Справа № 214/5612/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2014 року Саксаганський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Ан О.В.,

при секретареві - Соколовській Т.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_3 -
ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Кривому Розі, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Третя Криворізька
державна нотаріальна контора, про
визнання договору дарування удаваним
правочином, визнання договору
дарування договором купівлі-продажу,
визнання квартири спільною сумісною
власністю, розподілу спільної сумісної
власності, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виселення, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
дарування удаваним правочином,
визнання договору дарування договором
купівлі-продажу, визнання квартири
спільною сумісною власністю, розподілу
спільної сумісної власності. В якому
просить суд: Визнати договір дарування
на нерухоме майно, а саме: двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 від 20.09.2005 р.
посвідченого, Ситнік О.О. державним
нотаріусом Третьої Криворізької
державної нотаріальної контори та
зареєстровано в реєстрі за №1-3747,
удаваним, що приховував договір
купівлі-продажу; Визнати договір
дарування на нерухоме майно, а саме:
двокімнатної квартири АДРЕСА_1 від
20.09.2005 року посвідченого, Ситнік О.О.
державним нотаріусом Третьої
Криворізької державної нотаріальної
контори та зареєстровано в реєстрі за
№1-3747, як договір купівлі-продажу
двокімнатної квартири під АДРЕСА_1
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3; Визнати
спільною сумісною власністю подружжя
двокімнатної квартири АДРЕСА_1;
Розділити спільне сумісне майно ОСОБА_3
та ОСОБА_1 - двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, визнавши за кожним із них
право власності по 1/2 частці вказаної
квартири та порядок користування
відповідними частками.В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначила, що 02
січня 1974 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб. В період шлюбу на ім'я
ОСОБА_3 від його сестри ОСОБА_4 було
посвідчено договір дарування на
нерухоме майно, а саме: двокімнатної
квартири АДРЕСА_1. На підставі
зазначеного договору дарування, від
06.10.2005 року на квартиру оформлено право
власності КП « КБТІ», номер запису 543 в
книзі 236П-543. Договір дарування
укладався з відповідними умовами, які
були погоджені між ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
згідно розписки від 20.09.2005р., відповідно
до якої в рахунок отримання по договору
дарування нерухомого майна, ОСОБА_1
надає матеріальну допомогу по
необхідності, яка на даний період часу
заключається в наступному: виплата
боргів за комунальні послуги на
утримання вказаної вище квартири, яка
утворилась станом на кінець 2005 року в
розмірі 5000 грн.; виплата боргів за
комунальні послуги на утримання
спірної квартири, яка належала ОСОБА_4 в
розмірі 3000 грн.; витрати на операцію
внучці ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. та
післяопераційна реабілітація щорічна
в спец профілакторію в період з 2005 року
по 2012 рік в розмірі 9600 грн.; витрати
пов'язані з похованням чоловіка ОСОБА_4
в розмірі 1500 грн. Тому з тих підстав під
зазначеним договором дарування
прихований договір купівлі-продажу.
Грошова сума за квартиру сплачена у
вигляді матеріальної допомоги.
Вказала, що вона отримала від свого
сина грошові кошти в розмірі 6000 дол. США
на ремонт спірної квартири та надання
матеріальної допомоги ОСОБА_4
Загальний розмір витрат пов'язаних з
проведенням ремонтних робіт становить
21023 грн. За таких підставі позивач
вважає спірну квартиру об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
так як отримана не безоплатно і на неї
понесенні значні витрати, але
відповідач не бажає ділити квартиру в
добровільному порядку, у зв'язку з чим
вона змушена звернутися до суду з даним
позовом.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_1 про
виселення, в якому просить суд:
виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без
надання другого житлового приміщення.
В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що шлюб між ними станом на
21.11.2013р. розірвано рішенням суду.
Вказав, що йому на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1,
яку він придбав хоча й в період шлюбу,
однак в дар від своєї рідної сестри
ОСОБА_4 Проте ОСОБА_1 близько 4 років
після фактичного припинення шлюбних
відносин не бажає покинути житлове
приміщення, яке тимчасово зайняла та
продовжує мешкає у спірній квартирі
без будь-яких правових підстав, чим
створює йому, як власнику квартири,
перешкоди у здійснені його права
власності. На неодноразові вимоги
виселитися зі спірної квартири,
відповідач відмовляється, при цьому
самостійно зачинила одну із кімнат
квартири, встановивши замок та не
пускає до цієї кімнати, чим перешкоджає
вільно користуватися та
розпоряджатися майном, у зв'язку з чим
ОСОБА_3 змушений звернутися до суду з
даним позовом.

Позивач та представник позивача, за
первісним позовом, в судовому
засіданні, кожен окремо, пояснили, що
первісні позовні вимоги підтримують в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та наполягають на їх задоволенні.
Вказали, що договір дарування квартири
укладався з певними умовами, які були
погоджені між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 згідно
розписки від 20.09.2005 року, відповідно до
умов якої в рахунок отримання по
договору дарування нерухомого майна
ОСОБА_1 надає матеріальну допомогу по
необхідності. Тобто під договором
дарування приховано договір
купівлі-продажу і повинні бути
застосовані правила, які регулюють
договір купівлі-продажу. Грошова сума
за квартиру ОСОБА_1 сплачена у вигляді
матеріальної допомоги, так як сторони
між собою погодили такий спосіб
розрахунку за майно. Тому, після
отримання по договору дарування
квартири, яка не була придатна для
проживання і потребувала капітального
ремонту, згідно розписки від 16.09.2005 року
ОСОБА_1 отримала від свого сина грошові
кошти на ремонт квартири та надання
матеріальної допомоги ОСОБА_4
Зазначили, що проведення даного
ремонту підтверджується договором
підряду про надання послуг та
квитанціями на придбання матеріалу для
проведення ремонту на загальну суму
21023,00 грн. Таким чином майно було
поліпшено на 27000 грн. за таких підстав
позивач вважає, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю та
підлягає розподілу.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що у них була
4-х кімнатна квартира, яку вони
передали її синові від першого шлюбу.
Одночасно в двох квартирах робився
ремонт, тому в квитанціях про
придбання будівельних матеріалів
більша кількість придбаного, ніж
потрібно в спірну квартиру. Вона досі
прописана в квартирі сина, в спірній
квартирі вона не зареєстрована. Іншого
житла вона не має. Договір дарування
оформили через те, що була дешевша
оплата за оформлення. При укладенні
договору дарування вона присутня не
була, але разом з чоловіком їздила
реєструвати договір в БТІ. Зміст
укладеного договору вона не читала.
Розписка оформлялась в момент
укладення договору, та відображала
всі умови надання ОСОБА_4 матеріальної
допомоги, яку вони передбачили. Вважає,
що строк позовної давності не
пропущено, через т е, що вона нещодавно
дізналась про те, що замість договору
купівлі- продажу було укладено договір
дарування.

Представник первісного позивача
ОСОБА_2 доповнила, що по квартирі були
борги і ОСОБА_4 могла втратити вказану
квартиру через шахрайські дії
сторонніх осіб. Вона хотіла продати
квартиру і звернулась до ОСОБА_1.
ОСОБА_4 були надані гроші на покриття
боргів по двох квартирах спірної і
тієї, в якій вона проживала та обіцянка
допомагати в подальшому.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в судовому засіданні,
пояснили, що з зустрічними позовними
вимогами не згодні в повному обсязі та
заперечують проти їх задоволення,
посилаючись на обставини викладені в
письмових запереченнях. Вказали, що в
період з 20.09.2005 року на утримання
спірної квартири за кошти в розмірі 6000
дол. США, що були отримані в борг від
ОСОБА_7, було здійснено ремонт в
квартирі, за рахунок чого цінність
квартири істотно збільшилась. Вказали,
що позивач за зустрічним позовом не
довів, що позивачем за первісним
позовом чиняться дії щодо руйнування
житла, використання його не за
призначенням та систематичного
порушення прав соціального співжиття
роблять неможливим для спів
проживання. Зазначила, що вона дбає про
стан квартири.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
та його представник, в судовому
засіданні, кожен окремо, пояснили, що
первісний позов не визнають в повному
обсязі, посилаються на обставини
викладені в письмових запереченнях.
Зазначили, що між ОСОБА_3 та його
сестрою було укладено договір
дарування без умов, згідно розписки від
20.09.2005р., як це зазначено в позові ОСОБА_1
Вказали, що в дані розписці відсутній
підпис ОСОБА_3 чи взагалі будь-які дані
про те, що він міг знати про дану
розписку. Зазначили, що ОСОБА_1 не була
стороною в договорі дарування, тому не
могла досягти будь-яких суттєвих умов
по договору дарування з дарувальником -
ОСОБА_4 Отже, оскільки договір
дарування був нотаріально посвідчений,
то ніяка розписка, складана у звичайній
письмовій формі та ще й за участі не
сторони по договору, не може свідчити
про наявність якихось інших суттєвих
умов, ніж ті, що вказані виключно у
договорі дарування. Договір
купівлі-продажу не укладався. Крім
того, просили застосувати строк
позовної давності.

Позивач та представник позивача за
зустрічним позовом, в судовому
засіданні, кожен окремо, пояснили, що
зустрічні позовні вимоги підтримують в
повному обсязі, вважають їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню. Зазначили, що
спірна квартира є приватною власністю
ОСОБА_3, шлюб між ними розірвано
рішенням суду, проте ОСОБА_1 не бажає
добровільно покинути помешканням.
Самовільно зачинила одну із кімнат
квартири, встановивши замок, чим
перешкоджає вільно користуватися та
розпоряджатися майном.

Відповідач ОСОБА_4, в судовому
засіданні, пояснила, що бажання
дарувати квартиру у неї не було. По її
квартирам були великі борги. ОСОБА_3
знав, що були сплачені борги і що треба
були гроші. Розписку писали коли
оформляли договір, при цьому
передбачии витрати на лікування онуки,
на похорон чоловіка завчасно. Коли у
неї виникали матеріальні труднощі, їй
завжди допомагала ОСОБА_1 Їй відомо, що
у квартирі в подальшому був зроблений
великий ремонт.

Представник третьої особи: Третя
Криворізька державна нотаріальна
контора, до судового засідання, не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Причини неявки не відомі.

Суд дослідив матеріали справи:

- свідоцтво про укладене шлюбу 02.01.1974 р.
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, після реєстрації
шлюбу дружина змінила прізвище на
«ОСОБА_1», актовий запис №14 (а.с.9);

- Договір дарування від 20.09.2005 року,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої Криворізької державної
нотаріальної контори Ситнік О.О. та
зареєстрованого в реєстрі за №1-3747,
відповідно до якого ОСОБА_4 подарувала,
а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1
(а.с.10);

- Витяг про реєстрації права власності
на нерухоме майно виданий КП
«Криворізьке БТІ» №8553065 від 06.10.2005р.,
відповідно до якого ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1 про що зроблено запис №543 в
книзі: 236П-543 (а.с.11);

- розписка від 20.09.2005 року складена
ОСОБА_4 на отримання від ОСОБА_1
матеріальної допомоги в рахунок
квартири по АДРЕСА_1 по договору
дарування від 20.09.2005р. подарованої
ОСОБА_3 Матеріальна допомога
заклечається в наступному: виплата
боргів за комунальні послуги на
утримання вказаної вище квартири, яка
утворилась станом на кінець 2005 року в
розмірі 5000 грн.; виплата боргів за
комунальні послуги на утримання
спірної квартири, яка належала ОСОБА_4 в
розмірі 3000 грн.; витрати на операцію
внучці ОСОБА_4 в розмірі 500 грн. та
післяопераційна реабілітація щорічна
в спец профілакторію в період з 2005 року
по 2012 рік в розмірі 9600 грн.; витрати
пов'язані з похованням чоловіка ОСОБА_4
в розмірі 1500 грн. Допомога на лікування
ОСОБА_4 в розмірі 800 грн. (а.с.12);

- розписка від 16.09.2005р., складена ОСОБА_1
в тому, що вона отримала від ОСОБА_11
грошові кошти в сумі 6000 дол. США (а.с.13);

- Договір №237 від 04.11.2006р. укладений між
ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на виготовлення,
встановлення із ПВХ Next-4К конструкцій,
на загальну суму 7831 грн., адреса
встановлення: АДРЕСА_1 (а.с.14-16);

- Накладні та касові чеки на придбання
товарів та послуг (а.с.17-36);

- Путівки №147, №0117 виданій ОСОБА_4 для
оздоровлення (а.с.55);

- Довідка від 18.11.2013р. №694 видана ПАТ
«Державний Ощадний банк України»
ОСОБА_3 в тому, що в ТВБВ №10003/0555 АТ
«Ощадбанк» на його ім'я відкрито
компенсаційний рахунок НОМЕР_1 по якому
були здійснені операції: 27.10.2005р. -
списано борг ЖКУ - 741,14 грн.; 27.10.2005р. -
списано борг ЖКУ - 1772,10 грн. (а.с.57,58);

- Заява ОСОБА_3 надана Начальну ділянки
Вязовському Н.В. з проханням обстеження
санвузла в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі якої було складено
акт від 11.11.2013р. про обстеження санвузла
у вказаній квартирі (а.с.59-60);

- Заява ОСОБА_3 надана Начальну ділянки
Вязовському Н.В. з проханням обстеження
кількості віконних рам в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі якої було
складено акт від 11.11.2013р. (а.с.61-62);

- Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 30.09.2013р., відповідно
до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11
стягнуто суму боргу за розпискою в
розмірі 48000 грн. (а.с.63)

- рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 08.08.2013 року, яке
Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08.10.2013
року залишено без змін, яким шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.69,71-72);

- Інформаційні довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкту нерухомості №13704393, № 13704220
від 29.11.2013р. (а.с.73-75);

- Довідки про суми нараховані до сплати
комунальними та іншими службами місту
станом на 01 жовтня 2005 року та 01 січня 2006
року, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.99-100);

- Трудова книжка від 27.09.1966р. на ім'я
ОСОБА_3 (а.с.102-103);

- Дублікат договору дарування квартири
від 20.09.2005р. (а.с.107-108);

- квитанції (а.с.113-114).

Дослідивши докази, суд критично
відноситься до наданих накладних та
касових чеків на придбання товарів
(а.с.17-37), як до недостовірних доказів
щодо проведення в спірній квартирі
ремонту. Суд критично відноситься до
договору позики грошей ( на а.с.16) як до
неналежних доказів. Суд критично
оцінує пояснення відповідача ОСОБА_4,
що до умов укладеного 20.09.2005 року
правочину, оскільки вони
спростовуються укладеним договором
дарування ( на а.с. 10)

Суд, розглянувши в судовому
засіданні цивільну справу, повно і
всебічно з'ясувавши обставини цієї
справи, дотримуючись принципів
змагальності і диспозитивності
цивільного судочинства, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення первісного позову та про
наявність підставі для задоволення
зустрічного позову в повному обсязі,
мотивуючи своє рішення наступним
чином.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 20.09.2005р., на праві
приватної власності належить ОСОБА_3

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
розірвано рішенням суду (а.с.69).

Згідно змісту ст.. 717 Цивільного кодексу
України вбачається, що за договором
дарування одна сторона передає або
зобов'язана передати в майбутньому
другій стороні безоплатно майно у
власність.

Згідно до ст. 235 ч. 2 Цивільного кодексу
України якщо правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді чинили.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочинну є
недодержання в момент вчинення
правочинну стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу, а ч. 3 цієї статті
передбачено, якщо недійсність
правочинну прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

З посилання позивача за первісним
позовом, щодо приховання під договором
дарування договору купівлі-продажу,
суд погодитися не може, оскільки
договір дарування від 20.09.2005р.
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 А
розписка від 20.09.2005 року про надання
матеріальної допомоги в рахунок
спірної квартири, надана ОСОБА_4 ОСОБА_1

Відповідно до 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином договір дарування був
нотаріального посвідчений, а розписка
складена в письмовій формі, за участю
не сторони по договору дарування та не
може свідчити про наявність інших
істотних умов, ніж ті, що вказані в
договорі дарування.

ОСОБА_1 стверджує, що грошова сума за
квартиру нею сплачена в вигляді
матеріальної допомоги, так як сторони
між собою погодили такий спосіб
розрахунку за майно. Проте ОСОБА_1 не є
стороною в договорі дарування.

На підставі викладено, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення первісних позовних вимог в
частині визнання договору дарування
удаваним право чином, визнання
договору дарування договором
купівлі-продажу.

Крім того, відповідно до положень ст. 257
ЦК України, якою встановлено загальний
строк позовної давності тривалістю
в три роки, а також положень ч.4 ст. 267 ЦК
України, відповідно до якої, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюваний правочин укладено 20
вересня 2005 року, тоді як з вимогою про
визнання його удаваним, позивач за
первісним позовом звернулася тільки
22.07.2013 року (а.с.1), тобто з пропуском
строку позовної давності й питання про
його поновлення не ставила, жодних
доказів на підтвердження поважності
причин пропуску строку не наведено.

Відповідач та його представник за
первісним позовом заявили клопотання
про застосування строку позовної
давності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснила, що розписка про умови
укладення договору дарування
складалась в час укладення договору,
крім того вона разом з ОСОБА_3 їздили в
КП ДОР «КБТІ» реєструвати укладений
правочин, отже ОСОБА_1 в 2005 році знала
який саме правочин був укладений.

Позивач ОСОБА_1 посилалась на те,
що разом з ОСОБА_3 здійснила ремонт у
спірній квартирі, за рахунок чого
цінність квартири істотно збільшилась,
а, отже, квартира стала спільною
власністю подружжя і підставою для
звернення до суду з даним позовом.

В таким твердження суд погодитися
не може. Дійсно відповідно до ст. 62
Сімейного кодексу України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Якщо один
із подружжя своєю працею і (або) коштами
брав участь в утриманні майна,
належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Проте, відповідно до ст. 60
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
по справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущенні.
Статтею 61 Цивільно-процесуального
кодексу України передбачені обставини
звільнення від доказування.

Позивачем за первісним позовом не
надано належних доказів про те, що за
рахунок здійснення ремонту у спірній
квартирі вартість квартири істотно
збільшилась. Від проведення
експертного дослідження позивач та її
представник відмовились. Згідно
договору позики, на підставі якого
ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_11, грошові
кошти в розмірі 6000 дол. США, про те
вказаний договорі не передбачає цілі
надання грошових коштів. Тому суд
критично відносить до даних ОСОБА_1
доказів та не приймає їх.

Таким чином, керуючись викладений, суд
не знаходить підставі для задоволення
первісного позову в частині визнання
квартири спільною сумісною власністю
та його розподілу.

Як вбачається з матеріалів справи,
оспорюваний правочин укладено 20
вересня 2005 року, тоді як з вимогою про
визнання його удаваним, позивач за
первісним позовом звернулася тільки
22.07.2013 року (а.с.1), тобто з пропуском
строку позовної давності й питання про
його поновлення не ставила, жодних
доказів на підтвердження поважності
причин пропуску строку не наведено.

Відповідач та його представник за
первісним позовом заявили клопотання
про застосування строку позовної
давності.

Позивач за зустрічним позовним вимогам
вважає, що його право на користування
та розпорядження спірною квартирою
порушено відповідачем ОСОБА_1

Відповідно до ст.. 383 Цивільного кодексу
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що спірна квартира
перебуває у приватній власності ОСОБА_3
(а.с.10-11). Шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
рішенням суду розірвано (а.с.69).

ОСОБА_1 не зареєстрована у спірній
квартирі та має право на проживання в
АДРЕСА_2, де зареєстрована.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, право
приватної власності є непорушним і
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійснені. Згідно до ст.. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійснені
ним права користуватися та
розпоряджатися своїм майном. Суд,
враховуючи той факт, що шлюб між
сторонами розірвано (а.с.69), поведінка
сторін у судовому засіданні свідчить
про наявність неприязних відносин між
ними, а, отже відповідач ОСОБА_1 за
зустрічним позовом чинить ОСОБА_3
перешкоди в користуванні,
розпорядженні його власністю, а саме
квартирою АДРЕСА_1, тому зустрічні
позовні вимоги підлягають задоволенню.
Захист прав ОСОБА_3 передбачено ст.. 41
Конституції України. Суд приймає до
уваги те, що право на проживання
ОСОБА_1 в спірній квартирі не
встановлено і згідно з відомостями про
реєстрацію вона досі не втратила
право на проживання в АДРЕСА_2, де і
зареєстрована копія паспорту на а.с. 7
зворотня сторона)..

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 належить
стягнути відшкодування судових
витрат.

На підставі викладеного та
керуючись ст.. 41 Конституції України,
ст.ст. 203,257,267,321,383,391,654, Цивільного
кодексу України, ст. 62 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 60,61, 169, 212-214 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Третя Криворізька державна
нотаріальна контора, про визнання
договору дарування удаваним
правочином, визнання договору
дарування договором купівлі-продажу,
визнання квартири спільною сумісною
власністю, розподілу спільної сумісної
власності - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про виселення задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 229 грн. 40 коп. в
рахунок відшкодування судових
витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Саксаганський районний суд м.
Кривого Рогу.

Суддя
О.В. Ан