Справа N 256/128/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

24 червня 2014 року

Калінанський районний суд міста
Донецька у складі:

головуючої судді -
Токарєвої Н.М.,

при секретарі -
Дегтярьової І.О.,

за участю:

позивача -
ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку в порядку
заочного розгляду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
житловим приміщенням шляхом
примусового виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась у
Калінінський районний суд м. Донецька з
позовною заявою, у якій просить
позбавити ОСОБА_3, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2 права користування
житловим приміщенням, а саме: квартирою
АДРЕСА_2 та усунути перешкоди їй у
користуванні та розпорядженні
вказаною квартирою шляхом примусового
виселення відповідача без надання йому
іншого житла. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що відповідач, що
мешкає у належній їй квартирі, на її
вимоги щодо виселення у добровільному
порядку не реагує, комунальні платежі
та інші видатки щодо утримання
квартири не сплачує.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила визнати ОСОБА_3, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_2 такими, що втратив
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2
та усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні вказаною квартирою
шляхом виселення відповідача без
надання йому іншого житла.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
представник позивача пояснила, що 11
липня 2006 року позивачем, було придбане
у власність житлове приміщення -
однокімнатна квартира АДРЕСА_2. За
усною домовленістю позивач надала у
тимчасове користування означену
квартиру відповідачу, який, за згодою
позивача, зареєструвався у означеній
нерухомості. Плата за користування
означеним житлом не визначалася.
Відповідач повинен був тільки
сплачувати належну квартирну плату та
комунальні платежі. Деякий час
відповідач самостійно ніс комунальні
витрати за користування вищевказаним
житлом, але з 2009 року відповідач
припинив сплачувати квартирну плату та
комунальні платежі, незважаючи на
продовження користування означеною
квартирою. У зв'язку з відмовою
відповідачем сплачувати належну плату
за користування спірною нерухомістю,
позивач сплачує з липня 2009 року до часу
подання позову квартирну плату та
комунальні платежі самостійно, із
своїх власних грошових коштів. У
вересні 2013 року позивачем було
прийняте рішення продати спірну
нерухомість, позивач знайшла покупця, з
яким підписала попередній договір на
продаж означеної нерухомості та
отримала у якості забезпечення своїх
обов'язків попередній платіж у сумі 8000
грн., подвійний розмір якого, за умовами
попереднього договору, позивач повинна
повернути покупцю у разі, якщо основний
договір купівлі-продажу не буде
укладений з її вини. Попереднім
договором за позивачем закріплений
обов'язок на дату укладення основного
договору виселити та зняти з
реєстрації усіх осіб, що зареєстровані
у спірній нерухомості та звільнити
житло, про що позивач негайно
сповістила відповідача. Але відповідач
відмовився шукати собі нове помешкання
та звільняти спірну нерухомість. На
час подання позову позивачем
зобов'язання щодо продажу означеної
квартири за попереднім договором ще
зберігалося. Письмову вимогу щодо
виселення з означеної квартири
відповідач теж проігнорував.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився. Про день, час і місце
розгляду справи був сповіщений у
порядку ст. 74 ЦПК України, що
підтверджується представленими в
матеріалах справи документами. Від
відповідача не надійшло до суду
повідомлення про причини неявки. У
справі мається достатньо матеріалів
про права і взаємини сторін, суд
приходить до висновку про можливість
розглянути дану справу заочно під час
відсутності відповідача на підставі
наявних досліджених у судовому
засіданні доказів відповідно до вимог
ст. 224 ЦПК України.

Розглянувши цивільну справу в межах
заявлених вимог, вислухавши пояснення
позивача, представника позивача,
дослідивши матеріали справи і докази в
їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 11.07.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, що також
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно N 11302728 від 21.07.2006 року КП БТІ м.
Донецька.

Від дати купівлі означеної квартири
позивач, за усною домовленістю,
дозволила відповідачу проживати у цій
квартирі та зареєструватися в ній на
безоплатній основі. Відповідно до
довідки КП «Керуюча компанія»
Калінінського району м. Донецька від
14.10.2013 року, наданій позивачу, за
адресою належній їй квартири
зареєстрований відповідач. За
пред'явленими суду на огляд
розрахунковими книжками та
квитанціями встановлено, що з початку
2009 року до дати подання позову позивач
сплачує всі комунальні платежі та
квартирну плату за користування
вказаною квартирою самостійно.

01.10.2013 року позивачем було укладено
попередній договір про продаж
означеної квартири, відповідно до
якого позивач зобов'язана була
забезпечити виселення та зняття з
реєстрації всіх осіб, що мешкають у
зазначеній квартирі. На вимоги
добровільного виселення з квартири
відповідач не реагує, у тому числі й на
письмову вимогу позивача від 23.05.2014
року, надісланою відповідачу
рекомендованим листом.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що кожна людина має право
володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що
власник на свій розсуд володіє,
користується та розпоряджається своєю
власністю. Відповідач своєю відмовою
залишити спірну нерухомість порушує
права позивача як власника.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оскільки відповідач не є власником
спірної квартири, не сплачує витрат
щодо її утримання, мешкає там без згоди
на це власника, перешкоджає
користуванню та розпорядженню цією
квартирою належному власнику, будучи
при цьому дорослою та дієздатною
людиною, суд вважає, що відповідача має
бути примусово виселено з належної
позивачу нерухомості, тому що він
позбавляє позивача можливості
належним чином користуватися і
розпоряджатися своєю власністю. В
зв'язку з цим суд вважає, що в наявності
є порушення права позивача, за захистом
якого спрямоване її звернення до суду,
а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. ст. 319, 321, 391, ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 224, 225-228, 294,
296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні майном шляхом виселення
- задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_2, такими, що втратив
право користування житловим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2.

Усунути ОСОБА_1 перешкоду у
користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом
виселення з цієї квартири ОСОБА_3 без
надання йому іншого житла.

Заочне рішення може бути переглянуте
Калінінським районним судом м.
Донецька за письмовою заявою
відповідачів. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Токарєва Н. М.

24.06.2014