Справа №751/6188/14
Провадження №2/751/1197/14
Рішення

Іменем України

04 вересня 2014 року
м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк
Н. В.

при секретарі
Чвірова О. О.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та їх
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м.
Чернігова цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
грошової компенсації,

В с т а
н о в и в :

ОСОБА_1 звертаючись до суду з
вищезазначеним позовом, просить
стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 70 000 грн компенсації
вартості частини майна, що є в спільній
сумісній власності садиби,
розташованої по АДРЕСА_1 (а.с.2-6).

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з
вересня 1993 року по березень 2014 року
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 В період з 2004-2005 років особисто
займався будівництвом і благоустроєм
садиби по АДРЕСА_1, власником якої є
відповідач ОСОБА_2 При здійсненні
будівництва садиби використовувались
кошти, як сім'ї ОСОБА_2, так його
особисті кошти. Після закінчення
будівництва, в травні-червні 2005 року
позивач з сім'єю переселився у вказаний
будинок. Вказує, що в цей час у липні 2005
року свій власний будинок по АДРЕСА_2
він продав за 90 000 грн, а виручені кошти
віддав ОСОБА_2 та ОСОБА_6, як компенсацію
витрат на придбання спірної садиби. З
березня 2006 року, після смерті тестя,
ОСОБА_2 залишилася проживати разом з
ними. У вересні - жовтні 2013 року через
постійні сварки теща з дружиною
вигнали його з дому. В результаті
безпідставних сварок 12.03.2014 року шлюб
між ОСОБА_3 був розірваний. Посилаючись
на ст. 64, 156 ЖК УРСР вважає себе членом
сім'ї відповідача ОСОБА_2, а також у
відповідності до положень ст. 355, ч.3,4
ст.368, 370,372 ЦК України вказує, що спірна
садиба є спільною сумісною власністю
його сім'ї: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 Вказує, що на даний час виділ
частки в натурі належного йому майна,
що є у спільній сумісній власності, є не
можливим, а тому просить стягнути
компенсацію вартості цього майна у
сумі 70 000 грн.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити, при цьому посилався на
обставини, викладені в позові.

Відповідачі в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали,
заперечували проти їх задоволення.

Представник відповідачів в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що відсутні будь-які
докази того, що майно, вартість якого
просить стягнути позивач, є спільною
сумісною власністю.

Свідок ОСОБА_8 - знайомий позивача в
судовому засіданні пояснив, що часто
надавав позивачу гроші в борг, що
підтверджується його записами в
щоденнику. Відомо, що кошти, які він
отримував використовувалися для
проведення ремонту спірного будинку.
Додав, що в даному будинку позивач зі
своєю сім'єю став проживати з 2005 року.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 -
сусід по вул. Самострова, суду пояснив,
що бачив як з 2003 року будували будинок,
на територію сусідської садиби він не
заходив.

Свідок ОСОБА_10 - знайомий позивача, в
судовому засіданні пояснив, що до 2005
року були сусідами, коли позивач мешкав
по АДРЕСА_2. Йому було відомо, що сім'я
його товариша купила будинок. Фактично
будівництвом займався позивач. Відомо,
що ОСОБА_1 продав свій будинок по
АДРЕСА_2 за 18 000 доларів США, а кому
віддав кошти йому не відомо. Вказав, що
декілька разів надавав позивачу кошти
в борг для будівництва.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_11 - колишній
співробітник позивача, суду пояснив, що
ОСОБА_1 займався будівництвом будинку,
особисто він допомагав позивачу
вивантажувати будівельні матеріали по
АДРЕСА_1. Йому відомо, що після смерті
тестя, в будинку почала проживати теща
позивача. Доповнив, що ОСОБА_1 продав
свою частину будинку і кошти витратив
на будівництво.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 - мати та батько
позивача суду пояснили, що вони
подарували половину будинку по АДРЕСА_2
своєму сину, який в подальшому його
продав за 18-20 000 доларів. Зазначають, що
він весь час працював, всі кошти
вкладав в будівництво будинку по
АДРЕСА_1. Вказали, що садибу придбали
батьки ОСОБА_3, однак після продажу
свого будинку по АДРЕСА_2 їх син гроші
віддав тещі.

Допитаний в судовому засідання в
якості свідка ОСОБА_14 - знайомий
позивача, суду пояснив, що в липні 9
років назад купив у позивача частину
будинку по АДРЕСА_2 у м.Чернігові за 18
доларів США. Після оформлення договору
купівлі - продажу кошти віддав сім'ї
ОСОБА_1 Йому відомо, що батьки дружини
позивача купили будинок, однак позивач
надава гроші на будівництво.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
оглянувши архівну справу №2-1534/05,
розглядаючи позов в межах заявлених
вимог та на підставі наявних доказів,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечується сторонами по справі,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 04.09.1993 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова розірвано
12.03.2014 року (а.с.20), а з 25.03.2014 року
зазначене рішення суду набрало
законної сили.

В цей період, 14.11.2003 року, відповідач
ОСОБА_2 придбала житловий будинок з
прибудовами та земельну ділянку площею
0,10 га, на якій розташований житловий
будинок з прибудовами, який
знаходиться по АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу (а.с.43).

Відповідно витягу про реєстрацію прав
власності ОСОБА_2 є єдиним власником
вищевказаного будинку відповідно
договору купівлі-продажу від 14.11.2003
року (а.с.44).

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок (а.с.51-54) наявні
відомості від 27.01.2005 року про
здійснення самочинного будівництва
прибудови, веранди, літньої кухні на
території спірної садиби, які
відповідно до рішення Новозаводського
РВК № 61 від 24.03.2006 року прийняті в
експлуатацію.

Як вбачається із копії домової книги
(а.с.47-48) в даному будинку
зареєстрований позивач ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 з 09.02.2006 року та
відповідач ОСОБА_2 з 11.12.2003 року .

Як власник даної садиби, відповідач
ОСОБА_2 звернулася до Новозаводського
районного суду м. Чернігова про
визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування будинком АДРЕСА_1.
Рішенням суду від 11.04.2014 року позовні
вимоги задоволено. З 12.06.2014 року вказане
рішення набуло законної сили (а.с.55-56).

Правовими підставами позовних вимог
позивачем визначено положення ст..64, 156
ЖК України та ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України
суд вирішує цивільний спір на засадах
змагальності із застосуванням
принципу диспозитивності в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду доказів, що
підтверджують факт постійного
проживання та ведення спільного
господарства в період з грудня 2003 року
по лютий 2006 року його сім'ї ОСОБА_1 з
відповідачем ОСОБА_2

ОСОБА_1 також не надано суду будь-яких
документів, які б вказували на те, що
садиба АДРЕСА_1 є об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Крім того, навіть у випадку доведення
позивачем його участі разом з ОСОБА_2 у
придбанні будинку чи його ремонті і
здійсненні прибудов, у них не могла
виникнути спільна сумісна власність на
це майно так, як правові підстави,
передбачені ст. 368 ЦК України, для цього
відсутні.

Беручи до уваги, що позивачем не надано
правовстановлюючих документів чи
рішення суду на підтвердження спірної
садиби об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, а тому відсутні правові
підстави для стягнення грошової
компенсації частини нерухомого майна.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 10-11, 57-61, 88, 213, 215, 292 ЦПК України, ст..64,
156 ЖК України, ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»,
суд,-

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошової
компенсації - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новозаводський районний
суд міста Чернігова, шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. В. Маслюк