АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Семенюк Т.А.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 16
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
домоволодіння та земельної ділянки,
припинення права спільної власності,

в с т а н о в и л а :

у березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив
припинити право спільної часткової
власності на домоволодіння АДРЕСА_1,
виділити йому в натурі 1/2 частину цього
домоволодіння, визнати за ним право
власності на 1/2 частину домоволодінн,
припинити право спільної сумісної
власності на земельну ділянку,
виділити йому в натурі 1/2 частину
земельної ділянки та визнати за ним
право власності на 1/2 частину цієї
земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що
сторони є співвласниками у рівних
частках домоволодіння та земельної
ділянки, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 та між ними склався певний
порядок користування окремими
частинами домоволодіння та земельною
ділянкою, проте в повній мірі він не
може реалізувати своє право власності.

Надалі позивач уточнив свої вимоги та
просив припинити право спільної
часткової власності на домоволодіння,
поділити це домоволодіння та визнати
за ним право власності на 1/2 частину
цього домоволодіння, припинити право
спільної сумісної власності на
земельну ділянку, поділити цю земельну
ділянку по 1/2 між ним та відповідачем та
визнати за ним право власності на 1/2
частину цієї земельної ділянки.

Рішенням Феодосійського міського суду
АР Крим від 16.10.2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Справа № 119/2745/13 Апеляційне
провадження: 22-ц-796/8619/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Мурзенко М.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.Не
погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі. Посилається на
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, судом
не враховані усі запропоновані
експертом варіанти поділу, які
передбачають можливість поділу
спірного майна.

Рішенням Апеляційного суду АР Крим від
27.11.2013 року апеляційну скаргу
задоволено частково, рішення
Феодосійського міського суду АР Крим
від 16.10.2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги щодо
виділу в натурі частки домоволодіння
задоволено частково та виділ частки
проведено за першим варіантом поділу
згідно експертного висновку із
стягненням компенсації за різницю в
частках на користь відповідача. У
задовленні вимог щодо поділу земельної
ділянки відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20.02.2014 року
рішення апеляційного суду скасоване та
справу передано на новий апеляційний
розгляд.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
забезпечення прав і свобод громадян та
правовий режим на тимчасово окупованій
території України» справа в
апеляційному порядку розглядається
Апеляційним судом м. Києва.

Сторони у судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, представник апелянта
подав заяву про розгляд справи у
відсутності позивача та його
представника, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у її відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться у
спільній частковій власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та частки кожного з них є
рівними.

Сторони також є співвласниками
земельної ділянки площею 0,0619 га.,
розташованої за вказаною адресою.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
16.10.2013 року встановлена можливість
поділу між співвласниками в натурі
вказаного домоволодіння з незначним
відступленням від розміру ідеальних
часток, без переобладнання існуючих
приміщень.

Також за висновком будівельно -
технічної експертизи існує чотири
варіанти поділу земельної ділянки,
жоден з яких не передбачає остаточної
можливості припинення права спільної
часткової власності сторін на це майно
без залишення частини земельної
ділянки у спільному користуванні
сторін або без встановлення сервітуту.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
виділ частки майна неможливий,
оскільки запроповані варіанти виділу
не відповідають розміру часток
співвласників, а вимог про зміну часток
у праві спільної часткової власності
позивач не заявляв. Відмовляючи у
задоволенні позову щодо поділу
земельної ділянки суд виходив з того,
що такий поділ можливий тільки після
поділу домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Статтею 358 цього Кодексу встановлено,
що кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник
має право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній частковій
власності. Якщо виділ у натурі частки
із спільного майна не допускається
згідно із законом або є неможливим,
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання. У разі виділу співвласником
у натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі
поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
16.10.2013 року існує чотири варіанти
поділу будівель, проте кожний варіант
передбачає відступ від ідеальних
часток сторін, при цьому частка
позивача за двома варіантами поділу
складає 53/100, а відповідача 47/100, а за
іншими двома варіантами поділу частка
позивача складає 54/100, а відповідача
відповідно 46/100 та експертом визначений
розмір компенсації за різницю в
частках. (а.с. 87-99).

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції правильного виходив з того,
що позивач не заявляв вимог про
перерозподіл часток у праві спільної
часткової власності та питання
припинення права власності
відповідача на 3/100 чи 4/100 ( в залежності
від обраного сторонами варіанту
поділу) виходить за межі позовних
вимог.

Як у позовній заяві, де позивач просить
виділити в натурі частку майна, так і у
заяві про уточнення позовних вимог, у
якій позивач просить поділити
домоволодіння заявлено вимоги про
визнання за ним права власності на 1/2
частину домоволодіння. Проте, право
власності позивача на 1/2 частину
спірного доволодіння підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 01.07.1999 року і ніким не
оспорюється.

Крім того, з висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
16.10.2013 року вбачається, що спірне
домолодіння має самочинно побудовані
будівлі (додаток № 2 до висновку).

Незважаючи на те, що у висновку
експерта зазначено про технічну
можливість виділу частини
домоволодіння в натурі з відступом від
ідеальної частки, із додатку № 3 до
висновку вбачається, що за будь - яким
із варіантів виділу відповідач не має
самостійного виходу з будинку без
урахування самовільної прибудови. Так,
на схематичному плані (додаток № 2) та
на варіанті розподілу (додаток № 3)
вихід із частини будинку, який
виділяється ОСОБА_2 знаходиться у
приміщенні 1-5 площею 3,3 кв.м, яке
розміщено у прибудові (а.с. 94, 95). Проте,
зазначений вихід веде до самовільно
збудованих споруд, які прилягають до
прибудови.

Враховуючи встановлені обставини суд
першої інстанції дійшов обґрунтованих
висновків про відсутність правових
підстав для задоволення позову про
виділ частки майна із спільної
часткової власності.

Згідно з Державним актом на право
власнсоті на земельну ділянку ОСОБА_1 є
власником земельної ділянки площею 0,
0619 га, яка розміщена за адресою АДРЕСА_1
та співвласником якої є ОСОБА_2 У списку
співвласників земельної длянки, який є
додатком до Державного акту розмір
часток співвласників не визначено.

Відповідно до ст. 89 ЗК України у
спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки: а)
подружжя; б) членів фермерського
господарства, якщо інше не передбачено
угодою між ними; в) співвласників
жилого будинку. Володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або законом. Співвласники земельної
ділянки, що перебуває у спільній
сумісній власності, мають право на її
поділ або на виділення з неї окремої
частки. Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Поділ земельної ділянки, яка перебуває
у спільній сумісній власності, з
виділенням частки в натурі
здійснюється з додержанням певних
правил, одним з яких є встановлення
можливості такого поділу в натурі.

За висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
16.10.2013 року запропоновано чотири
варіанти розподілу земельної ділянки
на 1/2 та 1/2 частки, та такий розподіл
ставиться в залежність від
запропонованих варіантів поділу
будівель. Жоден із варіантів не містить
можливості поділу земельної ділянки
без залишення у спільному користуванні
певної частини земельної ділянки або
без встановлення сервітуту. Так за
першим варіатом розподілу земельної
ділянки частина цієї земельної ділянки
площею 71 кв.м залишається у спільному
користуванні, у трьох інших варіантах -
частина земельної ділянки потребує
встановлення сервітуту.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку щодо
неможливості поділу земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване і не може бути скасоване з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 16
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді