У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Демʼ?яносова М.В., Касьяна О.П.,Ступак
О.В., Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 до Приватної агрофірми
«Гарант» про розірвання договорів
оренди землі, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 -
ОСОБА_12 на рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
звернулись до суду із зазначеним
позовом до Приватної агрофірми
«Гарант» (далі - ПА «Гарант»), мотивуючи
його тим, що відповідач станом на 1
січня 2013 року на умовах оренди
використовує земельні ділянки
позивачів, які розташовані на
території Зубівської сільської ради.
Земельні ділянки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11
належать останнім на підставі свідоцтв
про право на спадщину за законом, іншим
позивачам - на підставі державних актів
на право власності на земельні ділянки.
Позивачі зазначали, що станом на 2013 рік
істотно змінилися обставини, якими
спадкодавці керувались при укладенні
договорів оренди земельних ділянок від
1 серпня 2005 року. Будь-яких змін до
спірних договорів оренди землі не було
внесено. Виконання договорів оренди
землі в укладеному вигляді суттєво
порушує їхні майнові інтереси.
Позивачі, кожен окремо, протягом 2012-2013
року зверталися до ПА «Гарант» із
вимогами про дострокове розірвання
договорів оренди землі та про
повернення земельних ділянок, проте
відповідей на їх вимоги не надходило.
Крім того, позивачі зазначали, що
відповідач недотримується положень
договорів оренди землі в частині
проведення орендної плати в розмірі
встановленому законодавством, та в
частині дотримання сівозміни культур,
що призводить до погіршення якості
земельних площ та суперечить вимогам
земельного законодавства.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачі просили суд розірвати
договори оренди земельних ділянок від 1
серпня 2005 року та відшкодувати витрати
на правову допомогу в розмірі 6 578 грн 60
коп.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 6 листопада 2013 року позов
задоволено.

Розірвано договір оренди земельної
ділянки (без дати), укладений між ПА
«Гарант» та ОСОБА_13, розірвано договір
оренди земельної ділянки (без дати),
укладений між ПА «Гарант» та ОСОБА_5,
розірвано договір оренди земельної
ділянки від 1 серпня 2005 року, укладений
між ПА «Гарант» та ОСОБА_14, розірвано
договір оренди земельної ділянки від
1 серпня 2005 року, укладений між
ПА «Гарант» та ОСОБА_7, розірвано
договір оренди земельної ділянки (без
дати), укладений між ПА «Гарант» та
ОСОБА_15, розірвано договір оренди
земельної ділянки (без дати), укладений
між ПА «Гарант» та ОСОБА_16

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 21 січня 2014 року
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 6
листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 просять суд касаційної
інстанції скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, суд першої
інстанції виходив із того, що ПА
«Гарант» не виконує вимоги,
передбачені п. 9 договорів оренди землі,
не дотримується положень земельного
законодавства в частині використання
земельної ділянки, орендної плати, а
також відповідач не дотримується
сівозміни, що є підставою для
розірвання спірних договорів оренди
земельних ділянок.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку, що позивачами не доведено, що
ПА «Гарант» порушує положення ст. 25
Закону України «Про оренду землі», а
також не дотримується умов договорів
земельних ділянок.

Зазначені висновки суду відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
повному з'ясуванні всіх обставин
справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що у ОСОБА_5
перебуває у власності дві земельні
ділянки, кожна площею 3,16 га, які
належать останньому на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_13 та на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку (а.с. 24, 34).
29 червня 2006 року були зареєстровані
договори оренди землі у Миргородському
районному відділі Полтавської
регіональної філії державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру», укладені між
ОСОБА_13, ОСОБА_5 та ПА «Гарант» (а.с. 24, 34).

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_14 та на підставі державного акта
на право власності на землю є власником
земельної ділянки площею 3,35 га (а.с. 61,
64). 1 серпня 2005 року між
ОСОБА_17 та ПА «Гарант» було укладено
договір оренди землі, який
зареєстровано 29 червня 2006 року (а.с. 58,
60).

ОСОБА_7 є власником земельної ділянки
площею 3,92 га, що підтверджується
державним актом на право власності на
землю. 1 серпня 2005 року між ОСОБА_7 та ПА
«Гарант» було укладено договір оренди
землі, який зареєстровано 29 червня 2006
року (а.с. 73, 74).

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 належать по Ѕ частини
земельної ділянки загальною площею 3,28
га, що підтверджується свідоцтвами про
право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_15 Між ОСОБА_15 та ПА
«Гарант» було укладено договір оренди
землі, який зареєстровано 29
червня 2006 року (а.с. 98, 99, 120).

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є власниками
земельної ділянки площею 3,14 га, що
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину за законом після смерті
ОСОБА_18 та ОСОБА_16 Між ОСОБА_16 та ПА
«Гарант» було укладено договір оренди
землі, який зареєстровано 29
червня 2006 року (а.с. 126-127).

Згідно з частинами 3, 4 статті 31 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі може бути розірваний за
згодою сторін. На вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Пунктом 9 спірних договорів оренди
землі передбачено, що орендна плата
вноситься орендарем у формі та розмірі,
не менше від розміру, встановленого
чинним законодавством відповідно до
додаткової угоди між орендодавцем та
орендарем у грошовій формі в сумі 585 грн
щорічно.

Із довідки про порядок нарахування
орендної плати за користування
земельними ділянками від 30 липня 2013
року вбачається, що власники земельних
ділянок отримують орендну плату в
розмірі 3 766 грн 70 коп., що становить 5 %
від вартості земельної ділянки (а.с.
202-203).

Із матеріалів справи не вбачається та
позивачами не надано доказів на
підтвердження того, що вони зверталися
до відповідача із заявами про
укладання додаткових угод, а тому
посилання відповідачів, що неукладення
додаткових угод є підставою для
розірвання спірних договорів оренди
землі, є безпідставними.

Статтею 32 Закону України «Про оренду
землі» передбачено, що на вимогу однієї
із сторін договір оренди землі може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону
України «Про оренду землі» орендар
земельної ділянки зобов'язаний:
приступати до використання земельної
ділянки в строки, встановлені
договором оренди землі, зареєстрованим
в установленому законом порядку;
виконувати встановлені щодо об'єкта
оренди обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі; дотримуватися режиму
використання земель
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування (стаття 58 ЦПК України)

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
апеляційний суд обґрунтовано виходив
із того, що позивачами не було доведено
того факту, що ПА «Гарант» порушує
вимоги передбачені ч. 2 ст. 25 Закону
України «Про оренду землі», а також
положення спірних договорів оренди
землі щодо дотримання сівозміни
культур на спірних земельних ділянках,
сплати орендної плати.

Таким чином судова колегія приходить
до висновку, що апеляційним судом вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржуване рішення
відповідає вимогам
статей 213-214 ЦПК України та керуючись
статтями 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11 - ОСОБА_12 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:
М.В.
Демʼ?яносов

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик