Справа № 372/4502/13 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/3439/14 Доповідач у 2 інстанції
Журба С.О.Категорія 19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів: Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест» на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 04 квітня 2014 року
у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу майнових
прав, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
приватного акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест» про
визнання недійсним договору на
інвестування будівництва житлового
будинку з прибудованою школою мистецтв
№ 02/06/05 від 01 червня 2005 року та за
позовом ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест» про
визнання особи такою, що не набула
права на будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Девелоперська компанія
МС-Інвест» звернулося до суду з
позовом, в якому просило визнати
недійсними договори купівлі-продажу
майнових прав на приміщення, укладені
між товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» та відповідачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8,
визнати недійсним договір від 30 квітня
2010 року, укладений між ТОВ «ВБК
«Моноліт», ОСОБА_3 та ОСОБА_7, яким
останньому було передано усі права та
обов'язки на квартиру. Свій позов
обґрунтовувало тим, що вказані
договори були укладені вже після того,
як вступили в силу положення Закону
України «Про інвестиційну діяльність»,
які встановили заборону на залучення
коштів на будівництво об'єктів
житлової сфери в даній формі. Крім того,
ТОВ «ВБК «Моноліт» продало зазначеним
фізичним особам ті майнові права на
нерухомість, які йому не належали,
оскільки відповідно до Договору
№ 02/06/05 на інвестування будівництва
житлового будинку з прибудованою
школою мистецтв від 01 червня 2005 року,
укладеного між ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» та ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест», вони були передані
позивачу.

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом до позивача,
в якому просив Договір на інвестування
будівництва житлового будинку з
прибудованою школою мистецтв № 02/06/05
від 01 червня 2005 року визнати недійсним
з підстав його невідповідності чинному
на час укладання законодавству.

Також у січні 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_2 з позовом до позивача, в якому
просив визнати ПАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» таким, що не набуло
права володіння, користування,
розпорядження на будинок АДРЕСА_1, так
як не виконало умов Договору на
інвестування будівництва житлового
будинку з прибудованою школою мистецтв
№ 02/06/05 від 01 червня 2005 року.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 04 квітня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ПАТ
«Девелоперська компанія МС-Інвест»
відмовлено. Зустрічна позовна вимога
ОСОБА_7 та позовна вимога ОСОБА_2 були
задоволені у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, неповноту та
неправильність встановлення обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просив рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги, а у задоволенні вимог
ОСОБА_7 та ОСОБА_2 відмовити. Апеляційну
скаргу обґрунтував тим, що ПАТ
«Девелоперська компанія «МС-Інвест» є
єдиним законним володільцем майнових
прав на приміщення у житловому будинку
(І черга будівництва) АДРЕСА_2 у
відповідності до пунктів 3.7 та 5.1.6
Договору на інвестування будівництва
житлового будинку з прибудованою
школою мистецтв № 02/06/05 від 01 червня 2005
року, укладеного між ЗАТ «ДК
«МС-Інвест» та ТОВ «ВБК «Моноліт». За
таких умов ТОВ «ВБК «Моноліт» не мало
право здійснювати відчуження вказаних
прав іншим особам, зокрема
відповідачам по справі. Крім того,
зазначені договори прямо протирічать
вимогам законодавства України, чинному
як на час їх укладення, так і на даний
час, відтак мають бути визнані
недійсними. Визнаний же судом першої
інстанції недійсним договір між
позивачем та ТОВ «ВБК «Моноліт» було
укладено ще до вступу в силу змін до
Закону України «Про інвестиційну
діяльність» у повній відповідності до
чинного на той час законодавства. Таким
чином, суд першої інстанції
неправомірно поширив на договір
позивача дію норм закону, прийнятого
вже після укладення спірного договору,
і не поширив дію вказаного закону на
договори відповідачів, хоча вони
укладалися після введення в дію нових
норм.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. В той же час
зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Як було встановлено в ході розгляду
справи, 01 червня 2005 року між ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» та ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» було укладено
договір на інвестування будівництва
житлового будинку з прибудованою
школою мистецтв № 02/06/05, у
відповідності до якого сторони
погодили здійснити спільне
будівництво житлового комплексу з
прибудованою школою мистецтв за
адресою: АДРЕСА_1. При цьому ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» виступало замовником
будівництва, а ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» - інвестором.

Ухвалюючи рішення про визнання
вказаного договору недійсним, суд
першої інстанції виходив з його
невідповідності вимогам законодавства
України, оскільки ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» не надало доказів
здійснення ним ряду дій, які
вимагаються від інвестора, зокрема
проходження державної експертизи,
декларування обсягів та джерел
здійснюваних інвестицій тощо. Іншою
підставою для визнання договору
недійсним суд першої інстанції вважав
той факт, що у відповідності до
положень Закону України «Про
інвестиційну діяльність» фінансування
будівництва житлових об'єктів з
використанням недержавних фондів,
залучених від фізичних та юридичних
осіб, здійснюється виключно через
фонди фінансування будівництва, фонди
операцій з нерухомістю, інститути
спільного інвестування а також шляхом
емісії цільових облігацій. Оскільки, за
висновками суду, ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» не відповідало
зазначеним вимогам, укладений ним
договір слід визнати недійсним як
такий, що суперечив при його укладенні
вимогам законодавства.

В якості ще однієї підстави для
визнання вищезазначеного договору
недійсним суд вважав той факт, що на час
його укладення ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» не мало
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, оскільки положеннями
Закону України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» для цього вимагається
наявність ліцензії для здійснення
фінансових операцій, як і не було
забудовником в розумінні зазначеного
закону, оскільки земельну ділянку для
будівництва не отримувало.

З даними висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може. Правовідносини, що є предметом
розгляду даної справи, не можуть
регулюватися положеннями Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», оскільки вказаний
нормативний акт регулює питання
залучення коштів фізичних і юридичних
осіб в управління з метою фінансування
масового будівництва житла та
особливості управління цими коштами
виключно певним складом суб'єктів -
фінансовими установами. В той же час
ЗАТ «Девелоперська компанія МС-Інвест»
не є такою установою і укладало
оскаржуваний договір не як забудовник
чи управитель в розумінні Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю», а як інвестор. Зважаючи
на вказане, спірні правовідносини
регулюються іншим спеціальним законом,
а саме Законом України «Про
інвестиційну діяльність». Таким чином,
невідповідність інвестора вимогам
іншого нормативного акту, що не регулює
дані конкретні правовідносини, не
можуть бути підставою для висновку про
недійсність укладеного ним договору.

Не відповідають дійсності й посилання
суду про порушення при укладенні
спірного договору вимог Закону України
«Про інвестиційну діяльність». 14.01.2006
року набрав чинності Закон України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 15.12.2005
року, яким до положень Закону України
«Про інвестиційну діяльність» були
внесені зміни щодо того, що об'єктами
інвестиційної діяльності не можуть
бути об'єкти житлового будівництва,
фінансування спорудження яких
здійснюється з використанням
недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому
числі в управління, а інвестування та
фінансування будівництва таких
об'єктів може здійснюватися виключно
через фонди фінансування будівництва,
фонди операцій з нерухомістю,
інститути спільного інвестування,
недержавні пенсійні фонди, які
створені та діють відповідно до
законодавства, а також через випуск
безпроцентних (цільових) облігацій, за
якими базовим товаром виступає одиниця
такої нерухомості. В той же час
оскаржуваний Договір на інвестування
будівництва житлового будинку з
прибудованою школою мистецтв № 02/06/050
між ТОВ «Виробничо-будівельний
комбінат «Моноліт» та ЗАТ
«Девелоперська компанія МС-Інвест»
було укладено 01 червня 2005 року, тобто ще
до прийняття та вступу в силу
зазначених змін.

У відповідності до положень ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

За таких умов внесені у грудні 2005 року
зміни не можуть розповсюджувати свою
дію на договір, укладений ще до їх
прийняття, відтак вирішення питання
про дійсність чи недійсність такого
договору має здійснюватися з
урахуванням положень закону, що діяв на
час його укладення. Чинне до 14.01.2006 р.
інвестиційне законодавство не містило
жодних обмежень щодо права інвесторів
укладати інвестиційні договори на
будівництво житлових будинків
безпосередньо із забудовниками без
участі управителів в якості
посередників. Таким чином колегія
суддів приходить до висновку, що
укладений 01 червня 2005 року між ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» та ЗАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» інвестиційний
договір не містить порушень чинного на
час його укладення законодавства з
цього приводу.

Критично відноситься колегія суддів й
до висновків суду першої інстанції про
недійсність договору з тих підстав, що
позивач не довів факту здійсненнями
ним дій, передбачених ст. 8 Закону
України «Про інвестиційну діяльність»,
зокрема проходження державної
експертизи, декларування обсягів та
джерел здійснюваних інвестицій тощо.
Предметом розгляду даної справи є
вирішення питання про дійсність чи
недійсність договору з підстав його
невідповідності вимогам законодавства
на час укладення. За таких умов
вчинення (або невчинення) стороною
договору після його укладення певного
ряду дій не може впливати на вирішення
питання про визнання його недійсним.
Тому дана обставина не може
обґрунтовувати позовну вимогу в даній
справі та не є предметом її
дослідження.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для висновку про
невідповідність договору на
інвестування будівництва житлового
будинку з прибудованою школою мистецтв
№ 02/06/050 від 01 червня 2005 року вимогам
чинного на час його укладення
законодавства України, відтак про
відсутність підстав для задоволення
позовної вимоги про визнання
означеного договору недійсним. В той же
час вимога первісного позову, з точки
зору колегії суддів, є обґрунтованою з
огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» у 2007-2008 роках уклало ряд
договорів з фізичними особами щодо
майнових прав на нерухоме майно у
вищезгаданому будинку, зокрема:

1. договір купівлі-продажу № 65а від 17
квітня 2008 року майнових прав на
квартиру № 77 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_3;

2. договір купівлі-продажу № 50а від 28
березня 2007 року майнових прав на
квартиру № 128 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_6;

3. договір купівлі-продажу № 61а від 06
квітня 2007 року майнових прав на
квартиру № 140 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_2;

4. договір купівлі-продажу № 136 від 01
квітня 2008 року майнових прав на
квартиру № 188 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_8;

5. договір купівлі-продажу № 158а від 30
липня 2007 року майнових прав на офісне
приміщення № 1 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_4;

6. договір купівлі-продажу № 47а від 19
лютого 2008 року майнових прав на офісне
приміщення № 3 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_5;

7. договір купівлі-продажу № 83а від 03
березня 2008 року майнових прав на офісне
приміщення № 2 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_2.

Як вже зазначалося вище, Законом
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 15.12.2005
року до положень Закону України «Про
інвестиційну діяльність» були внесені
зміни щодо порядку інвестування та
фінансування будівництва об'єктів
житлового будівництва. З 14.01.2006 року
інвестування та фінансування
будівництва таких об'єктів могло
здійснюватися виключно через фонди
фінансування будівництва, фонди
операцій з нерухомістю, інститути
спільного інвестування, недержавні
пенсійні фонди, які створені та діють
відповідно до законодавства, а також
через випуск відповідних облігацій.

Усі вищевказані договори
купівлі-продажу майнових прав були
укладені вже після набуття чинності
змін до Закону України «Про
інвестиційну діяльність», коли
залучення коштів у будівництво
об'єктів житлової сфери можливо було
виключно з використанням встановлених
законом фінансових механізмів. Таким
чином, ТОВ «ВБК Моноліт» не мало право
на укладення наведених договорів
купівлі-продажу майнових прав на
квартири та офісні приміщення.

У відповідності до частини 1 статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є серед іншого
невідповідність його змісту
положенням Цивільного кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до статті 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, укладені ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 договори
купівлі-продажу майнових прав, як і
похідний від них договір від 30 квітня
2010 року, укладений між ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт», ОСОБА_3 та ОСОБА_7, підлягають
визнанню недійсними.

При цьому колегія суддів критично
відноситься до посилань відповідачів
на пропуск ПАТ «Девелоперська компанія
МС-Інвест» строку позовної давності. У
відповідності до положень ч. 1 ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Позов до суду ПАТ
«Девелоперська компанія МС-Інвест»
подало 25.09.2013 року. При цьому матеріали
справи не містять належних доказів
того, що товариство було обізнане до
25.09.2010 року про укладення ТОВ
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» із зазначеними фізичними
особами оскаржуваних договорів,
стороною яких позивач не був. Не може
вважатися таким доказом й лист ТОВ «ВБК
«Моноліт» № 217 від 29 грудня 2005 року на
адресу голови правління ЗАТ
««Девелоперська компанія МС-Інвест»
щодо продажу квартир №№ 29, 98, 116, 41, 77, 89,
128, 140, 95, офісних приміщень №№ 1,2,3, так
як в матеріалах справи відсутні докази
отримання позивачем даного листа. Не
укладалася й додаткова угода до
договору № 02/06/05 від 01.06.2005 року, яка б
передбачала виключення зазначених
об'єктів з числа тих площ будинку,
інвестором будівництва яких виступав
позивач. Також не можуть братися до
уваги й посилання відповідачів на ряд
судових рішень різних інстанції в
цілій низці справ як на доказ пропуску
позивачем такого строку, оскільки
матеріали даної справи не містять
доказів належного повідомлення та
участі позивача у розгляді вказаних
справ поза межами строку позовної
давності та наявності обізнаності про
порушення його прав до цього.

Не підлягає до задоволення, за
висновками колегії суддів, й позов
ОСОБА_2 про визнання ПАТ «Девелоперська
компанія МС-Інвест» таким, що не набуло
права на спірний будинок. У
відповідності до положень ст. 16 ЦК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
або органу місцевого самоврядування,
їхніх посадових і службових осіб. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Зважаючи на наведене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
обраний ОСОБА_2 спосіб захисту своїх
прав не відповідає таким способам,
визначеним законом, як і не є способом,
встановленим договором між сторонами.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не є
стороною Договору на інвестування
будівництва житлового будинку з
прибудованою школою мистецтв № 02/06/05
від 01 червня 2005 року, та враховуючи
висновки про недійсність укладених ним
договорів щодо спірного будинку,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність порушень з цього боку
його охоронюваних законом прав та
інтересів.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції не
ґрунтується на матеріалах справи,
ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 256, 259, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія судів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест»
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 04 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким позов
приватного акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу майнових
прав задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 65а від 17 квітня 2008
року майнових прав на квартиру № 77 у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 50а від 28 березня 2007
року майнових прав на квартиру № 128 у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_6.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 61а від 06 квітня 2007
року майнових прав на квартиру № 140 у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 136 від 01 квітня 2008
року майнових прав на квартиру № 188 у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_8.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 158а від 30 липня 2007
року майнових прав на офісне
приміщення № 1 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_4.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 47а від 19 лютого 2008
року майнових прав на офісне
приміщення № 3 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_5.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 83а від 03 березня 2008
року майнових прав на офісне
приміщення № 2 у житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А) та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір від 30 квітня
2010 року, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-будівельний комбінат
«Моноліт» (,
місцезнаходження: 72319, м.Мелітополь,
вул..Кірова, 188А), ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 до Приватного акціонерного
товариства «Девелоперська компанія
МС-Інвест» про визнання недійсним
договору на інвестування будівництва
житлового будинку з прибудованою
школою мистецтв № 02/06/05 від 01 червня 2005
року та позову ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства
«Девелоперська компанія МС-Інвест» про
визнання особи такою, що не набула
права на будинок, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :