АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/6612/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/821/14 Доповідач - Загорський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Агрокомбінат-Тернопіль" на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 28 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрокомбінат-Тернопіль" про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

11.04.2013 року ОСОБА_1 звернувся з
вказаним позовом. Вимоги аргументує
тим, що знаходячись на обліку в
Тернопільському міськрайонному центрі
зайнятості, як тимчасово безробітний,
отримав направлення на
працевлаштування в ТзОВ "Агрокомбінат
Тернопіль" на посаду юриста.
20.12.2012 року на підприємстві отримав
підписаний директором та пропечатаний
корінець направлення на
працевлаштування, написав заяву про
прийом на роботу і приступив до
виконання обов'язків.

29.12.2012 року позивача повідомлено,
що він не влаштовує адміністрацію
підприємства та власника і йому було
запропоновано написати заяву про
звільнення за згодою сторін. Після
відмови написати таку заяву йому
сказали щоб він обдумав своє рішення до
03.01.2013 року, бо з 03.01.2013 року він буде
звільнений за невідповідність
займаній посаді.

З 03.01.2013 року ОСОБА_1 неодноразово
звертався з проханнями до відповідача
про видачу копії наказу про звільнення
та трудової книжки. На даний час
відповідачем не повернуто позивачу
трудову книжку та не виплачено
заборгованість по заробітній платі і
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Вказане негативно вплинуло на
фізичний та морально-психологічний
стан здоров'я і він був змушений
звертатися в медичні установи для
лікування, що призвело до матеріальних
затрат.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 28.04.2014 року
позов задоволено частково і стягнуто з
ТзОВ "Агрокомбінат Тернопіль" на
користь ОСОБА_1 - 761,9 грн. заборгованості
по заробітній платі, 14952, 38 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 5000 грн. моральної шкоди.

Зобов'язано ТзОВ "Агрокомбінат
Тернопіль" видати ОСОБА_1 його трудову
книжку.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Вказує, що під час
розгляду справи позивач доповнював і
змінював позовні вимоги, а відтак в
силу ч.3 ст. 224 ЦПК України суд був не
вправі ухвалювати заочне рішення від
18.10.2013 року.

Зазначає, що розглядаючи справу,
після скасування заочного рішення від
18.10.2013 року за заявою ТзОВ "Агрокомбінат
Тернопіль" про перегляд заочного
рішення, суд не надав належної правової
оцінки наказу 13-к/1 від 22.12.2012 року яким
анульовано наказ №13-к від 20.12.2012 року.
Не враховано судом, що подані позивачем
докази в підтвердження виконання
трудових обов'язків не стосуються
товариства роботодавця. Вказує, що
відкрите кримінальне провадження за
зверненням позивача за незаконне
звільнення працівника з особистих
мотивів не має для суду наперед
встановленого значення, що суд
безпідставно вважав трудовий договір
розірваний з 27.03.2013 року. Зазначає, що
суд не перевірив належним чином доводи
позивача в обґрунтування розміру
моральної шкоди.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилися.

ОСОБА_1 був повідомлений про
проведення судового засідання 07.08.2014
року і був присутній в судовому
засіданні та просив розгляд справи
відкласти для подання заперечень на
апеляційну скаргу. Клопотання було
задоволено і розгляд справи
призначений на 19.08.2014 року.

19.08.2014 року о 10 год. 48 хвилин від
ОСОБА_1 надійшов факс у якому він
просить повторно відкласти розгляд
справи у зв'язку з його відрядженням.
Враховуючи передбачені ст. 303-1 ЦПК
України строки розгляду апеляційної
скарги у два місці, що вказані у заяві
про відкладення розгляду справи доводи
про відрядження ОСОБА_1 не підтверджені
доказами, не подання заперечень на
апеляційну скаргу, вимоги ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів вважає
можливим провести розгляд справи у
відсутності ОСОБА_1

Заслухавши доповідь головуючого,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що порушені
права позивача підлягають захисту
шляхом стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди.

З таким висновком суду слід
погодитися, оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що у
відповідності до листа
Тернопільського МЦЗ від 06.08.2013 року
№08/4128, 30.11.2012 року ТзОВ
"АГРОКОМБІНАТ-ТЕРНОПІЛЬ" подано
відомість за формою 3-ПН "Звіт про
наявність вакансій" про потребу в
працівнику за професією "юрист" (а.с.
67,69).

ОСОБА_1 20.12.2012 року прийнято на
посаду "юрист" згідно направлення на
працевлаштування № 0022011 від 11.12.2012
року (а.с. 70).

ТзОВ "АГРОКОМБІНАТ-ТЕРНОШЛЬ" -
25.12.2012 р. подано до центру зайнятості
відомість за формою 5-ПН "Звіт про
прийнятих працівників", в якій
зазначено, що ОСОБА_1 прийнято на посаду
юриста 20.12.2012 року - наказ №13-К від 20.12.2012
(а.с. 68).

Згідно звітності про наявність
вакансій, заробітна плата юриста у ТзОВ
"Агрокомбінат Тернопіль" - 2000грн. (а.с. 69).

Позивач неодноразово звертався
із скаргами щодо порушення
відповідачем його трудових прав,
пов'язаних із неотриманням наказу про
прийняття на роботу, ознайомленням із
посадовими інструкціями, видачу
трудової книжки, надання відповідних
умов праці, виплатою заробітної плати:

- 08.01.2013 року, 14.01.2013 року до
Територіальної державної інспекції
праці у Тернопільській області,

- 14.01.2013 року до Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості,

- 14.01.2013 року, 28.01.2013 року до ТзОВ
"Агрокомбінат Тернопіль",

- 14.01.2013 року до Тернопільського
обласного фонду соціального захисту
інвалідів (а.с. 29, 36, 37-40, 43-44).

14.03.2013 року ОСОБА_1 направив до
відповідача заяву від 13.03.2013 року про
звільнення за власним бажанням з
посади юриста ТзОВ "Агрокомбінат
Тернопіль" з 27.03.2013 року у зв'язку із
систематичним порушенням товариством
його прав та інтересів (а.с. 48).

Заперечуючи позовні вимоги
товариство надало наказ ТзОВ
"Агрокомбінат-Тернопіль" №13-к/1; від"
22.12.2012 року, яким наказано, вважати
недійсним наказ №13-к від 20.12.2012 року про
прийняття на посаду юриста ОСОБА_1 (а.с.
130).

Апелянтом не заперечується
прийняття ОСОБА_1 на роботу згідно
наказу №13-к від 20.12.2012 року, про що
вказується в апеляційній скарзі (а.с.
153-154).

Відповідно ч.1 ст. 115 КзпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Відповідно ч.1 ст. 117 КзпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП
України при ухваленні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за 1 рік.

Середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст. 27 Закону
України "Про оплату праці" за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати.

Враховуючи вказане, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про часткове
задоволення позову і підстав для
скасування рішення не вбачає.

Колегією суддів критично
оцінюються посилання апелянта на наказ
№ 13-3/1 від 22.12.2012 року, яким наказано
вважати недійсним наказ №13-к від 20.12.2012
року про прийняття ОСОБА_1 на роботу
(а.с. 130), оскільки у звіті про прийнятих
працівників від 24.12.2012 року за формою
№5-ПН ТзОВ "Агрокомбінат Тернопіль"
вказав, що станом на 24.12.2012 року у них
працює юристом ОСОБА_1 на підставі
наказу №13-к від 20.12.2012 року (а.с. 68).

Відомості вказані в наказі № 13-3/1
від 22.12.2012 року не узгоджуються з
інформацією поданою підприємством у
Тернопільський міський центр
зайнятості - 24.12.2012 року (а.с. 68, 130).

З наказом № 13-3/1 від 22.12.2012 року,
яким наказано вважати недійсним наказ
№13-к від 20.12.2012 року про прийняття
ОСОБА_1 на роботу (а.с. 130) - ОСОБА_1 не
ознайомлений, докази про надіслання
його поштою відсутні.

Доводи скарги, що законною
підставою винесення наказу № 13-3/1 від
22.12.2012 року є те, що ОСОБА_1 не виконав
всіх необхідних дій при укладенні
трудового договору, не надав трудову
книжку, його не було ознайомлено з
правилами внутрішнього трудового
розпорядку, не приступив до виконання
своїх трудових обов'язків на роботу не
виходив оцінюються критично, оскільки :

- Відповідно п.4 ч.1 ст. 24 КзпП
України при укладенні трудового
договору громадянин зобов'язаний
подати паспорт або інший документ, що
посвідчує особу, трудову книжку, а у
випадках, передбачених законодавством,
також документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), про стан
здоров'я та інші документи.

Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Враховуючи наявність наказу про
прийняття на роботу ОСОБА_1 то на момент
складення такого, ним подані усі
необхідні документи, роботодавцем
вчинені усі дії спрямовані на
з'ясування чи відповідає працівник
вимогам підприємства, оскільки чинне
трудове законодавство не передбачає
укладення трудових договорів без
подання працівником передбачених
документів, або подання тільки частини
документів

- У випадку коли працівник не
приступив до виконання своїх трудових
обов'язків на роботу не виходив
роботодавець наділений правами
звільнити працівника або за прогул, або
у зв'язку з тим, що працівник не
приступив до роботи, однак такі дії
підприємством проведені не були.

- Апелянтом в наказі № 13-3/1 від
22.12.2012 року не вказано на підставі якої
норми трудового законодавства він
визнав недійсним наказ 13-к від 20.12.2012
року.

Доводи апеляційної скарги про те,
що матеріали справи не містять доказів,
що ОСОБА_1 приступив до виконання своїх
обов'язків оцінюються критично,
оскільки в матеріалах справи наявний
наказ про прийняття ОСОБА_1 на роботу і
апелянтом не подано доказів про те, що
він не приступив до виконання своїх
обов'язків. Крім того, за те, що не
приступив до виконання своїх
обов'язків ОСОБА_1 звільнений не був.

Наявні в матеріалах справи
пояснення директора товариства Спяк
П.Я., що документи про відсутність на
роботі ОСОБА_1 та неподання ним всі
необхідних документів для прийняття на
роботу вилучені ухвалою суду в рамках
кримінального провадження (а.с. 131)
оцінюються критично, оскільки згідно
резолютивної частини ухвали слідчого
судді Тернопільського міськрайонного
суду від 17.09.2013 року (а.с. 132-133) такі в
перелік вилучення не входять.

Навіть за умови вилучення таких
апелянт міг клопотати суд про
забезпечення доказів, однак такі
клопотання не поступали.

Критично оцінюються доводи, що
товариство не було зобов'язано
виплачувати заробітну плату ОСОБА_1, бо
він не виконував свої обов'язки,
оскільки як встановлено судом першої
інстанції і судом апеляційної
інстанції товариством не підтверджено
доказами невиконання ОСОБА_1 своїх
трудових обов'язків.

Доводи скарги, що суд взяв на себе
обов'язки роботодавця і визнав
трудовий договір розірваний за заявою
ОСОБА_1 з 27.03.2013 року оцінюються
критично, оскільки відповідно до ст. 38
КзпП України працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

ОСОБА_1 була написана заява про
звільнення його з 27.03.2013 року по причині
систематичного порушення ТзОВ
"Агрокомбінат Тернопіль" його трудових
прав. Заява надіслана підприємству
рекомендованим листом (а.с. 48-49).

Колегія суддів не вбачає підстав
вважати, що суд першої інстанції
невірно визначився з правовідносинами,
що виникли між сторонами та з моментом
припинення трудових відносин між ними.

Критично оцінюються доводи
скарги, що суд не зазначив, які саме
незаконні дії товариства спричинили
моральні шкоду, оскільки у рішення суду
чітко і недвозначно вказано про
порушення трудових прав ОСОБА_1.

Доводи, що ОСОБА_1 перебував на
стаціонарному лікуванні не у зв'язку з
незаконними діями відповідача, а тому,
що він інвалід і лікування могло бути
пов'язане з його захворюванням
колегією суддів оцінюються критично,
оскільки такі доводи грунтуються на
припущеннях і не підтверджені
доказами.

З огляду на положення п. 4 ст. 129
Конституції України про те, що
основними засадами судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, положення ч.2 ст. 308 ЦПК
України - не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань то підстави вважати судове
рішення таким, що не відповідає вимогам
чинного законодавства - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агрокомбінат-Тернопіль" відхилити .

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 28 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський