АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5721/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Петрюк Т. М. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 08 травня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Верхньодніпровське
сільськогосподарське підприємство
Агрофірма «Промінь», третя особа
управління Держземагенства у
Верхньодніпровському районі
Дніпропетровської області про
розірвання договору оренди земельної
ділянки, -

В С Т А Н О В И
Л А:

09 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом, за яким
просив суд розірвати договір оренди
земельної ділянки площею 4,2898 га,
розташованої на території
Зарічанської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, укладеного
16 травня 2011 року між ним та
відповідачем, та зареєстрований у
відділі Держкомзему у
Верхньодніпровському районі,
Дніпропетровської області 24 жовтня 2012
року за № 1854; витрати по справі
покласти на відповідача, посилаючись
на те, що він є власником земельної
ділянки площею 4.2898 га., розташованої на
території Зарічанської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 03.03.2014 року
індексний № 18511621, попереднім
правовстановлюючим документом був
державний акт на земельну ділянку ДП
046096 від 02.06.2004 року. 16.05.2011 року між ним
та відповідачем було укладено договір
оренди вказаної земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
на умовах своєчасного внесення
орендної плати, з урахуванням
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, та з урахуванням коефіцієнта
індексації, строком на 50 років.
Відповідачем з моменту укладання
договору жодного разу не сплачено
орендної плати за землю, тобто існує
систематичне невиконання істотних
умов договору. Крім того, його земельну
ділянку з 2004 року по 2014 рік фактично
обробляла інша особа, з якою він має
намір укласти договір оренди. Тобто,
відповідач не виконує умов, укладеного
договору оренди земельної ділянки та
не приступив до використання земельної
ділянки за призначенням, що й стало
підставою звернення до суду

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 08 травня 2014 року ухвалено:
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 -
відмовити.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2, є власником земельної
ділянки площею 4.2898 га., розташованої на
території Зарічанської сільської ради
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 03.03.2014 року
індексний № 18511621, що підтверджується
свідоцтвом про право власності. 16.05.2011
року між позивачем та відповідачем
було укладено договір оренди земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
на умовах своєчасного внесення
орендної плати, з урахуванням
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, та з урахуванням коефіцієнта
індексації, строком на 50 років, який
зареєстрований в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі у відділі Держкомзему у
Верхньодніпровському районі за №
01854. Відповідно до п. 10 розділу 4
укладеного між сторонами договору,
орендна плата сплачується орендарем у
розмірі 3% від нормативної грошової
оцінки земельної ділянки з урахуванням
коефіцієнта індексації, складаючи 1296,38
грн., за календарний рік або у вигляді
сільськогосподарської продукції.
Відповідно до п. 12 розділу 4 укладеного
між сторонами договору орендна плата
вноситься у такий термін - один раз на
рік після збору урожаю до першого
грудня поточного року. Відповідно до
наданої представником відповідача
копії відомості про видачу орендної
плати встановлено, що орендна плата за
договором, укладеним між сторонами
виплачувалась представнику позивача
ОСОБА_4 31.10.2011 року, 31.10.2012 року та 31.10.2013
року. Відповідно до наданої суду копії
довіреності від 14.03.2011 року,
встановлено, що ОСОБА_2, уповноважив
ОСОБА_5, управляти належною йому
земельною ділянкою площею 4.2898 га, що
розташована на території с. Заріччя
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, в тому
числі і отримувати орендну плату.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд обґрунтовано виходив з
того, що протягом дії укладеного між
сторонами договору обов'язки
відповідача щодо сплати орендної
плати, виконувались відповідно до умов
укладеного договору. Орендну плату
отримувала уповноважена на її
отримання особа. Посилання
представника позивача на те, що на
даний час дана довіреність скасована,
не впливає на виконання відповідачем
своїх обов'язків за договором оренди
земельної ділянки, так як згідно
оглянутої в судовому засіданні заяви
позивача ОСОБА_2, про відкликання
довіреності, виданої ОСОБА_5,
вбачається, що така заява подана
позивачем до нотаріальної контори
03.12.2013 року. Тобто вже після отримання
орендної плати представником в 2013 році.
Таким чином, відповідач проводив
виплату орендної плати уповноваженій
позивачем на це особі. І в свою чергу
уповноважена особа отримувала орендну
плату в межах своїх повноважень. Таким
чином, підстави для задоволення
позовних вимог про розірвання договору
оренди земельної ділянки в зв'язку з
невиконанням відповідачем взятих на
себе обов'язків щодо сплати орендної
плати за користування земельною
ділянкою відсутні. Другою підставою за
якою позивач просить розірвати договір
оренди земельної ділянки є його
посилання на те, що відповідач з
моменту укладання з ним договору
оренди земельної ділянки не обробляв
вказану земельну ділянку. Тобто не
виконував взяті на себе обов'язки, щодо
використання земельної ділянки за
цільовим призначенням. Однак,
укладеним між сторонами договором
оренди земельної ділянки не
передбачені строки протягом яких
орендар повинен приступити до
використання земельної ділянки.
Відповідно до наданої Зарічанською
сільською радою довідки вбачається, що
земельну ділянку ОСОБА_2, обробляє
приватний підприємець ОСОБА_6 Крім
того, суду для огляду надавався договір
оренди земельної ділянки, укладений
між позивачем та ОСОБА_7 в 2004 році
строком на 10 років, зареєстрований
Зарічанською сільською радою, тобто
відповідно до порядку реєстрації
договорів оренди земельної ділянки, що
діяли на той час. Так як жодною із
сторін суду не надано доказів того, хто
в даний час обробляє земельну ділянку
позивача, так як ні надані суду копії
договорів оренди земельної ділянки, ні
довідка Зарічанської сільської ради не
можуть в повній мірі підтвердити факт,
що земельну ділянку позивача обробляє
не відповідач, а ПП ОСОБА_6, суд вважає
даний факт є недоведеним із
врахуванням того факту, що договір
оренди земельної ділянки укладений між
позивачем та відповідачем пізніше, ніж
з ПП ОСОБА_6, зареєстрований в
установленому в законі порядку. Крім
того, суду надані докази того, що
позивачу сплачувалась орендна плата
відповідачем, а не ПП ОСОБА_6, суд
вважає, що відповідач використовує
земельну ділянку відповідача, отримує
прибуток та сплачує, передбачену
договором орендну плату. Таким чином,
підстав для розірвання договору оренди
земельної ділянки, укладеного між
сторонами з підстави невикористання
відповідачем земельної ділянки у
позивача немає.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами щодо розірвання договору
оренди земельної ділянки внаслідок
недотримання істотних умов договору
оренди землі у відповідності до вимог
статті 651 ЦК України.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
16.05.2011 року між позивачем в особі його
представника ОСОБА_5 за довіреністю та
відповідачем було укладено договір
оренди земельної ділянки № НОМЕР_1
(а.с.8-9), який зареєстрований у відділі
Держкомзему у Верхньодніпровському
районі, Дніпропетровської області 24
жовтня 2012 року за № 1854.

Позивачем не заперечується укладення
спірного договору оренди земельної
ділянки.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України "Про
оренду землі", який є спеціальним
законом і має пріоритет перед іншими
законами в застосуванні щодо даних
правовідносин, на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Згідно статті 25 Закону України "Про
оренду землі", яка передбачає, зокрема,
обов'язки орендаря, - орендар земельної
ділянки зобов'язаний: приступати до
використання земельної ділянки в
строки, встановлені договором оренди
землі, зареєстрованим в установленому
законом порядку; виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі; дотримуватися режиму
використання земель
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення; у
п'ятиденний строк після державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки державної або комунальної
власності надати копію договору
відповідному органу державної
податкової служби.

Предметом доказування у справі є
наявність підстав для дострокового
розірвання договору на вимогу позивача
за рішенням суду внаслідок порушення
відповідачем умов договору, що
передбачено нормами ст. 651 ЦК України,
ст. 32 Закону України "Про оренду землі".

Суд першої інстанції вірно встановив
відсутність істотних порушень умов
договору оренди землі зі сторони
відповідача, які б могли бути підставою
для дострокового розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(кадастровий номер, місце розташування
та розмір земельної ділянки); строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін;
умови передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про
оренду землі" передбачено, що договір
оренди землі укладається у письмовій
формі, статтею 18 Закону встановлено, що
договір оренди землі набуває чинності
після його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний договір оренди землі укладений
у письмовій формі, пройшов державну
реєстрацію, позивач по справі мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення позивача
було спрямоване на укладення договору
оренди землі, оскільки ці обставини не
спростовані та підтверджені доказами у
справі..

До того ж, відповідач протягом дії
договору сплачував за вказаним
договором орендну плату, а позивач її
приймав, оскільки уповноважив на це
ОСОБА_5 нотаріально посвідченою
довіреністю (а.с.26), що свідчить про
обізнаність позивача щодо існування
орендних правовідносин між сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 25 ЗУ «Про оренду
землі» - Орендар земельної ділянки
зобов'язаний: приступати до
використання земельної ділянки в
строки, встановлені договором оренди
землі, зареєстрованим в установленому
законом порядку.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, що у відповідності до умов
спірного договору оренди земельної
ділянки № НОМЕР_1 від 16 травня 2011 року,
не встановлено порушень відповідача
зазначеної норми закону.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доказами у справі не
встановлені істотні порушення
відповідачем умов договору оренди
земельної ділянки з підстав зазначених
позивачем у відповідності до норм ст. 651
ЦК України, ст. 32 Закону України "Про
оренду землі" з огляду на те, що позивач
отримував орендну плату, не доведено,
що відповідач не використовує земельну
ділянку, і не встановлено спричинення
позивачу шкоди внаслідок якої він
значною мірою позбавляється того, на що
він розраховував при укладенні
договору.

Підстав для розірвання договору
оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 від
16.05.2011 року, укладеного між сторонами у
справі, судова колегія не вбачає із
встановлених обставин справи та
наданих доказів.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апелянта про те, що відповідач
не обробляє земельну ділянку позивача,
а обробляє цю земельну ділянку ПП
ОСОБА_6 з 2004 року відповідно до
укладеного між ними договору оренди
землі від 25.02.2004 року та який сплачує
позивачу орендну плату за землю, судова
колегія вважає неспроможними, оскільки
позивач не заперечував щодо факту
укладання спірного договору оренди
земельної ділянки з відповідачем, не
ставив питання про визнання цього
договору недійсним, і на теперішній час
не має сумнівів щодо чинності
вказаного договору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції не прийнятий до уваги той
факт, що він не надавав довіреності на
ім'я ОСОБА_5 для укладання останнім
договорів та від нього орендну плату не
отримував, судова колегія вважає
неспроможними, оскільки ці обставини
спростовуються матеріалами справи,
довіреність позивача посвідчена
нотаріально та не визнана недійсною та
таких вимог позивач і не заявляв.

Суд першої інстанції врахував всі
докази у справі і дав їм належну оцінку
у зв'язку з чим підстав для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення, судова колегія не вбачає.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 08 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії