АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4342/14
Головуючий 1 інст. - Короткий І.П.
Справа №643/5413/13-ц
Категорія : договірні
Доповідач - Черкасов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Московського
районного суду м.Харкова від 20 травня
2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
вказував, що 10 вересня 2010 року між ним
та відповідачем був укладений договір
позики, за яким ОСОБА_1 отримав в борг
грошові кошти у сумі 48 600 грн., що на
момент позики було еквівалентно 6 100
доларів США строком на 16 місяців, тобто
до 10 січня 2011 року. Зобов'язання за
договором позики відповідач не
виконав. Договором позики передбачено,
що в разі не повернення в строк
грошових коштів боржник зобов'язаний
сплатити пеню в розмірі 1% за кожний
день прострочення зобов'язання.

Тому, ОСОБА_2, з урахуванням уточнених
позовних вимог (а.с.19), просив суд
стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за
договором позики від 10 вересня 2010 року
в розмірі 48 600 грн., суму за прострочення
виконання зобов'язання у розмірі 177 390
грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Московського
районного суду м.Харкова від 20 травня
2013 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 226 690,60 грн., та
стягнуто з відповідача на користь
держави судовий збір у розмірі 1773,90 грн.

Ухвалою Московського районного суду
м.Харкова від 12 травня 2014 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування заочного
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення, яким
відмовити у позові ОСОБА_2 у повному
обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на його
користь судовий збір за подання заяви
про перегляд заочного рішення суду у
розмірі 121,80 грн., а також судовий збір
за подання апеляційної скарги у
розмірі 1133,45 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вказує, що позивач надав йому кошти на
придбання будівельних матеріалів;
зобов'язання ним виконані в повному
обсязі, претензій у позивача не було,
крім того, останній розірвав оригінал
договору позики від 17 вересня 2010 року в
знак того, що зобов'язання припинені.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
зобов'язання за договором позики
відповідачем не виконані, що є
підставою для стягнення суми боргу з
урахуванням пені за кожен день
прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобовязанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобовязана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обовязку.

Зобовязання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів та інших
правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обовязків.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 10 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 був укладений договір позики, за
яким останній отримав в борг 48 600 грн.
строком до 10 січня 2011 року (а.с.7).

Пунктом 6,7 договору позики встановлено,
що грошові кошти за договором
позичальник отримав ще до моменту
підписання договору позики; у разі не
повернення повної суми боргу до 10 січня
2011 року боржник зобов'язується
сплачувати пеню в розмірі 1% за кожен
день прострочення зобов'язання від
повної суми позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобовязується повернути позикодавцеві
таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобовязаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Як зазначає ч.1, ст.360-7 ЦПК України
Рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постанова судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
18.09.2013 року наголошує, що „Згідно із
частиною другою статті 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. Отже,
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Умовами ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь - які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило, подаються
в оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

У судовому засіданні апеляційної
інстанції представником позивача
надано оригінал договору позики від 10
січня 2011 року, який було залучено до
матеріалів справи.

Відповідач власноручний підпис під
договором визнав, клопотання про
призначення судово-почеркознавчої
експертизи у судовому засіданні
апеляційної інстанції не заявив.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, надання
оригіналу договору позики свідчить
про доведеність позовних вимог
позивача.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В суді апеляційної інстанції
відповідачу та його представнику у
відповідності до вимог передбачених
ст.ст.10,11 ЦПК України роз'яснялися
права та обов'язки, попереджено було
про наслідки вчинення та не вчинення
процесуальних дій. При цьому суд
сприяв здійсненню прав відповідач у
визначені законом процесуальні строки.

Однак відповідач та його представник
беззаперечних, належних та допустимих
доказів, як на заперечення проти позову
так і в обґрунтування апеляційної
скарги, не довели тих обставини, як на
підставу свої вимог так і заперечень на
які вони посилались в ході розгляду
справи.

Крім того, відповідач та його
представник будь - яких заперечень з
приводу наданого позивачем розрахунку
заборгованості та правових підстав для
стягнення вищезазначених сум, як до
суду першої інстанції не подавали та у
апеляційному порядку не оспорювали
висновки суду про те, що право позивача
порушене саме на отримання всіх сум,
вказаних у вимогах та у розрахунку сум
заборгованості.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
законне рішення, дав належну оцінку
фактичним даним та відповідним їм
правовідносинам, оціненим у їх
сукупності у відповідності до вимог
передбачених ст.ст.213,214 ЦПК України
щодо повного і всебічного з'ясуванню
обставин по справі.

Судова колегія, перевіряючи законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, визнає, що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.1ч.1ст.307, ст.308,
313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного
суду м.Харкова від 20 травня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: