Єдиний унікальний номер 227/2254/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5305/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Соломахи Л.І.

суддів
Биліни Т.І., Пономарьової О.М.

при секретарі
Бакунець Я.О.

за участю:

відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на час навчання з
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_1 на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

08 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на час навчання.

Зазначав, що відповідач є його батьком,
шлюб між ним та матір'ю розірвано 05
серпня 2005 року. Відповідач сплачував
аліменти на його утримання до
досягнення ним повноліття.

Посилаючись на те, що в теперішній час
він є студентом денного відділення
Донбаської Національної академії
будівництва і архітектури, що у зв'язку
із навчанням він потребує матеріальної
допомоги, а відповідач працює і може
надавати йому матеріальну допомогу,
просив стягнути з відповідача на його
користь у зв'язку із продовженням
навчання аліменти в розмірі 25% доходів
відповідача щомісяця (а.с. 1).

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 травня 2014 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,
стягнуті аліменти у розмірі 25%
заробітку щомісяця, починаючи з 08
травня 2014 року до закінчення навчання,
але не більш ніж до досягнення ним
двадцяти трьох років. З ОСОБА_1 на
користь держави стягнуто судовий збір
у розмірі 243,60 грн. (а.с. 15).

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на те, що розмір
аліментів є завищеним, що він не може
сплачувати аліменти в такому розмірі,
що судом не враховано, що син отримує
стипендію, просить рішення суду
змінити, зменшити розмір аліментів до
1/10 частки його доходу (а.с. 18).

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач ОСОБА_1 доводи апеляційної
скарги підтримав, просив її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином:
телефонограмою, яка зареєстрована в
журналі телефонограм № 1 апеляційного
суду Донецької області 20 червня 2014 року
за № 1064, що підтверджується
відповідною телефонограмою та витягом
з журналу телефонограм № 1
апеляційного суду Донецької області
(а.с. 25-26). Позивач надіслав заперечення
на апеляційну скаргу, в яких просив
рішення суду залишити без змін.
Зазначив, що він дійсно отримує
стипендію в розмірі 730 грн., що батько
працює та його дохід складає 6 000 грн.
(а.с. 28). Причини неявки у судове
засідання позивач суду не повідомив і
відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК
України вважається, що він не з'явився у
судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_1, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню частково, а рішення суду в
частині стягнення аліментів зміні з
наступних підстав:

З матеріалів справи встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 є батьком позивача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що
підтверджується копією свідоцтва про
його народження (а.с. 4).

Згідно довідки Донбаської
Національної академії будівництва і
архітектури від 15 січня 2014 року № 2300
позивач ОСОБА_2 є студентом 1
курсу денного відділення, навчальний
семестр з 01 лютого 2014 року по 30 червня
2014 року, дата закінчення навчання не
зазначена (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
зв'язку з продовженням навчання син
відповідача потребує матеріальної
допомоги, а відповідач може надавати
йому матеріальну допомогу.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно встановив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються ст. 199 Сімейного
кодексу України (далі СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 року
№ 3 «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
обов'язок батьків утримувати
повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

З матеріалів справи встановлено, що син
відповідача 10 лютого 2014 року досяг
повноліття, проте не досяг віку 23 років.

З 01 вересня 2013 року він продовжує
навчання у Донбаській Національній
академії будівництва і архітектури на
денній формі навчання, що
підтверджується довідкою Донбаської
Національної академії будівництва та
архітектури від 15 січня 2014 року за № 2300
(а.с. 6).

Згідно довідки Донбаської
Національної академії будівництва і
архітектури від 06 травня 2014 року № 28
позивач ОСОБА_2 зареєстрований та
проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно заперечень позивача на
апеляційну скаргу він отримує
стипендію в розмірі 730 грн. щомісяця
(а.с. 28).

Враховуючи, що відповідно до ст. 7
Закону України від 16 січня 2014 року
№ 719-VІІ «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» прожитковий мінімум
на одну працездатну особу з 01 січня 2014
року встановлено на рівні 1 218 грн.,
позивач в теперішній час у зв'язку із
навчанням не працює, його власні доходи
складають 730 грн. на місяць, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що у зв'язку з продовженням
навчання позивач потребує
матеріальної допомоги.

З матеріалів справи встановлено, що
відповідач є працездатною особою, він
ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, має постійне
місце роботи - працює згідно його
пояснень електрослюсарем підземним на
шахті «Алмазна», його середня
заробітна плата складає біля 6 000 грн., а
за вирахуванням податків та інших
обов'язкових платежів - 4 500 грн. З
врахуванням цих обставин суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що відповідач може надавати
матеріальну допомогу сину в зв'язку з
продовженням навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу, а саме: стану
здоров'я та матеріального становища
дитини; стану здоров'я та матеріального
становища платника аліментів;
наявності у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інших
обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Стягуючи на користь позивача аліменти
в розмірі 25% доходу відповідача, суд
взагалі його не обґрунтував.

Апеляційний суд вважає, що визначений
судом першої інстанції розмір
аліментів дійсно є завищеним, не
відповідає обставинам справи.

Як вбачається з рішення суду, при
визначенні розміру аліментів судом не
враховано, що позивач має власний дохід
- отримує стипендію, про що ним
зазначено в запереченнях на апеляційну
скаргу та про що зазначає відповідач в
апеляційній скарзі.

Судом також не враховано, що відповідач
працює на підземних роботах, тобто на
роботі із небезпечними та шкідливими
умовами праці.

Відповідно до ст. 40 Закону України від
06.10.1999 року № 1127-XIV «Гірничий закон
України» до працівників гірничих
підприємств, залучених або постійно
зайнятих на гірничих роботах,
законодавством встановлюються
спеціальні вимоги щодо стану їх
здоров'я. Тобто, відповідач постійно
мусить дбати про свою післязмінну
реабілітацію з метою відновлення його
фізичних та психофізіологічних
функцій, порушених шкідливими умовами
праці, дбати про своє оздоровлення, що
потребує певних грошових коштів.

Обов'язок утримувати своїх повнолітніх
дітей, які продовжують навчання, в
рівній мірі стосується обох батьків.
Проте, в порушення вимог частини 2 ст. 200
СК України судом першої інстанції не
враховано, що позивач може отримувати
матеріальну допомогу і від матері
АДРЕСА_2, яка також має постійне місце
роботи - працює у виробничому
структурному підрозділі
«Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ
«ДТЕК Добропілявугілля» та її
середньомісячна заробітна плата
згідно довідки цього підприємства від
28 лютого 2014 року № 135 складає 3 609 грн.
(а.с. 7).

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для справи, та
дійшов помилкового висновку про
можливість відповідача надавати
позивачу матеріальну допомогу в
розмірі 25% його заробітку. Доводи
апеляційної скарги відповідача є
обґрунтованими.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 ст. 309
ЦПК України неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи є підставами для
зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи матеріальне становище
платника аліментів, характер його
роботи, яка потребує постійної
реабілітації, відсутність у платника
аліментів на утриманні інших
неповнолітніх дітей, можливість
позивача отримувати матеріальну
допомогу з боку матері, апеляційний суд
вважає, що відповідач може надавати
позивачу матеріальну допомогу у
зв'язку із продовженням навчання в
розмірі 1/8 частки доходу відповідача
щомісяця, що буде складати щомісяця
біля 600 грн. При цьому апеляційний суд
також виходить з засад справедливості,
добросовісності та розумності, а також
враховує, що позивач є повнолітньою та
працездатною особою і, бажаючи
продовжувати навчання після
досягнення 18 років на денній формі,
мусить докладати певних зусиль для
забезпечення своєї життєдіяльності та
навчання.

Суд не враховує доводи відповідача про
те, що він має іншу сім'ю та на його
утриманні знаходяться двоє
неповнолітніх дітей, матір'ю яких є
жінка, з якою він мешкає, що в
теперішній час ця жінка є вагітною та
вони очікують народження спільної
дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України
будь-яких доказів на підтвердження
вагітності жінки відповідачем суду не
надано. Що стосується неповнолітніх
дітей цієї жінки, то відповідач за
законом не зобов'язаний їх утримувати,
у цих дітей є батько, який за законом
має їх утримувати. Що ж стосується
добровільного утримання відповідачем
неповнолітніх дітей жінки, з якою
відповідач мешкає, то в першу чергу він
зобов'язаний виконати свій законний
обов'язок щодо надання матеріальної
допомоги сину, який продовжує навчання.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти
на дитину присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 199 СК
України право на утримання
припиняється у разі припинення
навчання або досягнення повнолітньою
дитиною віку 23 років.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції підлягає зміні, а
саме, з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню аліменти у
зв'язку із продовженням навчання в
розмірі 1/8 частки доходу відповідача
щомісяця, починаючи з 08 травня 2014 року
до закінчення навчання, але не пізніше,
ніж до досягнення позивачем 23 років
(ІНФОРМАЦІЯ_3).

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК
України якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду судовий
збір не сплачував, від його сплати він
звільнений на підставі п. 3 ст. 5 Закону
України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про
судовий збір», а тому відповідно до
частини 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 2, п/п 1 пункту 1 частини
2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року №
3674-VI «Про судовий збір» у разі подання
позовної заяви майнового характеру
справляється судовий збір в розмірі 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня календарного року, в якому
відповідна заява або скарга подається
до суду.

Згідно ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік» від
16 січня 2014 року № 719-VIІ мінімальна
заробітна плата станом на 01 січня 2014
року складала 1 218 грн.

Відповідно до п. 3 ст. 80 ЦПК України ціна
позову про стягнення аліментів
визначається сукупністю всіх виплат,
але не більш ніж за шість місяців.

Виходячи з задоволених позовних вимог,
в дохід держави підлягає стягненню з
відповідача судовий збір в розмірі 243,60
грн. (6 000 х 1/8 х 6 х 1% = 45,00 грн., але не менше
243,60 грн. (1 218 х 0,2). Саме така сума
судового збору стягнута судом першої
інстанції з відповідача, тобто зміна
рішення суду в частині визначення
розміру аліментів не тягне зміну
рішення суду в частині розподілу
судових витрат.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 травня 2014 року в частині
стягнення аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, уродженця Бурунді,
громадянина України, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця
м. Вороніж, громадянина України,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2),
аліменти на його утримання у зв'язку з
навчанням в розмірі 1/8 частини з усіх
видів доходу щомісяця, починаючи з 08
травня 2014 року до закінчення навчання,
але не пізніше, ніж до досягнення
ОСОБА_2 двадцяти трьох років.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 травня 2014 року в частині
розподілу судових витрат залишити без
мін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Л.І. Соломаха

Судді:
Т.І. Биліна

О.М. Пономарьова