Єдиний унікальний номер 267/2369/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/184/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Біляєвої О.М.

суддів Папоян В.В.,
Мальованого Ю.М.,

при секретарі Саєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в інтересах
якого діє ОСОБА_3, на рішення
Гірницького районного суду м. Макіївки
від 30 жовтня 2013 року по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
подвійної суми завдатку та про
стягнення нарахованих інфляційних сум
і процентів річних за грошовим
зобов'язанням,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
уточнивши який просив суд у зв'язку з
порушенням зобов'язання по укладанню
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення виробничої будівлі
стягнути на його користь з відповідача
грошові кошти у розмірі 103 026 грн.,
інфляційні втрати, нараховані на суму
грошового зобов'язання в розмірі 10 302
грн. 63 коп., три проценти річних у
розмірі 9 280 грн. 84 коп., а також
додаткову суму, рівну розміру завдатку
у сумі 7 926 грн. та судові витрати.

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки від 30 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. З відповідача на
користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти,
отримані за неукладеним договором
купівлі-продажу нерухомого майна, у
розмірі 103 909 грн., скасовано заходи
забезпечення позову у вигляді арешту,
накладеного ухвалою Гірницького
районного суду м. Макіївки від 06 червня
2013 року на нежитлові приміщення:
столярний цех, бокси, які розташовані
за адресою: 86126 АДРЕСА_1, вирішено
питання судових витрат. У задоволені
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення додаткової суми рівної сумі
завдатку, стягнення трьох процентів
річних нарахованих на суму грошового
зобов'язання і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позов в повному
обсязі, залишивши захід забезпечення
позову без змін. В обґрунтування скарги
зазначив, що суд дійшов помилкового
висновку, що розписка від 23 квітня 2010
року не є окремим правочином укладеним
у письмовій формі, тому передані
відповідачу кошти не можуть
визначатися як завдаток. Крім того, суд
не визначився з характером спірних
правовідносин та вирішуючи спір
помилково не застосував положення
частини 2 ст. 625 ЦК України. Скасовуючи
заходи забезпечення позову, судом не
враховано, що підстави, які існували на
момент звернення позивача до суду з
клопотання про забезпечення позову
залишилися незмінними, а тому
скасування вжитих заходів
забезпечення позову в подальшому
ускладнить виконання судового рішення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2,
в інтересах якого діє ОСОБА_3, також
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування скарги
зазначає, що судом не прийнято до уваги,
що між сторонами було досягнуто
домовленості стосовно усіх суттєвим
умов договору купівлі-продажу в тому
числі й стосовно ціни. Між сторонами
проведено повний розрахунок, умови
угоди фактично виконані, позивачу у
володіння передано 1/2 частину
нежитлового приміщення спірної
виробничої будівлі.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 підтримали доводи своєї
апеляційної скарги, просили її
задовольнити, проти доводів
апеляційної скарги ОСОБА_2
заперечували, просили скаргу
відповідача відхилити.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, підтримав,
просив скаргу задовольнити, проти
доводів апеляційної скарги ОСОБА_1
заперечував, просив скаргу позивача
відхилити.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи позивача та
заперечення відповідача, правильно
застосував норми матеріального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що сума передплати за попереднім
договором купівлі-продажу підлягає
стягненню з ОСОБА_2 як авансовий платіж.

Судом першої інстанції
встановлено, що у січні 2010 року між
сторонами виникла домовленість про
укладення договору купівлі-продажу
нерухомого майна - нежитлового
приміщення виробничої будівлі,
загальною площею 190,10 кв. м.,
розташованої за адресою АДРЕСА_1, що на
праві власності належить відповідачу.
(а.с.8).

Договір купівлі-продажу
нерухомого майна - нежитлового
приміщення виробничої будівлі
сторонами не було укладено в письмовій
формі, не посвідчено нотаріально та не
відбулася державна реєстрація цього
правочину відповідно до приписів ст. 210
ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
зобов'зання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком
є грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього платежів, на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він
виступає і способом платежу, і способом
забезпечення виконання зобов'язання.

Правила ст. 571 ЦК України про
залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь зі сторін.

Якщо ж сторони лише домовились
укласти договір, але відповідним чином
його не оформили, сплачені в рахунок
виконання договору платежі визнаються
авансом і повертаються в тому розмірі,
в якому вони надавалися.

Судом встановлено, що сторони у
справі лише мали намір укласти договір
купівлі-продажу зазначеної
нерухомості в майбутньому.

Оскільки договору купівлі-продажу
, що за своєю формою та змістом
відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, то суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку що передані позивачем ОСОБА_2
грошові кошти є авансом і мають бути
повернуті в тому розмірі, в якому вони
передавалися.

Визнавши передані відповідачу
кошти авансом та стягуючи їх на користь
позивача, суд першої інстанції також
правомірно не застосував положень ч. 2
ст. 625 ЦК України, оскільки вказані
кошти не є грошовим зобов'язанням.

Щодо доводу апеляційної скарги про
скасування рішення суду в частині
скасування забезпечення позову,
апеляційний суд відзначає, що ухвалою
від 06 червня 2013 року Гірницький
районним судом м. Макіївки позову
ОСОБА_1 було забезпечено позов про
визнання права власності на спірне
нерухоме майно. Вказана ухвала в
апеляційному порядку не оскаржувалась,
набрала законної сили.

В подальшому позивач відмовився
від первинного позову та уточнив свою
позовну заяву, в якій просив суд
стягнути на його користь кошти,
передані відповідачу в рахунок оплати
придбаної нерухомості, з урахуванням
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних.

Враховуючи, що ухвалою
Гірницького районного суду м. Макіївки
від 06 червня 2013 року не було вжито
заходів по забезпеченню позову про
стягнення сум, суд першої інстанції
обґрунтовано скасував заходи
забезпечення позову про визнання
права власності на спірне нерухоме
майно.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами, визначено
матеріальний закон, який їх регулює і
ухвалено обґрунтоване рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
про встановлені обставини та правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються доказами,
дослідженими в судовому засіданні.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до помилкового
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 30
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді: