Справа № 633/222/14-ц
Номер провадження 2/633/94/2013
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2014 року Печенізький районний
суд Харківської області в складі:

головуючого судді
- Танасевич О.В.,

при секретарі
- Криворучко І.В.,

за участю представника позивачки
- ОСОБА_1,

відповідача
- ОСОБА_2,

представника
відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої
особи

Відділу
Держземагентства у

Печенізькому районі

Харківської області
- Штаненко І.В.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_5 до
ОСОБА_2,

треті особи на боці позивача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, - Відділ Держземагентства у
Печенізькому районі Харківської
області, Реєстраційна служба
Печенізького районного управління
юстиції,

про визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом,
уточнивши його, до ОСОБА_2, в якому
просила визнати недійсним державний
акт серії ЯБ № 616591 на земельну ділянку
площею 0,06 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 2-6, 26-29).

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав позов в повному
обсязі та пояснив суду, що 3 вересня 2004
року позивачка придбала за договором
купівлі-продажу будинок АДРЕСА_2, при
цьому площа прилеглої земельної
ділянки складала 0,1294 га згідно
технічного паспорту та наказу № 256
радгоспу «Печенізький». Сусідня
земельна ділянка, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, та яка на теперішній
час належить відповідачу, була
приватизована в межах 2070 м2, але в 2006
році в ході оформлення спадщини ОСОБА_6
нею було отримано державні акти на
земельні ділянки загальною площею 0,21
га, зокрема: 0,15 га та 0,06 га. Крім того,
згідно акту Печенізької селищної ради
Харківської області від 14 березня 2014
року розбіжність між фактичним
користуванням землею відповідачем та
розмірами, наведеними в технічній
документації, складає 7,78 м по межам
належної йому ділянки.

Відповідач та його представник проти
позову заперечували, наполягали на
тому, що ОСОБА_6, яка продала
відповідачу земельну ділянку АДРЕСА_1,
не приватизувала її, а прийняла у
спадщину після смерті - ОСОБА_7 Загальна
площа цієї ділянки, поділеної на дві
окремі частини з різним цільовим
призначенням відповідно площею 0,15 га
та 0,06 га, складає 0,21 га, що відповідає
відомостям, наведеним у державних
актах, виданих на ім'я ОСОБА_6 в 2006 році,
та узгоджується з розмірами цієї ж
ділянки, наведеними в державному акті,
виданому на ім'я ОСОБА_7 в 1997 році. В
обґрунтування своїх заперечень
відповідач посилався на статті 12, 78, 81,
116, 140, 153 Земельного кодексу України та
статті 12, 26, 46 Закону України «Про
місцеве самоврядування», та зазначав,
що приватизація ОСОБА_7 зазначеної
земельної ділянки відбулась на
підставі відповідного рішення
Печенізької селищної ради народних
депутатів № 4/2 від 15 січня 1997 року, яке є
чинним, виданий на його підставі
державний акт також не скасовано. (а.с.
62-69).

Представники третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, - Реєстраційної служби
Печенізького районного управління
юстиції в Харківській області та
Відділу Держземагентства у
Печенізькому районі Харківської
області, проти задоволення позову
заперечували, вважали його
необґрунтованим та таким, що
спростовується матеріалами справи.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно відомостей, наведених у листі
Відділу Держземагенства у
Печенізькому районі Харківської
області № 9-20.27-04-1872/2-14 від 29 серпня 2014
року, ОСОБА_7 оформив право
власності на земельні ділянки,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,15 га для будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, та 0,06 га для ведення
особистого підсобного господарства
(далі за текстом, земельна ділянка № 2).
Зазначені дії були вчинені відповідно
до рішення виконкому Печенізької
селищної ради від 15 січня 1997 року № 4/2,
на підставі якого було видано
державний акт серії ХР № 23-58-0422181,
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за номером 310 від 3
березня 1997 року (а.с. 94, 100).

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16 січня 2000 року,
посвідченого того ж дня державним
нотаріусом Печенізької державної
нотаріальної контори Кормільцем М.П. та
зареєстрованого в реєстрі за номером 62,
земельна ділянка № 2 в складі спадщини,
яка відкрилась після смерті ОСОБА_9,
перейшла у власність ОСОБА_6, яка
зареєструвала зазначене право в
установленому порядку (а.с. 99, 105, 106)

У наведених вище документах та у
технічному паспорті на будинок АДРЕСА_1
(а.с. 101-103) зазначено загальну площу
земельної ділянки № 2 (яка складається
з двох частин площею відповідно 600 м2 та
1500 м2) у розмірі 2100 м2.

На підставі договору купівлі-продажу
земельних ділянок від 21 жовтня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Печенізького районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_10 та
зареєстрованого в реєстрі за номером
1309, власником земельної ділянки № 2, що
складається з двох частин площею
відповідно 1500 м2 та 600м2, став ОСОБА_2,
відповідач по справі (а.с. 81).

Як убачається зі схеми розташування,
земельна ділянка № 2 межує з земельною
ділянкою № АДРЕСА_2 (далі за текстом,
земельна ділянка № 1)(зворотній бік а.с.
97).

Земельна ділянка № 1 не приватизована,
що підтверджується актом Печенізької
селищної ради Харківської області від
14 березня 2014 року (а.с. 109), та не
заперечується позивачкою. Житловий
будинок № АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу від 3
вересня 2004 року, посвідченого
державним нотаріусом Печенізької
державної нотаріальної контори
Харківської області Кормільцем М.П. та
зареєстрованого в реєстрі за номером 984
(а.с. 33, 34). Як убачається з технічного
паспорту, площа земельної ділянки до
цього будинку (далі за текстом,
земельна ділянка № 1), яка була
закріплена за попереднім власником -
ОСОБА_11, на підставі наказу Радгоспу
«Печенізький» Агропромислового
комбінату «Чугуївський» № 256 від 2
жовтня 1990 року, складає 0,1294 га (а.с. 40).
Така сама площа земельної ділянки № 1
зазначена у технічному паспорті на
зазначене домоволодіння (а.с. 35-39).

14 березня 2014 року комісією Печенізької
селищної ради Харківської області було
складено акт обстеження земельних
ділянок № 1 та № 2, згідно якого
позивачка користується земельною
ділянкою № 1 у визначених парканом
межах, які фактично відповідають тим,
які зазначені у відповідних технічних
документах. Тією самою комісією було
встановлено, що фактичний розмір
земельної ділянки № 2, яка належить
відповідачу, є меншим на 7,78 м в довжину,
ніж той, який зазначений в технічній
документації (а.с. 109).

Заслухавши пояснення сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши письмові матеріали справи
та проаналізувавши зібрані по справі
докази в їх сукупності, суд вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
підставою для отримання ОСОБА_7
державного акту на право власності на
земельну ділянку № 2 загальною площею
2100 м2 було рішення виконкому
Печенізької селищної ради від 15 січня
1997 року № 4/2, яке на теперішній час є
чинним. Відповідно до статей 6, 9
Земельного кодексу України в редакції
від 22 червня 1993 року, яка діяла на
момент виникнення цих правовідносин,
ОСОБА_7, як громадянин України, мав
право на безоплатну передачу йому
місцевою радою народних депутатів у
власність земельної ділянки № 2,
зокрема, для обслуговування будинку та
господарських будівель та для ведення
особистого підсобного господарства.
Передача ОСОБА_7 у власність земельної
ділянки № 2 відбулась без проекту її
відведення, оскільки Земельний кодекс
України в редакції від 22 червня 1993 року
не передбачав його розробки та
затвердження, але у порядку та в межах,
передбачених статтями 17, 56 цього ж
Кодексу.

Підставою для набуття ОСОБА_6 права
власності на земельну ділянку № 2, що
складається з двох частин площею 600 м2
та 1500 м2, є свідоцтво про право на
спадщину за законом від 16 січня 2000 року
(зворотній бік а.с. 99), після отримання
якого ОСОБА_6 було виготовлено
відповідну технічну документацію та
отримано державні акти на право
власності, зокрема, на земельну ділянку
площею 600 м2, який позивач оспорює (а.с.
105, 106). Набуття права власності ОСОБА_6
на земельну ділянку № 2 шляхом
одержання її у спадщину відповідає
вимогам частини 2 статті 6 Земельного
кодексу України в редакції від 6 квітня
1999 року, яка діяла на момент виникнення
цих правовідносин. Виготовлення
технічної документації по
встановленню меж земельної ділянки № 2
відбулось на замовлення ОСОБА_6
відповідно до пункту 1.13., 1.15., 1.16.
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право приватної
власності на землю, право колективної
власності на землю, право власності на
землю і право постійного користування
землею (в тому числі на умовах оренди)
та договорів оренди, затвердженої
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999
року (в редакції від 29 грудня 2003 року).

Відповідно до статті 152 Земельного
кодексу України позивачка, як
землекористувач земельної ділянки № 1,
може вимагати усунення будь-яких
порушень її прав на землю. Захист прав
громадян на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
прав, визнання угоди недійсною,
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування тощо.

Звернувшись до суду, позивачка не
оспорювала підстави видачі державних
актів на право власності на земельну
ділянку № 2 ані ОСОБА_7, ані ОСОБА_6, та
обмежилась лише доводами щодо визнання
недійсним та скасування державного
акту на право власності на земельну
ділянку площею 600 м2, виданого на ім'я
ОСОБА_6

Разом з тим, суд не вбачає підстав для
задоволення позову, оскільки захист
прав громадян на земельну ділянку
здійснюється шляхом визнання
недійсним рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, у той час, як визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю без визнання
недійсним рішення, на підставі якого
видано цей державний акт, законом не
передбачено та є його порушенням
(постанови Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України: від 18
вересня 2013 року у справі № 6-92цс13, від 23
жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13).

Посилання позивачки на збільшення
довжини земельної ділянки № 2 в ході
переоформлення права власності на
ОСОБА_6 порівняно з її ж розмірами,
наведеними в державному акті на право
власності, наданому ОСОБА_7, та її
доводи щодо зменшення внаслідок цього
розміру земельної ділянки № 1, якою
вона користується, повністю
спростовуються матеріалами справи.

Як убачається з технічного паспорту
житлового будинку № АДРЕСА_2 (а.с. 35-39) та
наказу радгоспу «Печенізький»
Агропромислового комбінату
«Чугуївський» № 256 від 2 жовтня 1990 року
за зазначеним домоволодінням у
користуванні було закріплено земельну
ділянку загальною площею 1294 м2 (а.с. 40).

З іншого боку, загальна площа земельної
ділянки № 2 в ході її приватизації
ОСОБА_7 складала 0,21 га (2100 м2), зокрема: 0,15
га з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та 0,06 га - для ведення
особистого підсобного господарства
(а.с. 100). Загальна площа цієї ж земельної
ділянки згідно технічного паспорту на
житловий будинок (а.с. 101-103) та державних
актів серії ЯБ № 616590 та серії ЯБ № 616591
на право власності на земельну ділянку
№ 2, що складається з двох частин площею
0,0600 га та 0,1500 га (а.с. 105, 106), не
змінилась.

Різниця у довжині земельної ділянки №
2, яка убачається з державних актів,
виданих на ім'я ОСОБА_7 в 1997 році (73,93 м)
та ОСОБА_6 в 2006 році (74,99 м), складає 1,06
м, проте, вона не вплинула на загальну
площу спірної ділянки та, як пояснив
представник Відділу Держземагентства
у Печенізькому районі Харківської
області, могла виникнути внаслідок
проведення більш точного теодолітного
вимірювання та вимірювання
світловіддалеміром, яке
застосовувалось під час виготовлення
відповідної технічної документації на
замовлення ОСОБА_6 в 2006 році, у той час,
як в 1997 році чинне законодавство не
передбачало розроблення проекту
відведення.

Крім того, згідно акту комісії
Печенізької селищної ради Харківської
області від 14 березня 2014 року права
позивачки, як землекористувача
земельної ділянки № 1, не порушені, адже
розбіжностей між її фактичним
землекористуванням та технічним
паспортом не встановлено (а.с. 109).
Натомість цим актом встановлено, що
довжина земельної ділянки, якою
фактично користується відповідач,
складає 67,21 м замість 74,99 м, зазначених в
технічній документації, тобто є на 7,78 м
менше.

В судовому засіданні, представник
позивачки не заперечував того факту, що
його довірителька фактично
користується земельною ділянкою № 1
площею 1294 м2 в межах дійсного паркану.

Виходячи з того, що відповідно до
статті 15 Цивільного кодексу України та
статті 3 Цивільного процесуального
кодексу України в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, а судом в ході розгляду
справи такого не встановлено, у позові
належить відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 11, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 224, 226
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовній заяві ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
треті особи на боці позивача, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, - Відділ Держземагентства у
Печенізькому районі Харківської
області, Реєстраційна служба
Печенізького районного управління
юстиції, про визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Печенізький районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь в справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: