АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2246/14
Доповідач : Піддубний Р.М.
Категорія - «сімейні правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О., Малінської С.М.,

при секретарі:
Афоніні К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 05 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія TREDEX»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «DX Центр», ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_5, про поділ
спільного сумісного майна подружжя,
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, -

встановила:

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з названим позовом, в
обґрунтування зазначила, що з 18 липня
1998 року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, у період якого
ними було витрачено спільні кошти в
сумі 293 028 грн. на придбання квартири
АДРЕСА_1, придбано автомобіль «SUBARU LEGACY»,
1997 року випуску, за договором
банківського вкладу в АКБ «Базіс»
відкрито депозитний рахунок на суму 12
000 євро, в період з 25 березня 2002 року до 11
листопада 2007 року ОСОБА_3 був учасником
ТОВ «Компанія TREDEX», до статутного
капіталу якого вніс 7 790 грн., що
дорівнює 25% його загального розміру, з
20 серпня 2000 року відповідач є
власником 76,5% статутного капіталу ТОВ
«DX Центр», до якого вніс 9 180 грн.

Посилаючись на те, що право власності
на вищевказану квартиру зареєстровано
за батьком відповідача - ОСОБА_5,
автомобіль продано відповідачем після
розірвання шлюбу без її згоди, грошові
коти, що знаходились на депозитному
рахунку витрачені відповідачем не в
інтересах сім'ї, з урахуванням
уточнених у вересні 2013 року позовних
вимог, ОСОБА_2 просила в порядку поділу
спільного сумісного майна подружжя
стягнути з відповідача ОСОБА_6 ? частину
грошових коштів, витрачених останнім
на придбання квартири АДРЕСА_1 в сумі 146
514 грн., визнати недійсним укладений 16
вересня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
договір купівлі - продажу автомобіля
«SUBARU LEGACY», 1997 року випуску, державний
номер № НОМЕР_1, визнати за нею право
власності на ? частину вищевказаного
автомобіля, стягнути з ОСОБА_3 на її
користь 35 507 грн. 81 коп. в якості
компенсації вартості ? частини
автомобіля, стягнути з ОСОБА_3 63 170 грн.
в якості компенсації ? частини
банківського вкладу в сумі 12 000 євро в
Харківській філії Акціонерного
комерційного банку «Базіс» (АКБ
«Базис»), визнати за нею право
власності на 12,5% прибутку, а також
всього майна та грошових коштів, що
належали товариству з обмеженою
відповідальністю «Компанія TREDEX» (ТОВ
«Компанія TREDEX») за період з 25 березня 2002
року по 11 листопада 2007 року, стягнути з
ТОВ «Компанія TREDEX» суму грошових
коштів, що складає 12,5 % вартості майна
вказаного товариства, визнати за нею
право власності на 38,25% прибутку, а
також всього майна та грошових коштів,
що належали товариству з обмеженою
відповідальністю «DX Центр» (ТОВ «DX
Центр») у період з 20 серпня 2000 року по 06
березня 2009 року, стягнути з ТОВ «DX
Центр» суму коштів, що складає 38,25%
вартості майна вказаного товариства, а
також стягнути з ОСОБА_3 3 895 грн. та 4 590
грн. в якості компенсації ? частини
коштів, внесених відповідачем до
статутного капіталу ТОВ «Компанія TREDEX»
та ТОВ «DX Центр» відповідно.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 05 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Визнано
автомобіль «SUBARU LEGACY», 1997 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
визнано за ОСОБА_2 права власності на ?
частину вказаного автомобіля, стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову
компенсацію, яка внесена на депозитний
рахунок Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Харківській області за ? частину
автомобіля в розмірі 5 450 грн. В іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким заявлений ОСОБА_2
позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового задоволення
апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення компенсації
вартості ? частини квартири, ? частини
банківського вкладу, частини майна та
доходів господарських товариств,
засновником яких є відповідач, суд
першої інстанції виходив з того, що
спірна квартира не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки її власником є інша особа,
грошові кошти, що знаходились на
депозитному рахунку було витрачено
сторонами у період шлюбу в інтересах
сім'ї, факту отримання відповідачем
доходів від діяльності господарських
товариств на підставі належних та
допустимих доказів позивачкою не
доведено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 18
липня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано судовим рішенням
від 25 червня 2008 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено
договір в інтересах сім'ї, то гроші,
інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 63 CК України встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст. 65 CК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Як убачається із матеріалів справи, на
підставі договору про відступлення
права вимоги від 04 січня 2006 року та
свідоцтва про право власності,
виданого 01 лютого 2008 року виконавчим
комітетом Дзержинської районної в м.
Харкові ради, власником квартири
АДРЕСА_1 є не відповідач ОСОБА_3, а інша
особа - ОСОБА_5 Відповідно до вказаного
договору та додаткової угоди до нього
від 05 січня 2006 року вартість квартири
становить 293 028 грн., а належним
виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань є,
в тому числі, й оплата вартості
квартири третьою особою - ОСОБА_3

Частиною 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підстави своїх вимог
або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК
України, крім випадків, установлених
ст. 61 ЦПК України.

Встановивши, що спірна квартира не є
об'єктом права спільного сумісного
майна подружжя, оскільки її власником є
інша особа, а факт використання на її
придбання спільних сумісних коштів
подружжя позивачкою на підставі
допустимих та належних доказів не
доведено, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ОСОБА_2 в частині стягнення на її
користь компенсації вартості ? частини
квартири.

Відносини стосовно майна
господарського товариства регулюються
нормами ЦК України, Господарським
кодексом України (далі - ГК України) та
Законом України «Про господарські
товариства».

За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1
Закону України «Про господарські
товариства» товариство з обмеженою
відповідальністю належить до
господарських товариств. Господарські
товариства можуть набувати майнових та
особистих немайнових прав.

Згідно зі ст. 115 ЦК України, ст. 12 Закону
України «Про господарські товариства»
господарське товариство є власником: 1)
майна, переданого йому учасниками
товариства у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу; 2)
продукції, виробленої товариством у
результаті господарської діяльності; 3)
одержаних доходів; 4) іншого майна,
набутого на підставах, що не заборонені
законом.

Ризик випадкової загибелі або
пошкодження майна, що є власністю
товариства або передане йому в
користування, несе товариство, якщо
інше не передбачено установчими
документами.

Вкладом до статутного (складеного)
капіталу господарського товариства
можуть бути гроші, цінні папери, інші
речі або майнові чи інші відчужувані
права, що мають грошову оцінку, якщо
інше не встановлено законом.

Таким чином, з моменту внесення
грошових коштів до статутного капіталу
господарського товариства вони є
власністю самого товариства, зазначені
спільні кошти (майно) подружжя
втрачають ознаки об'єкта права
спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК
України, якщо вклад до статутного
капіталу господарського товариства
зроблено за рахунок спільного майна
подружжя, в інтересах сім'ї, той із
подружжя, хто не є учасником
товариства, має право на поділ
одержаних доходів.

Право на компенсацію вартості частини
коштів виникає в іншого подружжя лише
щодо спільних коштів, а не статутного
капіталу, при цьому лише в тому разі,
коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК
України були використані одним із
подружжя саме для внесення вкладу до
статутного капіталу.

Отже, у разі передання подружжям свого
майна для здійснення підприємницької
діяльності шляхом участі одного з них у
заснуванні господарського товариства
це майно належить зазначеному
товариству на праві власності,
подружжя набуває відповідне майнове
право, яке реалізується одним із
подружжя (засновником) шляхом участі в
управлінні товариством, а друге
подружжя набуває право вимоги виплати
йому певних сум у разі поділу майна між
подружжям.

Встановлено та не заперечується
сторонами, що 23 серпня 2000 року було
здійснено державну реєстрацію
юридичної особи - ТОВ «DX Центр», до
статутного фонду якого одним із
засновників товариства ОСОБА_3 було
внесено 9 180 грн. Крім того, з 25 березня
2002 року по 11 листопада 2007 року ОСОБА_3
був одним із засновників ТОВ «Компанія
TREDEX».

Належних доказів на підтвердження
отримання ОСОБА_3, як засновником
вказаних товариств, певних доходів
позивачкою не надано, а на дії,
пов'язані з виходом учасника та з
розпорядженням майном товариства в
процесі здійснення ним господарської
діяльності згоди іншого з подружжя,
який не є учасником товариства, не
вимагається, оскільки відповідно до
положень ст.65 СК України вважається, що
подружжя діє за взаємною згодою.

Разом з тим, оскільки відповідачем до
статутного фонду ТОВ «DX Центр» було
внесено 9 180 грн., які є спільним
сумісним майном подружжя, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позивачка має право на отримання ?
частини вказаної суми, а тому її позов в
цій частині підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення ? частини грошових
коштів, що були внесені відповідачем на
депозитний рахунок, оскільки вказаний
рахунок, на якому знаходилось 12 000 євро,
про поділ яких позивачкою ОСОБА_2 було
заявлено вимоги, було закрито 25 квітня
2006 року шляхом перерахування на
поточний рахунок, з якого вказані
грошові кошти були отримані
відповідачем 03 травня 2006 року, тобто в
період, коли сторони перебували у
шлюбі, а доказів використання цих
коштів не в інтересах сім'ї позивачкою
не надано.

Встановлено також, що у листопаді 2005
року відповідачем було придбано
автомобіль «SUBARU LEGACY», 1997 року випуску,
який за договором купівлі-продажу від 16
вересня 2009 року відчужено за 10 900 грн.

Відмовляючи у стягненні компенсації
вартості ? частини вказаного
автомобіля у розмірі 35 507 грн. 81 коп.,
судом першої інстанції обґрунтовано не
взято до уваги дані, що містяться у
звіті спеціаліста автотоварознавзя №
07/03.12, відповідно до якого вартість
автомобіля складає 71 015 грн., оскільки
вказане дослідження виконане шляхом
вивчення даних свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу, без
його огляду та відповідно без
урахування його технічного стану,
наявних пошкоджень внаслідок
потрапляння автомобіля у
дорожньо-транспортну пригоду, що
підтверджується постановою
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 09 лютого 2007 року.

З огляду на викладене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення з ОСОБА_3 ? частини коштів,
внесених останнім до статутного
капіталу ТОВ «DX Центр», в сумі 4 590 грн. -
зміні, із задоволенням позову в цій
частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 05 листопада 2013 року
змінити.

В порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя стягнути з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ? частину
коштів, внесених ОСОБА_3 до статутного
капіталу товариства з обмеженою
відповідальністю «DX Центр», в сумі 4 590
грн.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді