Справа №592/4244/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Чернобай О. І.Номер
провадження 22-ц/788/1564/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Таран С. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єдання ім. М.В. Фрунзе», Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе», Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми про
стягнення моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров'я, -

в с т
а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи його
тим, що з 23.02.1976 року і по даний час він
перебуває у трудових відносинах з ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». При
виконанні трудових обов'язків він
отримав декілька професійних
захворювань. Фтизіатрична МСЕК в 2013
році встановила йому 80 % втрати
професійної працездатності за
захворювання, встановлені в актах
розслідування хронічного професійного
захворювання № 16 від 01.04.2005 р. та №29 від
22.05.2006 р. В зв'язку з отриманими
професійними захворюваннями йому була
заподіяна моральна шкода, тому просить
суд ухвалити рішення, яким стягнути з
ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» 16000
грн. та з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми 8000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров'я.

Рішенням суду від 10 липня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе» на користь ОСОБА_4 у
відшкодування моральної шкоди 9000 грн.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми на
користь ОСОБА_4 на відшкодування
моральної шкоди 2000 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе» пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог на користь
держави судовий збір у розмірі 190 грн.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог на користь держави
судовий збір у розмірі 54 грн.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» просить
скасувати рішення суду і постановити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що рішення суду є
незаконним, судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначають, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження факту заподіяння йому
моральної шкоди. Крім того він був
поінформований про умови праці та про
наявність на робочому місці шкідливих
і небезпечних виробничих факторів,
можливі наслідки їх впливу на здоров'я.
Позивач, погоджуючись на доведені
(запропоновані) йому умови праці,
усвідомлював можливі негативні
наслідки для свого здоров'я, а тому
повинен нести солідарну
відповідальність за їх настання.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми просить
скасувати рішення суду і постановити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 в частині Фонду
відмовити.

В доводах апеляційної скарги
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки суд неповно з'ясував
наявність підстав для відшкодування
моральної шкоди, не достатньо оцінив та
не врахував наявність, характер, обсяг
моральних та фізичних страждань
позивача. Також зазначає, що судом
безпідставно не застосовано строк
позовної давності до спірних
правовідносин та стягнуто з відділення
фонду судовий збір на користь держави,
хоча органи Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звільнені від
сплати судового збору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників ПАТ «Сумське
НВО ім. М.В. Фрунзе» Грек В.В., Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми Іванія
Є.М., представника позивача ОСОБА_7,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ПАТ «Сумське НВО ім.
М.В. Фрунзе» не підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 з 23.02.1976 року і по даний час
перебуває в трудових відносинах з ПАТ
«Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» (а. с. 5-6).

Згідно Акту розслідування хронічного
професійного захворювання № 16 від
01.04.2005 року ОСОБА_4 встановлено
професійне захворювання. За цим
професійним захворюванням МСЕК 29.06.2005
року первинно встановила йому 15 %
втрати працездатності (а. с. 7; 27-30).

Згідно з актом розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 29 від 22.05.2006 року ОСОБА_4 було
встановлено ще одне професійне
захворювання, за яким МСЕК 19.07.2006 року
первинно встановила йому 25 % втрати
працездатності (а. с. 8; 31-34).

Відповідно до довідки МСЕК м. Суми від
21.07.2013 року позивачу при повторному
огляді встановлено 80% ступеню втрати
професійної працездатності та II групу
інвалідності за професійними
захворюваннями, які встановлені в
актах розслідування хронічного
професійного захворювання № 16 від
01.04.2005 року та № 29 від 22.05.2006 року (а.с.9)

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що було
порушено право позивача на безпечні
умови праці внаслідок чого у нього
виникло професійне захворювання, що
спричинило йому душевні страждання в
зв'язку зі значним погіршенням стану
здоров'я.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як суд дійшов їх правильно встановивши
обставини справи, з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з актів розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 16 від 01.04.2005 року та № 29 від 22.05.2006
року, професійні захворювання у ОСОБА_4
виникли за обставин неефективності
використання засобів індивідуального
захисту, недосконалості технологічних
процесів та їх причиною є проведення
робіт у мовах підвищеного рівня шуму,
запиленості та віброшвидкості.

Судом першої інстанції встановлено, що
роботодавцем було порушено право
позивача на безпечні умови праці,
внаслідок чого у нього в різний період
виникло декілька професійних
захворювань, що спричинило йому
душевні страждання в зв'язку зі значним
погіршенням стану здоров'я. Внаслідок
погіршення стану здоров'я позивач
значно обмежений в життєдіяльності,
звичках, бажаннях, що вимагає від нього
вживати додаткових зусиль по
організації його життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженого ним органу чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноваженого ним
органу чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України
передбачено, що шкода, заподіяна
працівникам каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
керувався положеннями статей 23, 1167 ЦК
України, з урахуванням характеру й
обсягу страждань, яких зазнав позивач,
та інших обставин, що відповідає
роз'ясненням, які містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4. Підстав
для зменшення, визначеного судом
розміру моральної шкоди, колегія
суддів не вбачає.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційних скарг про те, що
позивач не надав доказів на
підтвердження заподіяння йому
моральної шкоди, так як вони
спростовуються дослідженими судом
першої інстанції доказами в справі.

Колегія суддів також вважає
помилковими доводи апеляційної скарги
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми про те, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду, оскільки згідно п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК
України позовна давність не
розповсюджується на вимоги щодо
відшкодування шкоди, що завдана
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
чи смертю. Аналогічні роз'яснені надані
у п. 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року із
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Право на отримання страхових виплат,
відшкодування моральної шкоди виникає
у потерпілого, застрахованого
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», з дня встановлення
МСЕК вперше стійкої втрати професійної
працездатності за цим страховим
випадком.

Відповідно до вимог ст.ст. 21,28,34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», в
їх сукупності, страхові виплати у разі
настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду (окремої
виплати від інших страхових виплат) за
період з 29 жовтня 2004 року по 31 грудня 2005
року має проводити Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, в даному випадку його
Відділення (відповідач), виходячи з дії
законів у часі.

За період починаючи з 01 січня 2006 року і
в подальшому відшкодування моральної
шкоди заподіяної працівникові
каліцтвом на виробництві покладено на
роботодавця відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України, якою передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Встановивши, що професійні
захворювання позивач отримав
внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське
НВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і
нешкідливих умов праці, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що завдана
працівникові моральна шкода підлягає
відшкодуванню Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми за
ушкодження здоров'я, спричинене
професійним захворюванням, втрата
працездатності в зв'язку з яким була
встановлена позивачу первинно в 2005
році, та роботодавцем за ушкодження
здоров'я, спричинене професійним
захворюванням втрата працездатності
за яким була первинно встановлена йому
МСЕК в 2006 році.

Під час встановлення зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду в частині вирішення
позовних вимог відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

В той же час заслуговують на увагу,
доводи апеляційної скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми щодо
невірного вирішення судом питання
відшкодування на користь держави
судового збору, від сплати якого
звільнений позивач.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» органи Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звільнені від
сплати судового збору, а тому з
відповідача Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми
відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України
судовий збір стягненню не підлягає та
його необхідно стягнути з другого
відповідача, який не звільнений від
сплати судового збору - ПАТ «Сумське
НВО ім. М.В. Фрунзе» в розмірі, який
передбачено Законом України «Про
судовий збір» за позовну заяву
немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш
и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити, а
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Суми
задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 10 липня 2014 року скасувати в
частині вирішення питання про
стягнення судового збору на користь
держави.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе» на користь держави судовий
збір в розмірі 243 гривні 60 коп.

В іншій частині рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 10 липня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено протягом
двадцяти днів у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -