АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Фаркош Ю.А.
№ 22-ц/796/9039/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 05 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділ майна,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 05 червня 2014 року позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ
майна задоволено частково.

Розірвано шлюб, укладений та
зареєстрований 24 квітня 2010 року у
Відділі реєстрації актів цивільного
стану Печерського районного
управління юстиції в м. Києві між
громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (актовий
запис № 294).

В порядку поділу спільного майна
подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 90 165 грн. 10 коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 1466 грн. 21 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
частково змінити рішення суду та
задовольнити у повному обсязі його
позовні вимоги - в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
стягнути з ОСОБА_2 на його користь
грошові кошти в розмірі 135 150,00 грн.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції було ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи. На думку апелянта, суд
першої інстанції дійшов
безпідставного висновку, що спільною
сумісною власністю подружжя є лише 180 330
грн. 20 коп., які сплачені відповідно до
попереднього договору від 27 лютого 2012
року купівлі-продажу квартири,
укладеного з Акціонерним товариством
холдинговою компанією «Киїміськбуд»,
установивши, що сторони припинили
проживання однією сім'єю та не ведуть
спільне господарство з січня 2013 року.
Режим окремого проживання для подружжя
було встановлено лише 09 вересня 2013
року. Відтак, до цього моменту всі
кошти, сплачені згідно попереднього
договору з лютого 2012 року по червень 2013
року в сумі 210 510,20 грн. були сплачені зі
спільного бюджету і є спільною
сумісною власністю подружжя. Крім того,
його батьки надали у позику 110 000,00 грн.
для оплати першого внеску за квартиру,
оскільки у нього з дружиною не
вистачало власних коштів. Суд першої
інстанції дійшов безпідставного
висновку, що він не порушував питання
про поділ грошових коштів в розмірі
116802,49 грн., які були зняті відповідачкою
з карткового рахунку без його відома.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

ОСОБА_2 просить відхилити подану
апеляційну скаргу, а рішення суду
залишити без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 24 квітня 2010 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі, актовий запис №
294 (а. с. 6, т. 1).

Від шлюбу сторони мають малолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7, т. 1).

27 лютого 2012 року між Акціонерним
товариством холдинговою компанією
«Киїміськбуд» (продавець) та ОСОБА_2
(покупець) було укладено попередній
договір, за яким сторони зобов'язалися
у строк протягом 10 робочих днів після
отримання продавцем
правовстановлюючих документів на
квартиру, необхідних для укладення
основного договору, але не пізніше 27
лютого 2017 року та в будь-якому випадку
не раніше проведення майбутнім
покупцем повного розрахунку з
майбутнім продавцем, укласти у
належній формі договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 з об'єктами
соціально-побутового призначення,
комплексного благоустрою території
для суспільних потреб у 2 мікрорайоні
житлового масиву Позняки у Дарницькому
районі м. Києва (четверта черга
забудови) (а. с. 8-11, т. 1).

Пунктом 2.1. попереднього договору
визначено, що вартість зазначеної
квартири становить 431 830 грн. 20 коп. без
ПДВ.

Пунктом 2.2. попереднього договору
визначено, що майбутній покупець
здійснює оплату вартості квартири
авансовими платежами у наступному
порядку: 1-й платіж в розмірі 130 030 грн. 20
коп. без ПДВ - протягом 5-ти (п'яти)
банківських днів з моменту укладання
договору, решту суми, у розмірі 301800 грн.
00 коп. майбутній покупець зобов'язаний
внести на розрахунковий рахунок
майбутнього продавця, у строк до 27
лютого 2017 року, шляхом внесення рівними
сумами в розмірі 5 030 грн. 00 коп., без ПДВ
до 27 числа кожного місяця.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 09 вересня 2013 року для
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
встановлено режим окремого проживання
(а. с. 41, т. 1).

20 березня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк»
(банк) та ОСОБА_2 (вкладник) було
укладено угоду на розміщення вкладу №
TDR, відповідно до якого ПАТ
«Альфа-Банк» прийняло від ОСОБА_2 вклад
в сумі 101 000,00 грн. строком до 20 вересня
2012 року з нарахуванням на суму вкладу
процентів в розмірі 16,00 % річних (а. с. 140,
т. 1).

20 березня 2013 року ОСОБА_2 було закрито
депозитний рахунок, відкритий на
підставі угоди на розміщення вкладу №
TDR, та отримано через касу банку на
підставі поданої нею заяви на видачу
готівки № 24869 116 802,49 грн. (а. с. 181, т. 1).

ОСОБА_1 порушив перед судом питання про
розірвання зареєстрованого шлюбу з
ОСОБА_2 та поділ спільного сумісного
майна подружжя шляхом надання йому
грошових коштів, сплачених згідно
попереднього договору з забудовником
від 27 лютого 2012 року в розмірі 135 150 грн.,
з яких 110 000 грн. надавали у борг його
батьки, та 25 150 грн., які є 1/2 частиною
сплаченої за попереднім договором.
Відповідачці ОСОБА_2 надати грошові
коштів, знятих нею з карткового рахунку
в ПАТ «Альфа-Банк» в розмірі 116 802 грн. 49
коп. на підставі угоди на розміщення
вкладу № TDR.

Суд першої інстанції розірвав шлюб між
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а також частково
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, про
поділ майна подружжя. В порядку поділу
майна подружжя суд стягнув з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 90 165 грн. 10 коп., як
половину від суми коштів, сплачених
подружжям за попереднім договором
купівлі-продажу від 27 лютого 2012 року,
який укладено між Акціонерним
товариством холдинговою компанією
«Киїміськбуд» та ОСОБА_2 за час
спільного проживання та ведення
спільного бюджету подружжя.

Колегія суддів не убачає підстав для
скасування або зміни прийнятого судом
першої інстанції рішення.

Так, відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 09 вересня 2013 року, яке набрало
законної сили, сторонами не
оскаржувалося, було встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріально не
підтримують одне одного, не ведуть
спільне господарство, проживають
окремо з січня 2013 року.

Також, в позовній заяві ОСОБА_1 сам
зазначив, що вони з відповідачкою не
ведуть спільного господарства з січня
2013 року.

А тому, посилання апелянта на те, що всі
кошти згідно попереднього договору з
лютого 2012 року по червень 2013 року в сумі
210 510,20 грн. були сплачені зі спільного
бюджету і є спільною сумісною
власністю подружжя, є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
ОСОБА_2 в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя на користь
ОСОБА_1 90 165 грн. 10 коп., установивши, що
за час сумісного проживання з
спільного бюджету сторін за попереднім
договором було сплачено 180 330,20 грн.

Колегія суддів також відхиляє
посилання апелянта на те, що частина
першого авансового платежу згідно
попереднього договору купівлі-продажу
від 27 лютого 2012 року була оплачена за
рахунок коштів, одержаних ним в позику
від його батьків в сумі 110 000,00 грн.,
оскільки такі доводи не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції.

Частиною четвертою ст. 65 СК України
визначено, що договір, укладений одним
із подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_1 визначав розміщені ОСОБА_2 на
умовах депозиту на підставі угоди на
розміщення вкладу № TDR від 20
березня 2012 року кошти, які були зняті
нею з депозитного рахунку 20 березня 2013
року. ОСОБА_1 просив поділити вказані
кошти, присудивши їх відповідачці як
взаєморозрахунок із сумою коштів, які
сплачені за попереднім договором
купівлі-продажу від 27 лютого 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що
угода на розміщення вкладу № TDR
від 20 березня 2012 року була укладена
ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_1

Депозит, а також нараховані проценти за
угодою на розміщення вкладу № TDR в
сумі 116 802,49 грн. були зняті ОСОБА_2 20
березня 2013 року, тобто після припинення
спільного проживання подружжя.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року у
випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Звертаючись до суду з позовом про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
ОСОБА_1 не порушував питання про
стягнення з ОСОБА_2 Ѕ частини коштів,
які були зняті нею без його згоди за
угодою на розміщення вкладу № TDR
від 20 березня 2012 року. Позивач ОСОБА_1
просив залишити вказані кошти
відповідачці.

Також, позивачем не було надано жодних
допустимих та належних доказів на
підтвердження того, що розміщені на
депозитному рахунку кошти були їх
спільними з відповідачкою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді