АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2436/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», яка подана
представником ШУЛІКОЮ Аліною
Володимирівною, на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 05 грудня 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3, третя особа -
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет застави,

встановила:

В червні 2013 року позивач ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
вилучення та передачу в заклад ПАТ КБ
«Приватбанк»: предмета застави -
автомобіль марки «Мercedes-bens», модель МL
230, 1998 року випуску, тип-легковий
універсал, № кузова/шасі: НОМЕР_3, д/н
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_3; комплекту ключів та свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) автомобіля
«Мercedes-bens».

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором 07.05.2007 року в сумі 18
918, 30 доларів США, що складає 151 157 грн. 22
коп. - звернути стягнення на предмет
застави - автомобіль марки «Мercedes-bens»,
шляхом продажу вказаного автомобіля
ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 05 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ПАТ КБ «Приватбанк» -
Шуліка А.В. звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вказує, що ПАТ КБ «Приватбанк» згоду на
відчуження рухомого майна
позичальником без збереження
обтяження не надавав, відчуження
належного ОСОБА_4 автомобіля не
здійснювалось в ході проведення
господарської діяльності, предметом
якої є систематичні операції з
купівлі-продажу, а тому зареєстроване
обтяження зберегло силу для нового
власника - ОСОБА_3

Зазначає, що в матеріалах справи
знаходиться копія витягу з Державною
реєстру обтяжень рухомого майна, який
містить відомості про обтяження
автомобіля «Мercedes-bens» відповідно до
договору застави рухомого майна від
07.05.2007 року із реєстрацією обтяження,
яка діє до 05.06.2012 року. Відповідно до п. 13
договору застави заставодавцю
заборонено відчужувати предмет
застави без письмової згоди
заставодержателя. Отже, ОСОБА_4
реалізував автомобіль ОСОБА_3 без згоди
банку та в момент коли було
зареєстровано обтяження рухомого
майна, а тому ОСОБА_3 є набувачем
заставленого майна з діючим
обтяженням.

В судовому засіданні
представник апелянта підтримала
апеляційну скаргу та просила
задовольнити; відповідач та її
представник вважали доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним
позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» свої
вимоги обґрунтовував тим, що 07.05.2007
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір,
згідно якого останньому банком було
видано кредит у розмірі 21317, 08 доларів
США, зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 14, 28 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 08.05.2010 року.

Кредит був виданий на умовах його
забезпеченості. Банк по умовам
кредитного договору грошові кошти у
вигляді кредиту видав ОСОБА_4 у повному
обсязі. В якості забезпечення
кредитного договору з ОСОБА_4 був
укладений договір застави рухомого
майна, згідно з яким ОСОБА_4 надав в
заставу автомобіль марки « Мercedes-bens »,
модель МL 230, 1998 року випуску,
тип-легковий універсал, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, що належав на праві власності
ОСОБА_4

У визначений кредитним договором строк
ОСОБА_4 не повернув суму кредиту та не
сплатив проценти за його користування,
тобто не виконав умови договору,
порушив графік повернення кредитних
коштів, кредит та відсотки за його
користування не повернуті, незважаючи
на те, що банк по наданню кредиту свої
зобов'язання по договору виконав.
Станом на 28.03.2013 року третя особа перед
банком має заборгованість за кредитним
договором в розмірі 18 918, 30 доларів США,
що за курсом НБУ складає 151157 грн. 22 коп.,
з яких: 12 109, 12 доларів США -
заборгованість за кредитом, 4521, 38
доларів США - заборгованість за
процентами, 417, 76 доларів США -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 1870, 04 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

Відповідно до умов договору застави
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета застави у випадку якщо позика,
яка була забезпечена заставою, не буде
сплачена у строк, передбачений
кредитним договором. В ході здійснення
моніторингу даного кредиту було
встановлено, що 19.11.2009 року в порушення
умов ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст. 586 ЦК
України, ст. 17 Закону України «Про
заставу», без згоди банку ОСОБА_4
реалізував заставний автомобіль
ОСОБА_3 і заставний транспортний засіб
знаходиться в користуванні ОСОБА_3
Разом з тим, застава автомобіля
зберігається в силу ст. 27 Закону
України «Про заставу» і у
заставодержателя зберігаються всі
права, передбачені цим Законом України
і відносно нового власника автомобіля.

При вирішенні даного спору судом
першої інстанції встановлено, що 19.11.2009
року автомобіль марки «Мercedes-bens»,
модель МL 230, 1998 року випуску,
№кузова/шасі: НОМЕР_3, д/н НОМЕР_1, був
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 Проте
правові підстави переходу права
власності на автомобіль матеріалами
справи не підтверджено, а єдиним
документом, що вказує на причетність
ОСОБА_3 до спірного автомобіля, є
довідка органу ДАІ від 16.01.2013 року, в
якій зазначено про реєстрацію спірного
автомобіля за ОСОБА_3 Протягом усього
часу розгляду справи на пропозицію
суду подати відповідні докази
представником позивача будь-яких
документів на підтвердження
вищевказаних фактів подано не було.

Разом з тим, рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
23 липня 2012 року було задоволено позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 та
звернуто стягнення на предмет застави -
спірний автомобіль «Мercedes-bens », що
належить на праві власності ОСОБА_4, для
задоволення грошових вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором
від 07.05.2007 року на суму 254 987 грн. 83 коп.

Ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня
2012 року було роз'яснено порядок
виконання вказаного рішення та
вказано про наявність права ПАТ КБ
«ПриватБанк» вимагати передачу в
заклад банку шляхом вилучення у ОСОБА_4
належного йому на праві власності
автомобіля « Мercedes-bens », модель МL 230, 1998
року випуску, тип-легковий універсал, №
кузова/шасі: НОМЕР_3, д.н. НОМЕР_2, з
правом укладення від імені ОСОБА_4
договору купівлі-продажу будь-яким
способом, з іншою особою - покупцем.

Крім того, судом встановлено, що
позичальник ОСОБА_4, який є
заставодавцем вказаного автомобіля,
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тоді як рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська про звернення
стягнення на предмет застави було
ухвалене 23 липня 2012 року, тобто після
смерті заставодавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої
інстанції виходив з того, що рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська про звернення
стягнення на предмет застави набуло
законної сили, цим рішенням звернуто
стягнення на спірний автомобіль, про що
видано виконавчий лист. Тому двічі
звертати стягнення на предмет застави
по одному і тому ж договору, на користь
однієї і тієї ж особи, тобто ПАТ КБ
«ПриватБанк» неможливо.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом доказів, висновки
суду першої інстанції щодо наявності
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги позивача
зводяться до того, що відповідно до ст.
27 Закону України «Про заставу» та ст. 9
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
зареєстроване обтяження зберігає силу
для нового власника ( покупця) рухомого
майна, що є предметом обтяження.

Проте доводи апеляційної скарги
позивача висновків суду не
спростовують та не дають підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
про задоволення позову, виходячи з
наступного.

На підтвердження наявності кредитних
зобов'язань ОСОБА_4 позивачем надано
копію кредитного договору, з якого
вбачається, що договір № IFDWAA00000001
укладено 07 травня 2007 року за програмою
«Авто в кредит», проте кредитні кошти
надані ОСОБА_4 для купівлі нерухомості (
а.с. 16) на суму 21 317,08 доларів США.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання заставодавця за вказаним
кредитним договором між ЗАТ КБ «Приват
Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір
№ IFDWAA00000001 застави рухомого майна
07.05.2007 року, за яким ОСОБА_4 передав у
заставу ЗАТ КБ «Приватбанк» автомобіль
«Мercedes-bens », модель МL 230, 1998 року випуску,
тип-легковий універсал, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, д.н. НОМЕР_2.

Разом з тим, в договорі застави
відсутня вказівка на те, що автомобіль
належить на праві власності
заставодавцю ОСОБА_4, натомість є
посилання, що належність автомобіля
підтверджується свідоцтвом
реєстрації транспортного засобу серії
НОМЕР_4 від 20 жовтня 2004 року, виданого
МРЕВ-4 м. Києва та довіреністю № 547 від
01.03.2006 року.

З витребуваних у позивача судом
апеляційної інстанції копій
зазначених документів вбачається, що
позичальник та заставодавець ОСОБА_4 не
був власником переданого у заставу
автомобіля, а володів та розпоряджався
ним на підставі довіреності.

Так, відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4, виданого МРЕВ-4 м. Києва 20.10.2004
року, автомобіль «Мercedes-bens», модель МL -
230, 1998 року випуску, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, д.н. НОМЕР_2, належить на праві
власності ОСОБА_5, який проживає у
АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії довіреності за
реєстровим № 546, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 01 березня
2006 року, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4
вчиняти від його імені наступні
правочини: продати за ціну і на умовах
на свій розсуд; обміняти, надати в
оренду, заставити в забезпечення
зобов'язань як його так і третіх осіб
автомобіль, належний ОСОБА_5 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4, тобто
спірний автомобіль, для чого надав
право ОСОБА_4 представляти його
інтереси перед третіми особами та ряд
відповідних повноважень.

Статтею 583 ЦК України передбачено, що
заставодавцем може бути боржник або
третя особа ( майновий поручитель).
Заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з
правом їх застави.

Застава права на чужу річ здійснюється
за згодою власника цієї речі, якщо для
відчуження цього права відповідно до
договору або закону потрібна згода
власника.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» предметом
обтяження може бути рухоме майно, не
вилучене з цивільного обороту, на яке
згідно із законодавством може бути
звернене стягнення. Залежно від змісту
обтяження предмет обтяження повинен
належати боржнику або обтяжувачу на
праві власності чи на праві
господарського відання.

Таким чином, за вказаним договором
застави ЗАТ КБ «ПриватБанк» прийняв у
заставу автомобіль, який не був
власністю ОСОБА_4, і який він не мав
права передавати у заставу від
власного імені, оскільки довіреністю
від 01.03.2006 року він був уповноважений
здійснювати визначені довіреністю
правочини від імені ОСОБА_5

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна від
01.03.2013 року, у реєстрі зареєстроване
обтяження щодо спірного автомобіля,
при цьому боржником є ОСОБА_4 ( а.с. 26).

Між тим, за повідомленням УДАІ ГУ МВС
України в м. Києві від 18.04.2014 року, за
громадянином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
автомобіль «Мercedes-bens», модель МL - 230, 1998
року випуску, № кузова/шасі: НОМЕР_3, не
реєструвався ( а.с. 131) .

Відповідно до біржової угоди
купівлі-продажу транспортного засобу
реєстраційний № 128912 від 18 листопада 2009
року, укладеної на товарній біржі
«Столична», ОСОБА_5, від імені якого
діяв ОСОБА_4 на підставі довіреності №
546 від 01.03.2006 року, продав, а ОСОБА_3
купила спірний автомобіль ( а.с. 142).

При цьому продавець в особі
представника - ОСОБА_4 гарантував
покупцю, що транспортний засіб у момент
підписання угоди не заставлено, у
спорі та під арештом не перебуває.

Статтею 9 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
предмет обтяження, право власності на
який належить боржнику, може бути
відчужений останнім, якщо інше не
встановлено законом або договором. У
разі відчуження предмета обтяження
боржником він зобов'язаний негайно
письмово повідомити про це обтяжувача,
який протягом п'яти днів з дня
отримання цього повідомлення повинен
зареєструвати відповідні зміни у
відомостях про обтяження згідно зі
статтею 13 цього Закону.

Відповідно до ст. 239 ЦК України,
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Згідно зі ст. 10 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів і
реєстрацію обтяжень», у разі
відчуження рухомого майна боржником,
який не мав права його відчужувати,
особа, що придбала це майно за
відплатним договором, вважається його
добросовісним набувачем згідно зі
статтею 388 Цивільного кодексу України
за умови відсутності в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
відомостей про обтяження цього
рухомого майна. Добросовісний набувач
набуває право власності на таке рухоме
майно без обтяжень. Обтяжувач,
права якого порушені внаслідок дій
боржника, визначених цією статтею,
вправі вимагати від боржника
відшкодування завданих збитків.

Таким чином, відповідно до наявних у
справі доказів, та виходячи із вимог ст.
239, 388 ЦК України відповідач ОСОБА_3 є
добросовісним набувачем, оскільки
придбала спірний автомобіль у його
власника, а боржник ОСОБА_4, який
передавав у заставу банку спірний
автомобіль на забезпечення власних
зобов'язань та здійснював його продаж
на підставі довіреності, не є його
власником.

Як вбачається зі змісту кредитного
договору, кредит був наданий ОСОБА_4 на
строк до 08 травня 2010 року. Згідно з
доданим до позовної заяви розрахунком
заборгованості, боржник перестав
сплачувати кредит з лютого 2009 року,
внаслідок чого станом на день смерті
боржника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 року
залишилась несплаченою заборгованість
у розмірі 12 109,12 доларів США - по кредиту,
4 521,38 доларів США - по відсотках.

Разом з тим, рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська про
звернення стягнення на спірний
автомобіль було ухвалене 23.07.2012 року по
справі за позовом до померлої особи,
яка при цьому не є власником переданого
в заставу автомобіля.

Відповідно до ст. 608 ЦК України,
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що відповідач
ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем
спірного автомобіля, не може нести
відповідальності за невиконання
кредитних зобов'язань померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк». Крім того, колегія
суддів враховує, що при укладенні
договору застави на підставі
довіреності, яка не надавала права
ОСОБА_4 від свого імені передавати
вказаний автомобіль у заставу,
позивачу було достовірно відомо, що
боржник ОСОБА_4 не є власником спірного
автомобіля, що підтверджується змістом
договору та наявністю відповідних
доказів у позивача.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову відповідає вимогам
закону і обставинам справи; доводи
апелянта не спростовують наведеного і
зроблених в рішенні суду першої
інстанції висновків, в зв'язку з чим
підстави для його скасування і
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: