У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Євраз Суха Балка» про стягнення
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток, компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Євраз Суха Балка» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» (далі - ПАТ «Євраз Суха Балка»)
про стягнення недоплаченої заробітної
плати за час відпусток, компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її
виплати.

Уточнивши позовні вимоги та зменшивши
суму позовних вимог в частині
недоплаченої заробітної плати за час
відпусток до 1 756 грн 53 коп. ОСОБА_4
просив стягнути на його користь
вказану суму.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилався на те, що він працював у ПАТ
«Євраз Суха Балка» на різних посадах.
За час його роботи на підприємстві
наказами відповідача неодноразово
підвищувались тарифні ставки і
посадові оклади всім працівникам
підприємства, однак відповідачем
неправильно розраховувались і
виплачувалась заробітна плата за час
відпусток, а також компенсація за
невикористані відпустки в порушення
Законів України «Про відпустки» та
«Про оплату праці», а також Порядку
обчислення заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 08
лютого 1995 року № 100 і вказані порушення
визнані ПАТ «Євраз Суха Балка» у
спільній Постанові від 06 лютого 2012 року
№ 3.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на
користь ОСОБА_4 недоплачену заробітну
плату за час відпусток 1 756 грн 53 коп. без
урахування утримання податку з доходів
фізичних осіб.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Євраз Суха
Балка» просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити у справі
нове рішення, яким позов задовольнити в
частині стягнення заборгованості із
заробітної плати за час відпусток,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до частини першої статті 47
КЗпП України власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний в день
звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною
першою статті 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За змістом статті 117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені у статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд
України в рішенні від 22 лютого 2012 року
№ 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за
статтею 47 Кодексу роботодавець
зобов'язаний виплатити працівникові
при звільненні всі суми, що належать
йому від підприємства, установи,
організації, у строки, зазначені в
статті 116 Кодексу, а саме в день
звільнення або не пізніше наступного
дня після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про проведення
розрахунку. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм
матеріального права з урахуванням
висновків, що викладені в Рішенні
Конституційного Суду України від 22
лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави
вважати, що невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, дійшов обґрунтованого
висновку, про те, що відповідачем було
порушено п. 10 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року, що призвело до неправильності
нарахування заробітної плати за час
відпусток та несвоєчасного проведення
розрахунку.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Євраз Суха
Балка» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 27 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Г.В. Юровська А.О. Леванчук М.А.
Макарчук