АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-3695/14
Головуючий у 1 інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач: Нежура В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

8 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Соколової В.В.,
Усика Г.І.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення, визнання
правонаступником спадкового майна,
встановлення порядку користування
жилим приміщенням та зустрічним
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ в натурі із
спільної часткової власності частки
будинку,-

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5
про усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення, визнання
правонаступником спадкового майна,
встановлення порядку користування
жилим приміщенням та позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
виділ в натурі із спільної часткової
власності частки будинку задоволено
частково.

Вселено ОСОБА_4 в житловий будинок
АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_4 перешкод у
користуванні 5/16 частки житлового
будинку АДРЕСА_1; виділено у
користування ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1
приміщення (1) площею 7,3 кв.м.; приміщення
(2) площею 11,6 кв.м.; приміщення (3) площею 10
кв.м.; приміщення (4) площею 3,9 кв.м.;
веранду не засклену 1 шт.; виділено
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в натурі 3/16
частину будинку АДРЕСА_1, а саме
приміщення (6) площею 6,2 кв.м.; приміщення
(5) площею 8,9 кв.м.; в решті вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
судових витрат.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3звернулися до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
та постановити нове рішення, яким
задовольнити їхній позов, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянти вказують на те, що
виділивши у користування позивачки
конкретні приміщення, а їм ті «що
залишилися», суд суттєво порушив їхні
права, так як вони будуть мати на 4 кв.м.
жилої площі менше, а також робити із
жилої кімнати коридор, що є не
припустимим. Суд безпідставно відхилив
їхнє клопотання про призначення у
справі будівельної експертизи, без
якої неможливо правильно вирішити дану
справу.

В суді апеляційної інстанції апелянти
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 підтримали подану
скаргу, із викладених в ній підстав.
ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився,
як повідомила суд ОСОБА_1 він був
належним чином повідомлений про час і
місце слухання справи, але не

зміг з*явитися з поважної причини.
Позивач і її представник проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, просили залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитись
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому володіння та
користування тією частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК
України) .

Як роз'яснено у пунктах 6, 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" від 4.10.1991 року № 7, при поділі
будинку в натурі, що є спільною
частковою власністю, суди повинні мати
на увазі, що це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку із самостійним виходом
або за технічної можливості
переобладнання приміщення в
ізольовані квартири, які відповідають
розміру їх часток у приватній
власності.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, на підставі
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 26.01.2010 р., виділено ОСОБА_6 в
натурі 5/16 частин будинку АДРЕСА_1, які
складаються із приміщення (1) площею 7,3
кв.м; приміщення (2) площею 11,6 кв.м;
приміщення (3) площею 10 кв.м.; приміщення
(4) площею 3,9 км.м.; веранда незасклена 1
шт., а також присуджено стягнути з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях
на користь ОСОБА_6 в якості компенсації
вартості недостатньої належній на
праві власності частці до виділеної в
натурі частині будинку у розмірі 853
грн., тобто по 284,33 грн. з кожного (а.с.
9-11).

Даним рішенням також встановлено, що
загальна частина спірного будинку, що
належить на праві власності ОСОБА_6
становить 516 частин, відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 успадкували 316
частини спірного будинку, по 16 частині
кожний (а.с. 10) Власником іншої 12
частини будинку є ОСОБА_5

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 02.06.2011 р. за ОСОБА_4, як
спадкоємцем за заповітом майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 визнано
право власності на 5/16 жилого будинку
АДРЕСА_1 та на 5/16 частин земельної
ділянки загальною площею 0,0946 га по
АДРЕСА_1 (а.с. 6-8).

За ОСОБА_4 також проведено державну
реєстрацію права власності на 5/16
частки спірного будинку (а.с. 28).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Оскільки між ОСОБА_4 й іншими
співвласниками спірного будинку
виникли суперечності щодо вселення і
користування приміщеннями у будинку,
вона вимушена звернутися до суду із
даним позовом для захисту свого права
власника

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання її
правонаступником спадкового майна,
виділеного в натурі спадкодавцю
ОСОБА_6, суд правильно зазначив, що за
нею, як спадкоємцем за заповітом майна
померлого ОСОБА_6 вже визнано право
власності на 5/16 спірного будинку та на
5/16 частин земельної ділянки на
підставі рішенням Дніпровського
районного суду міста Києва від 02.06.2011 р.

Вирішуючи інші вимоги ОСОБА_4 суд
виходив із того, питання поділу в
натурі спірного будинку між його
співвласниками вже було предметом
судового розгляду цивільної справи №
2-2021-10 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 і ОСОБА_3, 3-тя особа ОСОБА_5, в
ході розгляду якої була проведена
судова будівельно-технічна
експертиза. Судова експертиза
проводилась за планом будинку, наявним
на а.с. 16., при цьому ОСОБА_2, ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 пояснили, що на даний час план
будинку не змінювався, добудови до
нього не проводились.

Таким чином, оскільки рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26.01.2010 р. набрало чинності, частки
власності будинку, належні сторонам не
змінювались, суд обгрунтовано
задовольнив вимоги ОСОБА_4 в частині
виділення у її користування, як
спадкоємця ОСОБА_6 ті приміщення у
спірному будинку, які були виділені за
життя ОСОБА_6 зазначеним рішенням суду,
а саме: приміщення (1) площею 7,3 кв.м.,
приміщення (2) площею 11,6 кв.м.,
приміщення (3) площею 10 кв.м., приміщення
(4) площею 3,9 кв.м. та веранди незаскленої
(а.с. 16).

Відповідно іншим співвласникам
ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 слід виділити в
натурі 316 частини спірного будинку, а
саме: приміщення (6) площею 6,2 кв.м. та
риміщення (5) площею 8,9 кв.м. (а.с. 16).

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати іунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Суд правильно задовольнив вимоги
ОСОБА_4 про вселення у спірній будинок,
оскільки вона є співвласником спірного
будинку і має право користуватися
належною їй частиною приміщень у
будинку, а як встановлено в ході
розгляду справи на підставі показів
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідачі
за первісним позовом перешкоджають
вселенню ОСОБА_4 у будинок, та й самі
вони не заперечувався проти цього
факту.

А вимоги щодо зобов*язання
відповідачів за первісним позовом не
чинити позивачці перешкод у
користуванні власністю задоволено
частково, лише відносно ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_1, так як з боку іншого
відповідача ОСОБА_5 такі дії проти неї
не вчиняються.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду першої інстанції, які
відповідають встановленим у справі
обставинам, а також нормам
матеріального і процесуального права.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає необхідним
зазначити, що необхідності у
призначенні ще однієї по суті
додаткової експертизи у справі для
визначення частки приміщень (316), які
виділяються апелянтам у спірному
будинку не має, оскільки після виділу
спадкодавцю ОСОБА_10 - ОСОБА_6 за
рішенням Дніпровського райсуду м.
Києва від 26.01.2010 р. частини приміщення,
яка відповідає його частці інші
приміщення, які складають 316 частин
спірного будинку, залишаються у
користуванні апелянтів.

Та обставина, що частка апелянтів
менша на 4 кв.м. ніж їхня частина в
спільному майні, а в жилій кімнаті
доведеться зробити коридор не свідчить
про порушення їхніх прав і відповідно
незаконність оскаржуваного рішення,
оскільки як зазначав суд при вирішенні
справи, питання поділу жилих приміщень
в спірному будинку між його
співвласниками відповідно до їх часток
у праві на будинок вже було предметом
судового розгляду, і перехід права
власності до спадкоємців одного з
співвласників, не є підставою для
перегляду визначеного судом порядку
користування спільним майном.

Інші доводи апеляційної скарги на
законність ухваленого рішення не
впливають і до уваги колегією судді не
приймаються.

Враховуючи наведене, ухвалене рішення
є законним і обгрунтованим і підстав
для його скасування або зміні колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: