У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска
В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора
Р.Ю.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітніх дітей без згоди батька
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Берегівського районного суду
від 4 квітня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

19 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просила надати дозвіл на виїзди за межі
України її доньці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
та сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до
досягнення ними повноліття для їх
відпочинку, оздоровлення без згоди та
супроводу їх батька ОСОБА_2.

Позивачка зазначила, що перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 12
липня 2008 року. Шлюб розірвано на
підставі рішення Берегівського
районного суду від 16 травня 2012 року.

Від даного шлюбу сторони мають двоє
дітей: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти проживають з позивачкою, яка
матеріально їх утримує, належним чином
піклується про їх здоров'я, фізичний,
духовний та моральний розвиток.

З часу розірвання шлюбу відповідач
участі у вихованні та догляді за дітьми
не бере, розвитком дітей не цікавиться,
матеріальної допомоги на утримання та
розвиток дітей не надає. На
неодноразові звернення позивачки до
відповідача з проханням надати дозвіл
на виїзд за кордон на відпочинок з
їхніми дітьми в її супроводі, останній
постійно відмовляв у наданні такого,
при цьому не пояснюючи мотиви свого
рішення.

Посилаючись на те, що відповідач
відмовляється надати дозвіл на
тимчасовий виїзд дітей за кордон та
оформлення проїзних документів дітей,
позивачка просила задовольнити позов
та допустити негайне виконання
рішення.

Рішенням Берегівського районного суду
від 4 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за кордон
неповнолітніх дітей без згоди батька
задоволено частково.

Надано дозвіл на виїзд за кордон
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сину
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення
ними 16-річного віку, без згоди батька
ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Дозволено ОСОБА_1 або її офіційному
представникові, без згоди батька
ОСОБА_2, оформляти документи для
тимчасового виїзду або супроводу
неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до країн
ближнього та дальнього зарубіжжя до
досягнення ними 16-річного віку.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
незаконність судового рішення із-за
порушення норм матеріального права,
неповного встановлення обставин
справи, просив скасувати оскаржуване
ним рішення та ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги -
відповідач не надає дозвіл на
тимчасовий виїзд малолітніх дітей за
кордон через побоювання, що позивачка
вивезе дітей на постійне місце
проживання до Російської Федерації, де
проживають її батьки.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлені, що вбачається з
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
справу розглянуто у відсутності сторін
та без фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу (ч. 2 ст. 197 ЦПК).

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які
суперечать закону, моральним засадам
суспільства, батьки, відповідно до
положень ст. 151 СК України, вправі
обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
грунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Стаття 154 СК України надає батькам
право звернутися до суду за захистом
прав та інтересів дитини.

Згідно ст. З Конвенції ООН про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону
дитинства» кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про
права дитини» від 20 листопада
1989 року (ратифікована постановою
Верховної Ради України від 27.02.91 р.
№789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України усі
дії щодо дітей та регулювання сімейних
відносин мають здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок оформлення документів для
виїзду громадян України за кордон
визначається Законом України «Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України» № 3858 -Х11 від 21. 01. 1994
року, із змінами та доповненнями, який у
статті 4 передбачає, що оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину. За відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Згідно з частиною 2 Правил перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадян України, які не
досягли 16-річного віку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 57 від 27 січня 1995 року зі змінами
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України № 932 від 11 липня 2007
року, виїзд за межі України громадян
України, які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного з батьків або в
супроводі осіб, які уповноважені одним
з батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється у разі
пред'явлення оригіналу або нотаріально
посвідченої копії рішення суду про
надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано рішенням Берегівського
районного суду 16 травня 2012 року. Від
даного шлюбу сторони мають двоє дітей:
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на теперішній
час постійно мешкають разом з
позивачкою та знаходяться на її
утриманні та вихованні.

Встановлено, що позивачка має намір
виїжджати за межі України разом з
дітьми до досягнення ними повноліття
для їх відпочинку, оздоровлення, без
згоди та супроводу батька, однак до
теперішнього часу вона не має
нотаріально посвідченої згоди батька
дітей - ОСОБА_2 на виїзд дітей за кордон.
Відповідач безпідставно відмовляється
надати згоду на оформлення документів
для тимчасового виїзду дітей за межі
України.

З урахуванням викладеного, суд прийшов
до вірного висновку, що відповідач
необґрунтовано та безпідставно не
надає позивачці згоди на тимчасовий
виїзд неповнолітніх дітей за межі
України до досягнення ними 16-ти річного
віку і тому позов в цій частині
підлягає задоволенню.

З врахуванням вимог ст. 141 та ст. 155
Сімейного кодексу України, згідно яких
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того чи перебували вони у шлюбі між
собою. Здійснення батьками своїх прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини, та вказаних вище
Правил, є обгрунтованим висновок суду
про надання ОСОБА_1 дозволу без згоди
батька на оформлення документів для
виїзду за кордон та виїжджати за межі
України з неповнолітніми дітьми:
донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення ними
16-ти річного віку.

На підставі викладеного та ст. 308 ЦПК
України апеляційну скаргу відповідача
слід відхилити як необгрунтовану і
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Берегівського районного суду
від 4 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: