Номер провадження: 22-ц/785/6012/14
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заробітної плати та зобов'язання
витини певні дії за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворівського районного суду м. Одеси
від 15 травня 2014 року, -

встановила:

У липні 2013 року позивач звернувся з
позовом про стягнення заборгованості з
відповідача заробітної плати в розмірі
8029 гривень та зобов'язання відповідача
подати до податкової інспекції і
органів пенсійного фонду дані щодо
найманого працівника з відповідними
розрахунками, звітами і оплатами В
обґрунтування заявлених вимог позивач
посилався на те, що працював
бухгалтером у відповідача з 16.11.2012 року
як приватного підприємця, однак в
порушення ст.ст.116, 117 КЗпП України, ним
не було здійснено відповідне
оформлення та виплати заробітної
плати.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив відмовити
повністю, посилаючись на те, що
трудових відносин між позивачем та
відповідачем не було, відповідач
ніколи не звертався з питання
працевлаштування, пояснивши, що
відповідач з позивачем мав
короткострокові договірні відносини з
приводу надання допомоги в оформленні
документів суб'єкта підприємницької
діяльності, за що передавав йому
грошові кошти.

Рішенням Суворівського районного суду
м. Одеси від 15 травня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим органом
чи фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника підприємства,
установи, організації чи
уповноваженого ним органу. У
відповідності до п.6 ч.1 ст.24 КЗпП
України додержання письмової форми є
обов'язковим при укладенні трудового
договору з фізичною особою.

Згідно з ст.48 КЗпП України трудова
книжка є основним документом про
трудову діяльність працівника. Трудові
книжки ведуться на всіх працівників,
які працюють на підприємстві, в
установі, організації, або у фізичної
особи понад п'ять днів.

Жодного доказу на підтвердження
перебування позивача з відповідачем у
трудових відносинах до суду не надано,
із письмовою заявою про прийняття його
на роботу позивач не звертався,
складання позивачем та підписання від
імені відповідача як суб'єкта
підприємницької діяльності звітів і
передання їх до органів пенсійного
фонду та податкової інспекції на
підставі довіреності не підтверджує
перебування сторін у трудових
відносинах, а правовідношення, що
виникли між сторонами, є
представництвом (ст.237 ЦК України).

Представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю

(ст.244 ЦК України). Довіреність є
документом, що підтверджує особу і
повноваження представника на право
вчиняти правочин з третіми особами від
імені та в інтересах довірителя.
Довіреність - односторонній правочин, в
якому висловлено волю однієї особи
(довірителя). Згода представника на
видачу довіреності не потрібна, однак
він має право відмовитись від
виконання дій, на які його уповноважує
доручення.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вимоги позивача задоволенню
не підлягають, оскільки позивачем не
надано належних і допустимих доказів
на підтвердження зазначених у позові
обставин перебування з відповідачем у
трудових відносинах.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду першої інстанції з їх
оцінкою.

Як в суді першої інстанції так і при
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції позивачем не надано належних
доказів на підтвердження того, що між
ним та відповідачем був укладений
трудовий договір, докази того, що
розмір заробітної плати між сторонами
був визначений у розмірі мінімальної
заробітної плати.

Позивачем на спростований в
апеляційній скарзі, висновок суду
першої інстанції, що правовідносини,
яки виникли між сторонами, є
представництвом, що підтверджується
наявною у справі довіреністю (а.с. 18).

На підставі наведеного колегія вважає,
що доводи апеляційної скарги не
містять підстав для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення
заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-3156 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Суворівського районного суду
м. Одеси від 15 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша