Провадження № 2/641/686/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року
м. Харків

Комінтернівський районний суд м.
Харкова в складі:

головуючого судді -
Онупко М.Ю.,

за участю секретаря - Вовк
К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Служби у справах дітей
Комінтернівського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці і соціальної політики
Харківської міської ради, треті особи:
Донецький обласний спеціалізований
будинок дитини, Орган опіки та
піклування Виконкому Калінінської
держадміністрації Донецької області,
Виконавчий комітет Новгородської
селищної ради м. Дзержинська Донецької
області, Відділ реєстрації актів
цивільного стану Дзержинського
міського управління юстиції Донецької
області про скасування усиновлення,-

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2010 року позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом
до Служби у справах дітей
Комінтернівського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці і соціальної політики
Харківської міської ради, в якому
просять скасувати усиновлення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, передати ОСОБА_3 на
піклування органам опіки та
піклування. Під час судового розгляду
позивачі уточнили позовні вимоги та
просили скасувати усиновлення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, внести зміни до актового
запису, анулювати реєстрацію за їх
місцем проживання, передати ОСОБА_3 на
піклування органам опіки та
піклування.

В обґрунтування своїх вимог
позивачі зазначили, що 29 липня 2005 року
рішенням Калинінського районного суду
м. Донецька позивачами був усиновлений
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходився в
Донецькому обласному спеціалізованому
будинку дитини. При вирішенні питання
про усиновлення головним лікарем
вищезазначеного закладу був наданий
висновок про те, що дитина страждає
затримкою темпів психомоторного
розвитку, залізодефіцитною анемією,
пігментним невусом, та при цьому лікарі
запевнили позивачів в тому, що вказані
хвороби при їх лікуванні з часом
пройдуть. З моменту усиновлення
позивачі проводили лікування дитини та
приймали всі зусилля до його
подальшого розвитку. ОСОБА_3
виховувався разом з іншими двома
неповнолітніми дітьми усиновлювачі -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_7.

З часом позивачі звернули увагу,
що незважаючи на застосовані ними
заходи лікування ОСОБА_3, у нього стали
проявлятися ознаки інших захворювань,
про які їм на момент усиновлення не
було відомо, зокрема, розлади
поведінки, у зв'язку з чим хлопчик
становився неконтрольованим, псував
речі, крав телефони та інші речі у
сусідів та дітей у школі. У зв'язку з
викладеним позивачі були вимушені
звернутися до дитячої поліклініки, де
отримала направлення до Харківської
обласної клінічної психіатричної
лікарні №3. В результаті позивачам було
надано висновок психіатрів ХОКПЛ № 3
про те, що дитина страждає
гиперкінетичним розладом поведінки на
органічному фоні F 90.1. Про це
захворювання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
момент усиновлення не було відомо.

Некерована поведінка ОСОБА_3 негативно
впливала на поведінку інших дітей
позивачів, у зв'язку з чим між ними та
ОСОБА_3 склалися взаємовідносини, які
зробили неможливим сумісне проживання
родини та виконання позивачами
батьківських обов'язків.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі та пояснила, що ОСОБА_3 був
усиновлений у віці 2 роки 6 місяців, при
цьому у дитини проявлявся
загальмований психічний розвиток, він
погано ходив та говорив. У віці 5 років 5
місяців вони разом з дитиною
відвідували лікарню, в тому числі він
перебував на обліку у
психоневрологічному диспансері. Лікар
психіатр пояснював позивачам, що
захворювання ОСОБА_3 викликано
внутрішньоутробним пошкодженням, та
відповідний діагноз йому було
встановлено в ХОКПЛ № 3 приблизно в
2009-2010 році. Після чого ОСОБА_3
позивачами було влаштовано в
лікарню-інтернат, де він також
відзначався своєю поведінкою та
заважав проведенню занять, вчиняв
крадіжки, тому в цьому закладі він
навчався близько одного року. Через
деякий час його було влаштовано до
іншої лікарні-інтернату, де ОСОБА_3
також навчався близько одного року. У
всіх закладах ОСОБА_3 навчався не
більше одного року, бо через його
поведінку, адміністрація закладу
відмовлялася приймати його на
навчання на наступний рік.

Позивач зазначила, що ОСОБА_3, окрім
здійснення крадіжок, наносив травми
собі та оточуючим, тому всі речі
необхідно було від нього ховати. Таким
чином поведінка ОСОБА_3 негативно
впливає на інших дітей подружжя. Діти
живуть в складних умовах тому, що в
житловому приміщенні, де вони мешкають
встановлені замки для того, щоб ОСОБА_3
нічого не вкрав. Через особливості
поведінки ОСОБА_3 батьки вимушені весь
свій час присвячувати його контролю
та віддавати йому всю увагу, що також
негативно відбивається на вихованні
їх власних дітей.

Також позивач пояснила, що з 2011 року
ОСОБА_3 перебуває в закладі «Гармонія».

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та зазначив, що ОСОБА_3 через
свою хворобу є небезпечним для їх
рідних дітей. Він не розуміє
елементарних речей, не піддається
вихованню та корекції, у зв'язку з чим
подає поганий приклад для дітей.

Представник позивачів ОСОБА_6 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні позовні вимоги
визнала та просила їх задовольнити, при
цьому зазначила, що дитину передано в
центр реабілітації «Гармонія», зв'язок
між позивачами та дитиною втрачено.
ОСОБА_3 має проблемну поведінку, тому на
цей час залишення його у родині не буде
відповідати інтересам дитини.

Представник третьої особи Донецького
обласного спеціалізованого будинку
дитини в судове засідання не з'явився
про день, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Виконкому Калінінської
держадміністрації Донецької області в
судове засідання не з'явився, надав до
суду заяву про розгляд справи за її
відсутності, при ухваленні судом
рішення просила врахувати інтереси
малолітньої дитини.

Представник третьої особи Виконавчого
комітету Новгородської селищної ради
м. Дзержинська Донецької області та
Відділу реєстрації актів цивільного
стану Дзержинського міського
управління юстиції Донецької області в
судове засідання не з'явилися про день,
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином. Надали до
суду заяви в яких просили розглянути
справу за їх відсутності, та у
вирішенні справи покладалися на розсуд
суду.

Дослідивши матеріали справи, докази в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 29.07.2005 року заяву ОСОБА_2
та ОСОБА_1 було задоволено та
усиновлено малолітнього вихованця
Донецького обласного спеціалізованого
будинку дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
усиновленому ОСОБА_3 змінено прізвище
на «ОСОБА_3», по батькові на «ОСОБА_3», в
актовий запис про народження
усиновленого записано батьками -
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5-6).

Також у рішенні Калінінського
районного суду м. Донецька від 29.07.2005
року вказано, що на момент
усиновлення дитина страждає синдромом
затримки темпів психомоторного
розвитку внаслідок перинатального
ураження ЦНС, залізодефіцитна анемія,
пігментний невус.

З наданого Виконавчим комітетом
Харківської міської ради висновку №
08-15/1310/2-14 від 15.04.2014 року, щодо
доцільності скасування усиновлення
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що
спроби позивачів надати належне
лікування дитині для можливого
подальшого спільного проживання ні до
чого не призвели. В родині незалежно
від волів усиновлювачів склалися такі
стосунки, які роблять неможливими їхнє
спільне проживання з усиновленою ними
дитиною ОСОБА_3 і виконання
усиновлювачами своїх батьківських
обов'язків по відношенню до неї. Тому
доводи, викладені у позовній заяві
обґрунтовані, і єдиним способом
вирішення ситуації, що склалася є
скасування усиновлення ( а.с.204-207).

Згідно до епікризу з історії хвороб
№4242 ОСОБА_3 від 18.06.2010 року у ОСОБА_3
виявлено захворювання та встановлено
діагноз: гиперкінетичний розлад
поведінки на органічному фоні F 90,1 (а.с.
9).

Відповідно до епікризу із історії
хвороби №4425 Комунального закладу
охорони здоров'я «Харківська обласна
клінічна психіатрична лікарня №3»
(далі - КЗОЗ «ХОКПЛ №3») ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина перебувала у
вказаному закладі на лікуванні та
обстеженні з 03.06.2011 по 01.07.2011 року, та
йому було встановлено діагноз: розлад
адаптації з переважанням порушення
поведінки F 43,24 (а.с. 116).

Згідно до епікризу КЗОЗ «ХОКПЛ №3»,
наданого на запит суду, № 0117/2836 від
11.04.2014 року на стаціонарного хворого №
8379 ОСОБА_3 вбачається, що дитині
встановлено діагноз: розлад адаптації
з переважанням порушення поведінки F
43,24, рекомендовано нагляд районного
психіатра, психолого-педагогічна
корекція, логокорекція та повторний
курс лікування через 6-8 місяців (а.с.184).

У відповідності до характеристик
Спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернату для дітей з важкими
вадами мовлення м. Харкова від 18.05.2010
року, Комунального закладу «Дошкільний
навчальний заклад (ясла-садок) № 114
Харківської міської ради» № 51 від
01.07.2010 року та санаторної
школи-інтернату № 11 для дітей з
психоневрологічними захворюваннями
малолітній ОСОБА_3 під час навчання
потребує постійного нагляду, у зв'язку
з неодноразовими випадками агресії по
відношенню до інших дітей, крадіжкою
речей, дитина складає проблему для
вчителів та небезпеку для дітей, у
зв'язку з тим, що неодноразово
наносив їм легкі тілесні ушкодження,
та знаходився на обліку у психолога,
як дитина з підвищеною агресивністю,
імпульсивністю та ознаками
гіпеактивнвності (а.с. 7,10,115)

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 207 СК України
усиновленням є прийняття
усиновлювачем у свою сім`ю особи на
правах дочки чи сина, що здійснене на
підставі рішення суду. Усиновлення
дитини провадиться у її найвищих
інтересах для забезпечення стабільних
та гармонійних умов її життя.

Частина 3, 4 ст. 232 СК України визначає, що
з моменту усиновлення виникають
взаємні особисті немайнові та майнові
права і обов'язки між особою, яка
усиновлена та усиновлювачем і їх
родичами. Усиновлення надає
усиновлювачеві права і накладає на
нього обов'язки щодо дитини, яку він
усиновив, у такому ж обсязі, який мають
батьки щодо дитини. Усиновленому
надаються права і накладаються
обов'язки щодо усиновлювача у такому ж
обсязі, який має дитина щодо своїх
батьків.

Отже, усиновивши неповнолітнього
ОСОБА_3 позивачі ОСОБА_3 отримали
відносно нього права батьків, а також
взяли на себе зобов'язання по виконанню
батьківських обов'язків.

Відповідно до част.1 ст.3 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року, яка
набрала чинності для України 27.09.1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 150 СК України, ст. 12 Закону
України «Про охорону дитинства"
закріплюють обов'язок батьків
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров`я, фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечувати
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя, при цьому батьки
зобов'язані поважати дитину.

У відповідності до п.12. Постанову
Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
усиновлення може бути скасовано або
визнано недійсним тільки за рішенням
суду за позовами батьків, усиновлювача,
опікуна, піклувальника, органу опіки та
піклування, прокурора, а також
усиновленої дитини, яка досягла
чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.238 СК України
усиновлення може бути скасоване за
рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить
інтересам дитини, не забезпечує їй
сімейного виховання; 2) дитина страждає
недоумством, на психічну чи іншу тяжку
невиліковну хворобу, про що
усиновлювач не знав і не міг знати на
час усиновлення; 3) між усиновлювачем і
дитиною склалися, незалежно від волі
усиновлювача, стосунки, які роблять
неможливими їхнє спільне проживання і
виконання усиновлювачем своїх
батьківських обов'язків. Усиновлення
скасовується від дня набрання чинності
рішенням суду.

Відповідно до ст. 239 СК України разі
скасування усиновлення припиняються
на майбутнє права та обов'язки, що
виникли у зв'язку з усиновленням між
дитиною та усиновлювачем і його
родичами. У разі скасування
усиновлення відновлюються права та
обов'язки між дитиною та її батьками,
іншими родичами за походженням. У разі
скасування усиновлення дитина має
право на збереження прізвища, імені та
по батькові, які вона одержала у зв'язку
з усиновленням. За бажанням дитини їй
присвоюється прізвище, ім'я, по
батькові, які вона мала до усиновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 241 СК України,
державний орган реєстрації актів
цивільного стану на підставі рішення
суду про скасування усиновлення або
визнання його недійсним вносить
відповідні зміни до актового запису
про народження дитини.

Суд погоджується з висновками,
викладеними у літературі з теорії
сімейного права, що усиновлення дитини
завжди пов'язане з певним ризиком.
Дійсність є такою, що найчастіше на
усиновлення передаються діти з
неблагополучних сімей. У зв'язку з цим
ризик прояву спадкових захворювань,
недоумства, наслідків алкоголізму
батьків та інших факторів, що вплинули
на розвиток дитини у період вагітності
матері або у ранньому дитинстві, є дуже
високим.

Непоодинокими є випадки, коли
усиновлювачі через кілька років
виявляють у дитини одне з таких
захворювань. Іноді захворювання
настільки серйозне, що не залишає
найменшої надії на розвиток дитини. При
цьому виникає тяжка моральна дилема.
Безперечно, аморально відмовлятися від
хворої дитини і вимагати скасування
усиновлення. У багатьох випадках
усиновлювачі прив'язуються до таких
дітей, виховують їх як справжні батьки
і роблять усе можливе для пом'якшення
наслідків захворювання. Однак не можна
забувати про те, що біологічний зв'язок
і заснований на ньому батьківський
інстинкт, який становить основу
батьківських відносин, при усиновленні
відсутній або, принаймні, виявляється
меншою мірою. У деяких випадках
усиновлювачі не в змозі продовжувати
стосунки з хворою дитиною.

Під час розгляду справи позивачі
пояснили, що усиновлена ними дитина
проявляє агресію до оточуючих її людей,
в тому числі і до власних дітей
позивачів, в під час ігор із якими
ОСОБА_3 без підстав, почав проявляти
агресію, ламати іграшки, декілька разів
зчиняв у будинку пожежі, у зв'язку з
чим, його перебування в сім'ї
усиновителів зачіпає інтереси рідних
їх дітей. У зв'язку з чим між ними та
ОСОБА_3 склалися, незалежно від волі
усиновлювачів, стосунки, які роблять
неможливими їхнє спільне проживання і
виконання усиновлювачами своїх
батьківських обов'язків у відношенні
усиновленої дитини. Також посилалися
на встановлення у дитини хвороби, про
яку вони на час усиновлення дитини не
знали.

Згідно ст. 207 ч.2 Сімейного кодексу
України усиновлення дитини
провадиться у її інтересах для
забезпечення стабільних та
гармонійних умов її життя, а з огляду на
ситуацію, яка склалася в даній
конкретній сім'ї, подальше
перебування в ній усиновленої дитини
може суперечити її інтересам та
інтересам неповнолітніх дітей
позивачів.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
по зверненню фізичної чи юридичної
особи, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги позивачів є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат,
суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
задовольнити.

Скасувати усиновлення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яке здійснено на підставі
рішення Калінінського районного суду
м.Донецьк від 29 липня 2005 року,
громадянами ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Виключити із актового запису про
народження №20 від 12 березня 2003 року
відомості про ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як про
батьків ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
поновити відомості про батьків, які
були вказані до усиновлення та в графі
«батько» записати «ОСОБА_9», в графі
«мати» записати «ОСОБА_10».

Внести зміни до актового запису про
народження № 20 Відділу реєстрації
актів цивільного стану Дзержинського
міського управління юстиції Донецької
області від 12 березня 2003 року про
народження ОСОБА_3, в графі «прізвище»
записати «ОСОБА_3», в графі «по
батькові» записати «ОСОБА_3».

У зв'язку з внесенням змін до актового
запису Органу РАЦС анулювати свідоцтво
про народження дитини ОСОБА_3 та
видати нове свідоцтво про народження.

Передати неповнолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на піклування органу
опіки та піклування Виконавчого
комітету Харківської міської ради.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. Ю. Онупко