Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Кравченко Л.Ю.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 335/446/14
09 вересня 2014 року
Справа № 22ц/778/3484/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Кримська О.М., Дзярук М.П.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя від 06.03.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу та про поділ майна
подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом (який згодом уточнила)
про розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя, посилаючись на те, що з
відповідачем вона перебувала у шлюбі з
27.04.2007 року. За час шлюбу набули право
власності на житловий будинок літ "Е" по
АДРЕСА_2. Оскільки подружнє життя не
склалося просила про розірвання шлюбу
та поділити майно подружжя.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 06.03.2014
року позов задоволений.

У скарзі відповідач не погоджується з
рішенням суду тільки в частині поділу
майна, оскільки на його думку суд не мав
права відступати від рівності часток
подружжя у спільній власності на
спірне подружнє нерухоме майно.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 уклали шлюб 27 квітня 2007 року
(а.с.8).

Право власності на спірний будинок літ
"Е" по АДРЕСА_2 набуте подружжям 07 липня
2010 року (а.с.16).

На час вирішення спору, право власності
на будинок зареєстроване за
відповідачем (а.с.18).

За ст.69 СК дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Розділяючи між собою спільне майно,
подружжя само визначає як розмір
часток , так і те конкретне майно, яке
буде належати кожному із них.

У своєму зверненні до суду дружина
прохала передати їй у власність
спірний будинок, оскільки разом з нею
залишаються проживати малолітні діти
від шлюбу: ОСОБА_4,2007 року народження та
ОСОБА_5,2011 року народження (а.с.9.10).

Водночас, судом встановлено, що чоловік
у приватній власності має квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.11,12,14).

Задовольняючи позов про поділ майна
подружжя суд виходив як із інтересів
дітей так із того, що відповідач
беззаперечно визнав вимоги дружини
щодо способу розділу подружнього
майна.

У разі визнання відповідачем позову за
наявності законних підстав суд ухвалює
рішення про задоволення позову (ст.174
ЦПК).

Із матеріалів справи, достеменно
спостерігається, що відповідач
погодився з вимогами дружини й про це
два рази особисто письмово повідомив
суд (а.с.44,45).

Щодо заяв про порушення судом
процесуальних норм.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Матеріально-правовий аспект захисту
цивільних прав та інтересів насамперед
полягає в з'ясуванні, чи має особа яка
звернулася до суду таке право або
інтерес та чи були вони порушені або
було необхідним їх правове визначення.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

Таким чином, лише порушення, невизнання
або оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

В такому разі, твердження скарги про
скасування рішення суду, у зв'язку з не
залучення до участі у справі ОСОБА_3 не
є виправданими.

Беручи до уваги наведене, районний суд
правильно вирішив справу і ухвалив
законне рішення, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 06.03.2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: