АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Невідомої Т.О.

при секретарях: Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 квітня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів
солідарно заборгованості за кредитним
договором, звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення осіб,
зареєстрованих у квартирі, що є
предметом договору іпотеки.

На обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 14.04.2008 р. між ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 075-2008-1160,
відповідно до якого останній отримав
кредит в розмірі 162 000,00 доларів США зі
сплатою 12,45% річних, строком до 10.04.2028 р.

На забезпечення виконання
позичальником зобов'язання за
кредитним договором, 14.04.2008 р. між
Банком та ОСОБА_2 укладено договір
поруки № 075-2008-1160-Р., а також договір
поруки між Банком та ОСОБА_3
№075-2008-1160-Р/1.

Крім того, 14.04.2008 р. між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 укладено договір
іпотеки, відповідно до якого
позичальник передав Банку в іпотеку
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Справа №754/20971/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/7904/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Шевчук
О.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Посилаючись на те,
що ОСОБА_1 не виконує зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті відсотків
за його користування, позивач з
урахуванням уточнення, просив стягнути
з відповідачів у солідарному порядку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 192 444,02 доларів США, що за
курсом НБУ становить 1 532 893,60 грн.,
звернути стягнення на предмет іпотеки
квартиру АДРЕСА_1, шляхом проведення
прилюдних торгів, та виселити
мешканців, що зареєстровані у квартирі,
яка є предметом іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25.04.2014 р. позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 192 444, 02 долара США, що за
офіційним курсом НБУ становить 1 532 893,60
грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Універсал Банк» просить скасувати
рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Банку, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язання боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Крім того, підписуючи
договір поруки, поручитель погодився з
умовами основного договору щодо
збільшення розміру процентної ставки
та зобов'язався перед банком
відповідати за виконання
позичальником усіх його зобов'язань в
повному обсязі, в тому числі і тих, що
можуть виникнути в майбутньому.

Вважав, що проценти є платою за кредит,
а не рівнем відповідальності, а тому
підвищення плати за користування
кредитними коштами не є підвищенням
обсягу відповідальності.

Крім того вказував на те, що суд в
порушення вимог ст.214 ЦПК України не
звернув увагу на те, що відповідно до ч.1
ст.559 ЦК України до припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання, без згоди поручителя, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
останнього, зокрема у разі
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення, розширення змісту
основного зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту та
плати за користування ним, що є
підставою для визнання договору поруки
припиненим.

Оскільки таких змін умов основного
зобов'язання без згоди ОСОБА_3, що
призвели до збільшення його
відповідальності не відбулося, то
вважав помилковим висновок суду про
збільшення обсягу відповідальності
поручителя без його згоди.

В судовому засіданні представник
ПАТ «Універсал Банк» просив апеляційну
скаргу задовольнити з наведених у ній
підстав.

Представник ОСОБА_3 просив
апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені за
останніми відомими суду адресами місця
проживання.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Судом встановлено, що 14.04.2008 р. між
ВАТ «Універсал Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір №
075-2008-1160, відповідно до якого останній
отримав кредит в сумі 162 000,00 доларів США
зі сплатою 12,45% річних, строком до 10.04.2028
р.

На забезпечення виконання зобов'язання
позичальником за кредитним договором,
14.04.2008 р. між Банком та ОСОБА_2 укладено
договір поруки № 075-2008-1160-Р, а також
договір поруки № 075-2008-1160-Р/1 між Банком
та ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що договір поруки, укладений між
Банком та ОСОБА_3 є припиненим, оскільки
підвищення процентної ставки за
кредитним договором без належного
повідомлення поручителя та надання ним
згоди, призвела до збільшення розміру
його відповідальності.

Такий висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п.22 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
від 30.03.2012 № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не убачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Відповідно до
п.2.1 договору поруки №075-2008-1160-Р/1 від
14.04.2008 р. кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови основного
договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. Як вбачається з
матеріалів справи 15.07.2008 р. Банк
збільшив процентну ставку до 13, 45 %
річних. В матеріалах справи
відсутні докази повідомлення ОСОБА_3
про збільшення процентної ставки та
його згоди на підвищення процентної
ставки. Ураховуючи наведене, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що підвищення процентної
ставки за кредитним договором без
повідомлення та без згоди поручителя
ОСОБА_3, призвело до збільшення обсягу
його відповідальності, що є підставою
для припинення договору поруки, і
відповідно відмови у задоволенні
позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до
цього відповідача. При цьому суд
правильно послався на правові висновки
викладені у постановах Верховного
Суду України, у справі №6-3 цс13 від 13.02.2013
р. та №6-172цс 12 від 20.02.2013р., які
відповідно до ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України.
В іншій частині рішення суду першої
інстанції не оскаржувалось, а тому не
було предметом перевірки суду
апеляційної інстанції. Зважаючи на
викладене, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги безпідставними.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» відхилити, а рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 квітня 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги. Головуючий:
Судді: