Ухвала іменем україни 03 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В. суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 10
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, посилаючись на те, що 14
жовтня 2012 року він, рухаючись на своєму
автомобілі марки RENAULT 21, державний
номерний знак НОМЕР_1, по

вул. Коцюбинського в с. Ільниця
Іршавського району Закарпатської
області, побачивши, що назустріч по
проїжджій частині дороги біжать два
коні, з'їхав на узбіччя та зупинився.
Один із коней кинувся в сторону
автомобіля і вискочив на нього, а
другий кінь, оминувши його, пробіг далі
по вулиці. Внаслідок зіткнення його
автомобіль зазнав ушкоджень: були
пошкоджені передня ліва фара, лівий
покажчик повороту, капот, бампер,
переднє ліве крило, передні ліві
дверцята, переднє вітрове скло,
дзеркало заднього виду та деформовано
дах автомобіля. Значні пошкодження
автомобіля були виявлені
безпосередньо під час проведення
судового автотоварознавчого
дослідження, вартість
відновлювального ремонту якого склала
13 433 грн 35 коп.

Згідно з даними перевірки, проведеної
міліцією, кінь, який пошкодив
автомобіль позивача, належить ОСОБА_5,
який мешкає

по АДРЕСА_1. Вважає, що відповідач
неналежно утримує коней, оскільки
зобов'язаний не залишати їх без нагляду
та безпосередньо здійснювати контроль
за їхньою поведінкою для забезпечення
безпеки оточуючих людей та майна від
заподіяння шкоди.

Вказаною подією позивачу завдано також
моральну шкоду, яка пов'язана із
сильним стресом, зумовленим душевним
хвилюванням через пошкодження
автомобіля, неможливістю
користуватись ним для власних потреб,
яку він оцінив у розмірі 5 тис. грн.

На підставі наведеного ОСОБА_4 просив
суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь
моральну та матеріальну шкоду.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області

від 27 серпня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 13 433
грн 35 коп. матеріальної шкоди та 2 тис.
грн моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 10 квітня

2014 року рішення районного суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення апеляційного суду не
відповідає.

Суд першої інстанції,
частково задовольняючи позов, виходив
із положень ст. 12 Закону України «Про
захист тварин від жорстокого
поводження» та ст. 1166 ЦК України,
вважав, що вина відповідача є
доведеною, а тому з нього на користь
позивача підлягає стягненню
матеріальна та моральна шкода.

Апеляційний суд, скасувавши рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК
України, виходив із того, що вина
відповідача в тому, що він неналежно
утримує коней, не доведена, будь-які
докази невинуватості позивача у події,
що сталася, в матеріалах справи також
відсутні. За таких обставин позивач не
довід суду наявність тих обставин, на
які він посилався в обґрунтування
своїх вимог.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитись не можна з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 14
жовтня 2012 року о 21 год. 45 хв. по
вул. Коцюбинського в с. Ільниця
Іршавського району Закарпатської
області сталася дорожньо-транспорна
пригода, зокрема на автомобіль марки
RENAULT 21, державний номерний знак НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_4, згідно з його
свідченнями, вискочив кінь, що біг по
проїжджій частині дороги та належав
ОСОБА_5, в результаті чого, його
автомобілю було завдано пошкоджень на
суму 2 380 грн. Крім того, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди загинув
кінь вартістю 6 000 грн.

Відповідно до
постанови про відмову у порушенні
кримінальної справи від 24 жовтня 2012
року в порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_4 за ознаками злочину,
передбаченого ст. 194 КК України,
відмовлено за відсутністю у його діях
складу злочину (а. с. 5).

Відповідно до ч. ч. 1, 2
ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утримання диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187
ЦК України особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоду було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Апеляційний суд,
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, вважав, що
правовідносини, що виникли між
сторонами, підпадають під вимоги ст. 1187
ЦК України. Разом з тим судом не
враховано, що в даному випадку кінь - це
свійська тварина, а відповідно до
положень ст. 1187 ЦК України
джерелом підвищеної небезпеки не можна
вважати домашніх (свійських) тварин,
зокрема коня.

Крім того, не можна
повністю погодитися із висновком суду
першої інстанції оскільки, суд у
порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК
України не дав оцінку всім зібраним у
справі доказам, належним чином не
перевірив доводів відповідача щодо
відсутності його вини в заподіянні
майнової та моральної шкоди
позивачеві, не перевірив й доводів щодо
винних дій позивача, внаслідок яких
загинув кінь, передчасно ухвалив
заочне рішення про задоволення вимог
позивача.

Ураховуючи те, що
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
судом не встановлені, неправильно
застосовано норми матеріального права
до спірних правовідносин, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338,
345 ЦПК України, колегія суддів Судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області

від 27 серпня 2013 року та рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 10 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич Т.О.
Писана О.В. Умнова