Справа № 344/6444/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1459/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Фединяка
В.Д., Васильковського В.М.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського суду
Івано-Франківської області від 22
травня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на
виїзд за кордон малолітньої дитини без
згоди батька, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про надання
дозволу на виїзд неповнолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон - без
нотаріально посвідченої згоди батька
до досягнення ним повноліття. Позовні
вимоги обґрунтувала тим, що у шлюбі з
відповідачем у ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народила сина ОСОБА_5, 20.05.2010 шлюб між
нею та відповідачем було розірвано. 17
травня 2011 року Колегією суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Івано-Франківської
області на користь апелянта були
стягненні аліменти на утримання
неповнолітнього сина в розмірі 600 грн
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття. Як зазначає ОСОБА_2,
відповідачем не сплачувалися вчасно
аліменти, а тому вона змушена була
звертатися до суду про стягнення з
відповідача пені за прострочення їх
сплати.

Зі слів апелянта, з метою забезпечення
фізичного і духовного розвитку дитини,
вона планувала під час зимових та
літніх канікул поїхати з сином за
кордон. З цією метою апелянт зверталася
до відповідача із заявами про
посвідчення нотаріально згоди батька
дитини на виїзд за кордон. Крім того, зі
слів апелянта, з метою покращення рівня
знань дитини з англійської мови вона
планувала поїхати з сином до Ірландії в
Міжнародну мовну школу у м. Дублін.
Однак дані звернення відповідачем були
проігноровані, відтак, на думку
позивача, відповідач не бажає
забезпечити їхньому сину рівень життя,
достатній для його фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 22
травня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено
частково. Дозволено виїзд малолітнього
ОСОБА_4 разом з матір'ю ОСОБА_2 для
відпочинку та навчання за кордон
України в країни Ірландію, Республіку
Польща, Республіку Італія та Чеську
Республіку без згоди на виїзд дитини
батька ОСОБА_3 у строк дванадцять
місяців з дня набрання рішенням
законної сили. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені
судові витрати у розмірі 1243 грн 06 коп.

ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в
апеляційному порядку як таке, що
ухвалене при неправильному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права. На її думку, суд
першої інстанції не зазначив якими
нормами він керувався при наданні
дозволу на виїзд за кордон її разом з
сином лише протягом дванадцяти місяців
з дня набрання рішенням законної сили.
Зі слів апелянта відповідач ОСОБА_3 не
цікавиться фізичним та духовним
розвитком сина, сплачує аліменти в
розмірі лише 600 грн, не бачився з сином з
грудня 2010 року, жодних пропозицій від
відповідача про збільшення розміру
сплати аліментів на утримання дитини в
добровільному порядку не поступало, що
на думку апелянта свідчить про байдуже
ставлення відповідача до того як росте
і розвивається їхня дитина. Крім того
відповідач створює перешкоди у
вивезенні дитини за кордон на
незначний період часу не надаючи
нотаріальної згоди на це. ОСОБА_2 також
вважає, що судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
процесуального права в частині
стягнення судових витрат. Апелянт
зазначає, що на виконання договору про
надання юридичних послуг вона сплатила
представнику ОСОБА_7 3000 грн з яких: 2000
грн вартість написання позовної заяви
та 1000 грн представництво її інтересів
на двох засіданнях. На її думку судом
першої інстанції було безпідставно
зменшено розмір оплати за первинну
допомогу з 2000 грн до 500 грн, оскільки без
належної підготовки і написання
позовної заяви позивач не змогла б
звернутися до суду із заявленими
позовними вимогами. Оскільки в суді
першої інстанції відбулося одне
засідання по даній справі, а не два як
прогнозувалося при підписанні
Договору про надання юридичних послуг
(а.с. 30-32), то суд першої інстанції, як
вважає апелянт, повинен був стягнути на
її користь витрат на правову допомогу в
розмірі 2500 грн. ОСОБА_2 наголошує, що в
позовній вимозі було зазначено про
надання дозволу на виїзд
неповнолітнього сина ОСОБА_4 за кордон -
без нотаріально посвідченої згоди
батька, до досягнення ним повноліття,
однак суд першої інстанції, на її думку,
неправильно застосував норми
матеріального права, зазначивши в
резолютивній частині рішення, що
дозволено виїзд малолітнього ОСОБА_4 з
матір'ю ОСОБА_2 без згоди на виїзд
дитини батька ОСОБА_3

Просить змінити рішення суду першої
інстанції в частині строку виїзду
дитини за кордон без згоди батька
дитини, а також в частині формулювання
резолютивної частини рішення суду у
відповідності до вимог чинного
законодавства України, та в частині
розміру витрат на правову допомогу, яка
підлягає стягненню з відповідача на її
користь, та ухвалити рішення яким
надати дозвіл на виїзд за кордон
України неповнолітнього ОСОБА_4 разом з
матір'ю ОСОБА_2 для відпочинку та
навчання в країни Ірландію, Республіку
Польща, Республіку Італія та Чеську
республіку, без нотаріально
посвідченої згоди батька, до
досягнення ним повноліття; стягнути на
користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 витрати на
правову допомогу в розмірі 2 500 (дві
тисячі п'ятсот) грн та сплачений
апелянтом судовий збір в розмірі 243,6
грн.

У судовому засіданні апеляційного суду
апелянт та представник апелянта вимоги
апеляційної скарги підтримали, просили
її задовольнити з указаних у ній
мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів
апеляційної скарги заперечив, просив
її відхилити з огляду на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши пояснення сторін,
представника апелянта,
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1
у сторін по справі народився син
ОСОБА_5, що підтверджується копією
Свідоцтва про народження НОМЕР_1 від
17.07.2003 (а.с. 9).

Шлюб між сторонами розірвано
відповідно до копії Свідоцтва про
розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 20.05.2010
(а.с.10).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 16 березня 2011 року та рішенням
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 17 травня 2011 року на
відповідача покладено обов'язок
сплачувати аліменти на утримання
дитини (а.с. 11-15).

Копіями заяв від 10.12.2013 (а.с. 17) та від
10.02.2014 (а.с. 20), що направлені цінними
листами (а.с. 17,21) підтверджується
звернення ОСОБА_2 до відповідача з
проханням посвідчити нотаріально свою
згоду на виїзд з нею ОСОБА_4 на
територію Республіки Польща.

Листом «ІФ Міжнародні мовні школи»
підтверджується зарахування та
запрошення на навчатися ОСОБА_4
терміном на 2 тижні в Ірландії в період
з 02.05.2014 по 13.05.2014 (а.с. 26, 27).

Цінним листом ОСОБА_2 направлено Заявою
від 07.04.2014 щодо нотаріального
посвідчення відповідачем своєї згоду
на виїзд апелянта разом з їхнім сином
на територію Ірландії (а.с.23, 24).

На а.с. 28 міститься копія Заяви позивача
від 24.04.2014, направленої керівнику ІФД
«Укрпошта» (а.с.28).

Згідно копії відповіді ІФД «Укрпошта»
№ 461 від 29.04.2014 цінні листи з
рекомендованим повідомленням вручені
особисто адресату ОСОБА_3 (а.с. 29).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції,
враховуючи приписи ч. 1 ст. 151, ст. 153, ч.3
ст. 157 СК України, положення п. 2 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», а також приписи ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини та той факт,
що позивачка неодноразово зверталася з
заявами до відповідача про надання
нотаріально підтвердженого дозволу на
виїзд її з сином за кордон (а.с. 17, 20, 23),
дійшов обґрунтованого висновку, що
право дитини на вільне пересування та
виїзд за кордон не може бути обмежене, а
такий виїзд не порушує прав ОСОБА_3, як
батька дитини, та вчиняється матір'ю в
інтересах ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки відповідно до ч. 2 ст. 150 СК
України батьки зобов'язані піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток.
Водночас приписами ч 1 ст. 141 СК України
встановлено, що мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою, а ч. 3 ст. 157 СК України
закріплено відсутність права у того з
батьків, з ким проживає дитина,
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні.
Таким чином судом першої інстанції
було вірно визначено відповідний
часовий проміжок, який є достатнім для
належного відпочинку та навчання
дитини, а також не позбавить батька
права брати участь у вихованні дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта щодо неправильного
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права в частині
стягнення судових витрат, оскільки
розмір судових витрат визначений
відповідно до приписів ч.1 ст. 88 ЦПК
України пропорційно до задоволених
позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду першої
інстанції не спростовують, тому
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить відхилити, а рішення
суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського суду
Івано-Франківської області від 22
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржені в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
А.Ю. Малєєв

Судді:
В.М.
Васильковський

В.Д. Фединяк