняття
в експлуатацію реконструйованої
квартири АДРЕСА_1, під нежитлове
приміщення - клуб-кафе з улаштуванням
фасадного входу ".

Постанова Приморського районного
суду м. Одеси від 21.02.2013 року залишена
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України -
власникам квартир у багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників не житлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Згідно ч.2 ст. 383 ЦК України власник
квартири на свій розсуд може
здійснювати ремонт і зміни в квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушувати
санітарно - технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку. Допоміжні приміщення
передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Відповідно до п. 1.1-1.3 резолютивної
частині рішення Конституційного суду
України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року,
допоміжні приміщення (підвали, сараї,
кладовки, горища, колясочні і т.ін.)
передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних
будинків. Підтвердження права
власності на допоміжні
приміщення не потребує здійснення
додаткових дій, зокрема створення
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього. Власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.
Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень (оренда тощо) вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Виходячи із вищевикладених положень
цивільного законодавства України,
реалізація будівельної діяльності, в
тому числі і проведення робіт,
пов'язаних з реконструкцією приміщень,
потребує не тільки розроблення та
затвердження проектної документації, а
й надання погодження осіб, прав яких
стосуються такі будівельні роботи.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 318 ЦК України суб'єктами
права власності є Український народ та
інші учасники цивільних відносин,
визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦК України
учасниками цивільних відносин є
фізичні особи та юридичні особи (далі -
особи).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Правочин - правомірна, тобто не
заборонена законом, вольова дія
суб'єкта цивільних правовідносин, що
спрямована на встановлення, зміну чи
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правомірність є
конститутивною ознакою правочину як
юридичного факту. Презумпція
правомірності правочину закріплена у
ст. 204 ЦК (435-15) та може бути спростована
насамперед нормою закону, яка містить
відповідну заборону. Недійсність
правочину виникає через те, що дія
схожа на правочин, але за своєю суттю не
відповідає його характеристикам.
Некоректним є застосування терміна
«недійсність» до нормативно-правових
актів - у цьому випадку може йтися про
їх не чинність або неправомірність
(незаконність, протиправність), а також
до документів, якими оформлюється,
підтверджується право, оскільки право
не може бути недійсним - воно або є, або
ні.

Відповідно, за правилами
недійсності правочинів не можна
визнавати документи, які за своїм
змістом не є правочинами. Вбачається,
що до таких документів слід відносити,
наприклад, рішення органів державної
влади; свідоцтва (про право власності
на житло, про право на спадщину, про
придбання майна з публічних торгів,
державний акт на земельну ділянку,
ордер тощо); рішення, записи про
реєстрацію (реєстрація домоволодіння,
актів громадянського стану); протоколи
загальних зборів господарських
товариств, рішення загальних зборів
громадських об'єднань, розпорядження
про реєстрацію за місцем проживання
фізичної особи та багато інших
документів (акт приймання-передачі,
товарний чек).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України,
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України,
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

На підставі наведеного суд першої
інстанції дійшов до висновку, що
оскаржуване позивачами свідоцтво про
право власності порушує права та
охоронювані законом інтересі
позивачів, як співвласників
багатоквартирного житлового будинку,
та, відповідно, допоміжних приміщень у
цьому будинку, з огляду на що воно
підлягає скасуванню.

Колегія погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції.

Єдиною підставою для скасування
рішення суду першої інстанції в
апеляційній скарзі зазначається, що
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23.12.2010 року (а.с. 28-29), яке
набрало чинності відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
інших до ОСОБА_4 про скасування
свідоцтва про право власності на
нежитлове приміщення клуб - кафе №
НОМЕР_1 від 18.09.2006 року, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, а тому суд першої
інстанції повинен був закрити
провадження у справі, так як набрало
законної сили рішення суду з приводу
спору між тими самими сторонами, про
тай самий предмет і з тих самих підстав
відповідно до ч.1 п.2 ст. 205 ЦПК України.

Згідно ч. 1, ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи у апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги про наявність підстав для
закриття провадження у справі на
підставі ч.1 п.2 ст. 205 ЦПК України є
помилковими.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інші звертаючись в
суд з позовом до ОСОБА_4 про скасування
свідоцтва про право власності на
нежитлове приміщення клуб - кафе №
НОМЕР_1 від 18.09.2006 року, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 за на наслідками
розгляду якого рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 23.12.2010 року
(а.с. 28-29) відмовлено в задоволенні
позовних вимог, не посилалися як на
підставу для задоволення позову
наявність постанови Приморського
районного суду м. Одеси від 21.02.2013 року
про визнання протиправним та
скасування розпорядження Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради № 2213 від "8" вересня 2006 року
"Про прийняття в експлуатацію
реконструйованої квартири АДРЕСА_1, під
нежитлове приміщення - клуб-кафе з
улаштуванням фасадного входу", яке
залишено без змін Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2013 року.

Таким чином колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не містять підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції і закриття провадження у
справі.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

А. П. Бабій

О. Д. Варикаша