АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8466/2014
Головуючий у 1 інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання договору
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

13 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк»,
у якому просила визнати недійсним
генеральний договір про надання
кредитних послуг № ВL 3244/К-1 від 16 травня
2008 року, укладений між нею та ПАТ
«Універсал Банк». Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 16 травня 2008 року
між нею та ПАТ «Універсал Банк» був
укладений генеральний договір про
надання кредитних послуг № ВL 3244/К-1 та
додатковий договір до нього. На думку
позивача, банком порушено вимоги п. 3.6.
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168
та у п. 1.3. договору встановлено сплату
нею комісії банку за надання кредиту.
Також вважає несправедливими умови
договору в частині надання кредиту в
доларах США, оскільки всі ризики від
знецінення національної валюти
покладено на неї як на позичальника.
Позивач зазначила, що банк не повідомив
їй про переваги та недоліки
пропонованих ним схем кредитування,
чим порушив ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів». Просила
суд на підставі ст.ст. 3, 4, 13, 203, 215, 236, 524,
548 ЦК України, ст. 11, 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» визнати
генеральний договір №ВІ-3244 про надання
кредитних послуг від 16.05.08 року та
додаткову угоду до нього №ВІ-3244/К-1
недійсними з моменту укладення.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 15 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

28 травня 2014 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій посилаючись на порушення норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин у справі, просила
його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказала, що банком порушено вимоги п. 3.6.
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168.
На думку апелянта, суд першої інстанції
не взяв до уваги, що умови договору в
частині надання кредиту в доларах США є
несправедливими, оскільки всі ризики
від знецінення національної валюти
покладено на неї як на позичальника.
Додатково зазначила, що банк не
повідомив її про переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування, чим
порушив ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав та просив
суд її задовольнити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» у
судове засідання не з'явився, був
належним чином повідомлений про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 16 травня 2008 року між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_1
(позичальник) був укладений
генеральний договір про надання
кредитних послуг №ВІ-3244, відповідно до
якого банк зобов'язався надавати
позичальнику кредитні послуги у
валютах, вказаних у договорі, в рамках
ліміту, встановленого в базовій валюті,
що дорівнює 156 000 доларів США.

Того ж дня між ПАТ «Універсал Банк» та
ОСОБА_1 була укладена додаткова угода
№ВІ-3244/К-1 до вищезазначеного договору,
відповідно до якої банк зобов'язався
надати позичальнику кредитні кошти
(кредит) у сумі 164 000 швейцарських
франків, а позичальник зобов'язується
прийняти, належним чином використати і
повернути банку кредитні кошти (кредит)
та сплатити плату за кредит у порядку
та на умовах, зазначених в даній
індивідуальній угоді.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054
ЦК України).

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають
право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
відповідно до статті 6 цього кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

На підставі п. 7.4 генерального договору
позичальник підтверджує, що
попереджений банком про те, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
цим договором несе саме він, йому
надано інформацію щодо методики, яка
використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним.

Таким чином, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що підстав вважати
умови кредитного договору в частині
надання кредиту в іноземній валюті
несправедливими немає. Крім того,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що позичальник при належній
завбачливості та виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти і її
девальвації, міг передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні до іноземної валюти.

Пунктом 1.3 генерального договору
передбачено, що за надання кредитних
послуг позичальник сплачує банку плату
за кредитні послуги, а пунктом 3.3
додаткової угоди встановлено, що
позичальник сплачує банку винагороду
за надання кредиту у розмірі 0,99% від
суми кредиту.

Водночас згідно п. 7.4 генерального
договору позичальник підтверджує, що
до укладення ним договору він був
ознайомлений в письмовій формі з
інформацією про умови кредитування та
орієнтовну вартість кредиту.

Отже, умови та платежі за спірними
договорами були погоджені сторонами
при їх укладенні та визнані позивачем,
а тому підстав для визнання кредитного
договору недійсним немає.

Посилання на те, що банк не повідомив
ОСОБА_1 про переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування, чим
порушив ч. 2 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», не
заслуговують на увагу, оскільки
ненадання інформації про наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов'язаннями споживача, не є
підставою для визнання кредитного
договору недійсним, а тягне за собою
відповідальність, передбачену ст.ст. 15
і 23 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 15 травня 2014
року є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 15 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді