АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4737/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф.Ф. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів -
Черненкової Л.А., Глущенко Н.Г.,

при секретарі -
Гасановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в
Дніпропетровській області

на рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління МВС України в
Дніпропетровській області, Державної
казначейської служби України, про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 26 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства задоволені.

Стягнуто із Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди - 10 000
гривень, шляхом зобов'язання
Державного казначейства України
списати зазначені суми з відповідного
рахунку, на якому акумулюються кошти
Державного бюджету України.

В апеляційній скарзі Головне
управління просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на порушення судом норм
матеріального права, а також не
доведення позивачем факту спричинення
моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, суд вважає
за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін із
наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2010 року
постановою начальника відділу СУ ГУМВС
України у Дніпропетровській області
підполковника міліції Солдатенко Г.Н.
було порушено кримінальну справу
відносно позивача та ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за фактом
вимагання, вчиненого за попередньою
змовою групою осіб, у великому розмірі
за ознаками ст. 189 ч. 4 КК України. У той
же день позивач був затриманий в
порядку ст. 115 КПК України у підозрі у
скоєнні злочину, передбаченого ст. 189 ч.
4 КК України та на протязі 3-х діб був
обмежений у правах на свободу, працю та
місцеперебування. 01.06.2010 року
постановою Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу йому
була обрана міра запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд. 03.11.2010
року порушена кримінальна справа була
закрита за відсутністю складу злочину.
Перебування в ізоляторі тимчасового
утримання на протязі 3-х діб,
знаходження під підпискою про невиїзд,
під слідством на протязі понад 5
місяців, завдало позивачу моральної
шкоди, яка виразилася в обмеженні його
прав, порушенні образу життя, порушення
соціальних зв'язків, погіршенні
відносин з оточуючими.

Так, ст.1, п.2 ст.2, ст.3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» встановлено, що
відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян; незаконного
застосування адміністративного арешту
чи виправних робіт, незаконної
конфіскації майна, незаконного
накладення штрафу; незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів, передбачених законами України
"Про оперативно-розшукову діяльність",
"Про організаційно-правові основи
боротьби з організованою злочинністю"
та іншими актами законодавства. У
випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду. право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину. У наведених в статті 1 цього
Закону випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються):
заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій;
майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт;
штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином; суми, сплачені
громадянином у зв'язку з поданням йому
юридичної допомоги; моральна шкода.

Прийнявши до уваги той факт, що
порушена кримінальна справа була
закрита за відсутністю складу злочин, а
обраний запобіжний захід у відношенні
позивача, є дією, що обмежує права
громадянина, тому суд обґрунтовано
вважав про наявність підстав для
відшкодування шкоди в силу Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду».

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду
доводи апеляційної скарги про те, що
суд не врахував обставини у справі та
порушив норми матеріального права.

Доводи про те, що затримання ОСОБА_2, а
також застосування запобіжного заходу
- підписки про невиїзд, проводились
відповідно до вимог чинного
законодавства не можуть бути підставою
для відмови у відшкодуванні шкоди,
оскільки, закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину; є
підставою для відшкодування шкоди
відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.2 Закону
України "Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду" ( в
редакції, яка діяла на час порушення
кримінальної справи).

За таких обставин, затримання ОСОБА_2 та
застосування до нього запобіжного
заходу - підписки про невиїзд, є діями,
які свідчать про обмеження його прав,
оскільки його вини у скоєнні будь-якого
злочину не встановлено. А тому
стягнення грошової суми на користь
ОСОБА_2 відповідає вимогам ст.1176 ЦК
України, Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду".

Розмір стягнутої на користь ОСОБА_2
грошової суми на відшкодування
моральної шкоди не суперечить і
роз'ясненням п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», оскільки ОСОБА_2 внаслідок
затримання провів три доби у слідчому
ізоляторі, а в наступному запобіжний
захід - підписка про невиїзд,
застосований до нього, діяв на протязі
шести місяців.

У зв'язку із чим рішення суду першої
інстанції необхідно залишити без змін,
відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308,315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління МВС України в
Дніпропетровській області відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
двадцятиденний строк у касаційному
порядку.

Судді: