Номер провадження 22-ц/775/455/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого - Новосядлої В.М.

Суддів: Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.

при секретарі - Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що
подана ОСОБА_2, на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 25 червня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про усунення від права на
спадщину та визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом недійсним,
-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2012 року ОСОБА_3 звернувся в суду з
позовом до ОСОБА_1 про визнання
свідоцтва про право на спадщину за
законом недійсним. У подальшому
позивач уточнив позовні вимоги та
просив усунути відповідача від права
на спадщину та визнати свідоцтво про
право на спадщину за законом недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер батько позивача ОСОБА_4 Після
його смерті залишилося спадкове майно,
а саме однокімнатна квартира за
адресою: АДРЕСА_1. З часом він звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом, де йому
повідомили, що окрім нього є ще другий
спадкоємець ОСОБА_1, котрий є позивачу
рідним братом від першого шлюбу батька.
Позивач згадки не мав про його
існування. Проте з невідомих причин,
він змінив не тільки прізвище батька,
але й по-батькові. Просить усунути
відповідача від права на спадщину та
визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом видане
державним нотаріусом ОСОБА_1 на
кв.АДРЕСА_1, оскільки відповідач не мав
ніяких відносин зі своїм батьком,
ніколи не згадував про його стан
здоров'я, не надавав йому ніякої
допомоги та змінив прізвище та
по-батькові.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 25 червня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення від права на спадщину та
визнання свідоцтва про право на
спадщину за законом недійсним
задоволені.

Усунено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 від права
на спадщину після ОСОБА_4 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом видане
державним нотаріусом першої
Краматорської державної нотаріальної
контори ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3
квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю. В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що порушені норми
матеріального та процесуального права,
судом неповно досліджені всі обставини
справи, а саме те що позивачем не надано
доказів умисного ухилення відповідача
від надання допомоги ОСОБА_4 а також
доказів того що ОСОБА_4 потребував
сторонньої допомоги та не міг
самостійно забезпечити умови свого
життя.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідача,
сторони, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року(а.с.7).

Після його смерті прийняли спадщину
позивач та відповідач як спадкоємці
першої черги за законом.

Як вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину, ОСОБА_3, отримав 2/3 частки
квартири по АДРЕСА_1 (з урахуванням
частки його матері, яка відмовилася від
спадщини на його користь), а ОСОБА_1 1/3
частку зазначеної квартири (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
спадкодавець був інвалідом 2 групи по
зору і, відповідно, потребував
сторонньої допомоги. Крім того, із
пояснень як позивача, так і свідків
вбачається, що ОСОБА_4 дійсно намагався
спілкуватися з сином ОСОБА_1, писав йому
листа, їздив до нього, але останній від
спілкування ухилявся, змінив навіть
прізвище та по-батькові. За таких
обставин суд першої інстанції дійшов
до висновку про те, що відповідач
ухилявся від виконання обов'язків
утримувати свого непрацездатного
батька, який потребував допомоги.

Апеляційний суд не погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалене у справі судове рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням
суду, особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у п. 6
постанови "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30 травня
2008 року N 7 роз'яснив, що при
встановленні судом факту ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця слід
враховувати поведінку особи і
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливостей для цього та свідоме
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи, та й факт ухилення особи від
надання спадкодавцеві допомоги.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Судом встановлено, і це не
заперечувалось сторонами по справі, що
відповідач проживав в іншому
населеному пункті, за межами
проживання спадкодавця, тривалий час
виїжджав за межі України за родом своєї
діяльності, про свідчать надані
відповідачем довідки з місця роботи,
дані закордонного паспорту (а.с. 78-97).
Отже, позивачем в суді не доведено, що
відповідач мав можливість надавати
спадкодавцеві допомогу та умисно
ухилявся від її надання.

Крім того, відповідачем надано суду
докази того, що спадкодавець
здійснював нагляд з іншою
непрацездатною особою та отримував у
зв'язку з цим відповідні виплати з
УПСЗН, що свідчить про відсутність
необхідності в сторонньому догляді
(а.с. 77).

Зміна відповідачем прізвища та
по-батькові не є підставою для усунення
відповідача від права на спадкування.

За встановлених обставин відсутні
підстави вважати доведеною вину
відповідача в умисному ухиленні від
надання допомоги спадкодавцеві, і,
відповідно, позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Усупереч вимогам ст. ст. 213 - 215 ЦПК
України суд першої інстанції указаних
обставин не врахував та безпідставно
задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, обов'язок про доведення
обґрунтованості вимог про усунення від
права на спадкування покладений саме
на позивача.

Згідно із пунктом 4 статті 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин ухвалене у справі
судове рішення підлягає скасуванню як
таке, що постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з ухваленням нового рішення по справі
про відмову в задоволенні позовних
вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 25 червня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення від права на
спадщину та визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом недійсним
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: