У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Касьяна О.П.,Коротуна В.М.,
Мостової Г.І., Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до
суду із позовом до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що 10 квітня 2008 року
між банком та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір б/н, за умовами якого
позивач надав відповідачеві кредит на
суму 3200,00 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що боржник не
виконував належним чином свої кредитні
зобов'язання, в результаті чого станом
22 листопада 2013 року мав кредитну
заборгованість на суму 18650,49 грн,
позивач просив суд стягнути цю
заборгованість з відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від 12
березня 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2014 року скасовано рішення
Орджонікідзевського міського суду
Дніпропетровської області від 12
березня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» суму
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 18650,49 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2014 року і
залишення в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 10 квітня 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було
укладено договір про надання
банківських послуг, за умовами якого
позивач надав відповідачеві
кредитний ліміт на платіжну карту на
суму 3200,00 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом та комісії у розмірі 3,5 % на
місяць.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за договором № б/н від
10 квітня 2008 року станом на 22
листопада 2013 року ОСОБА_6 має кредитну
заборгованість в розмірі 18650,48 грн, яка
складається із заборгованості зі
сплати кредиту в розмірі 1942,79 грн,
заборгованості зі сплати процентів за
користування кредитом у розмірі 8157,59
грн, заборгованості зі сплати комісії
за користування кредитом у розмірі
7178,00 грн, штрафу в розмірі 1364,30 грн.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що строк дії банківської
картки обмежений і складає від 1 до 3
років.

Відповідачеві були надані грошові
кошти на картку з терміном дії 2 роки,
тобто з 10 квітня 2008 року по 10 квітня 2010
року.

З матеріалів справи також вбачається,
що у письмових пояснення від 18 лютого
2014 року, які подані ОСОБА_6 до ухвалення
судового рішення, відповідач просив
суд відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у
позові у зв'язку з пропуском позивачем
строку позовної давності.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулось до суду із
позовом про стягнення кредитної
заборгованості поза межами строку
позовної давності, у зв'язку з чим позов
задоволенню не підлягає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення у
справі, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що банк звернувся до
суду в межах строку позовної давності,
а сума кредитної заборгованості, яка
сформована в результаті неналежного
виконання відповідачем його боргових
зобов'язань, підлягає стягненню з
останнього у розмірі 18650,49 грн.

Проте, з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до пункту 5.4. правил
користування платіжною картою
погашення кредитної заборгованості
здійснюється у наступному порядку:
погашення процентів за кредитом -
щомісячно за попередній місяць;
погашення кредиту - в повному обсязі не
пізніше дня місяця, вказаного на
платіжній карті в полі «MONTH».

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою те, що відповідно до пункту
5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH).

Питання застосування строку позовної
давності відповідно до статті 256 ЦК
України, частин першої та п'ятої статті
261 ЦК України, частини четвертої статті
267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин та факту пред'явлення позову
тільки 12 липня 2013 року, не вирішено.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції, у порушення статей 213, 214, 303,
316 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не в повній мірі визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, зокрема, не врахував, що
порядок погашення заборгованості
відповідача визначений частинами
(щомісячними платежами), у зв'язку з чим
позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу. Крім того, суд
апеляційної інстанції залишив поза
увагою те, що відповідно до пункту 5.4
правил користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, а тому строк погашення кредиту
в повному обсязі визначено останнім
днем місяця вказаного на картці (поле
MONTH).

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 квітня 2014 року підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
статтею 338 ЦПК України, з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян В.М. Коротун Г.І. Мостова С.П.
Штелик