АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4114/14 Справа №
інстанції - Тихомиров І. В.
Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом Приватного підприємства
«Таврія» до ОСОБА_2, третя особа:
Фермерське господарство «Скорук
Максим Анатолійович», Відділ
Держкомзему у Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
визнання недійсним договору оренди
землі, скасування його державної
реєстрації та визнання договору оренди
землі поновленим з попереднім
орендарем

за апеляційною скаргою Фермерського
господарства «Скорук Максим
Анатолійович»

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

03.06.2013 року ПП «Таврія» звернулося із
зазначеним позовом та просило за
рішенням суду визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 9,3992 га, укладений між
Фермерським господарством «Скорук
М.А.» та ОСОБА_2, скасувати його державну
реєстрацію; визнати договір оренди
земельної ділянки площею 9,3992 га від
10.02.2007 р., укладений між ПП «Таврія» та
ОСОБА_2, поновленим та зобов'язати
останню вчинити дії щодо укладення з ПП
«Таврія» додаткової угоди,
передбаченої ст. 33 Закону України «Про
оренду землі», стягнути з відповідачів
понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що 10 лютого 2007 року між
Приватним підприємством «Таврія» (далі
- ПП «Таврія») та ОСОБА_2 було укладено
договір оренди земельної ділянки
загальною площею 9,3992 га терміном на
п'ять років, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 23 березня 2007
року. Зазначеним договором
передбачено, що орендар має переважне
право на поновлення договору оренди
земельної ділянки на новий термін. ПП
«Таврія» добросовісно, належним чином
виконувало свої зобов'язання за
договором та більш як за місяць до
спливу його строку, направило на адресу
ОСОБА_2 лист-повідомлення про намір
скористатися своїм переважним правом
перед іншими особами на оренду
земельної ділянки з проектом
додаткової угоди. Крім того,
уповноваженими особами ПП «Таврія» в
усній розмові з ОСОБА_2 також
пропонувалось узгодити умови та
укласти договір оренди землі на новий
строк. На момент закінчення строку
договору оренди землі земельна ділянка
була засіяна ПП «Таврія» і
відповідачка ОСОБА_2 протягом місяця
після закінчення строку договору
оренди землі не висловила будь яких
заперечень проти поновлення договору
оренди, тому договір вважається
поновленим відповідно до ст.33 Закону
України « Про оренду землі». Як стало
відомо ПП «Таврія» ОСОБА_2 уклала
договір оренди земельної ділянки з ФГ
«Скорук М.А.». Зазначений договір між
ОСОБА_2 та ФГ «Скорук М.А.» було укладено
з порушенням норм законодавства без
визначення меж земельної ділянки в
натурі, без закріплення межовими
знаками. ОСОБА_2 обмежилася при
укладанні договору лише складанням
акту про відновлення меж земельної
ділянки за відсутністю власників
суміжних ділянок і ПП «Таврія».
Порушення вимог Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів за № 376 від 18 травня
2010 року, на думку позивача, вказує на
незаконність складання акту
визначення меж земельної ділянки в
натурі, який є невід'ємною частиною
договору оренди. Відповідно,
незаконність акту вказує на
відсутність факту встановлення місця
розташування земельної ділянки, яке є
істотною умовою договору оренди. У
зв'язку з тим, що зміст правочину не
відповідає ЗУ «Про оренду землі» і у
нього не має невід'ємної частини - акту
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), просить визнати
договір оренди земельної ділянки,
укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Скорук
М.А.», недійсним.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 лютого 2014 року позовні
вимоги Приватного підприємства
«Таврія» про визнання недійсним
договору оренди землі, скасування його
державної реєстрації та визнання
договору оренди землі поновленим з
попереднім орендарем - задоволені
частково.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки загальною площею 9,
3992 га, укладений 26 березня 2012 року між
Фермерським господарством «Скорук
Максим Анатолійович» та ОСОБА_2.

Визнано договір оренди земельної
ділянки площею 9,3992 га від 10 лютого 2007
року, укладений між Приватним
підприємством «Таврія» та ОСОБА_2 -
поновленим.

Зобов'язано ОСОБА_2 вчинити дії щодо
укладення з Приватним підприємством
«Таврія» додаткової угоди щодо
поновлення договору оренди земельної
ділянки площею 9,3992 га від 10 лютого 2007
року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат
(а.с.142-146).

Не погодившись з рішенням суду
Фермерське господарство «Скорук М.А.»
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просили
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволені позовних вимог в повному
обсязі (а.с. 148-155).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
Серії ЯА № 2187045, на праві власності
належить земельна ділянка площею 9,3992
га (пай № НОМЕР_1), розташована у с.
Новософіївка Нікопольського району
Дніпропетровської області, з цільовим
призначенням для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(а.с. 73). Між ПП «Таврія» та ОСОБА_2 10
лютого 2007 року було укладено Договір
оренди земельної ділянки строком на
п'ять років, починаючи з дня його
державної реєстрації, яка була
здійснена 23 березня 2007 року (а.с. 4). При
цьому, дану земельну ділянку
підприємство орендувало у загальному
масиві (полем) згідно схеми поділу,
разом з ділянками інших власників, без
встановлення меж для кожної окремої
ділянки та закріплення їх межовими
знаками. ПП «Таврія» 10 лютого 2012 року
направило ОСОБА_2 лист-повідомлення про
намір скористатися своїм переважним
правом на оренду земельної ділянки з
додаванням проекту додаткової угоди,
підтвердженням чого є відповідний
штамп поштового відділення та підпис
службової особи поштового відділення
про отримання простих листів (а.с. 12).
До закінчення строку дії договору
оренди, позивач 17 липня 2011 року провів
збори пайовиків ПП «Таврія», де було
обговорено питання стосовно укладення
договорів оренди земельних ділянок на
новий термін та на нових умовах (а.с.
60-62). Поновлення договору оренди землі
на нових умовах ОСОБА_2 обговорювати з
ПП «Таврія» не стала, а натомість 26
березня 2012 року уклала договір
земельної ділянки з ФГ «Скорук М.А.»
(а.с. 67-69). Заяви ОСОБА_2, які ПП «Таврія»
отримало 09.06.2010 р., 04.05.2011 р., 10.01.2012 р.,
містять прохання у зв'язку із
закінченням терміну дії договору
оренди земельної ділянки та подальшим
перезаключенням з іншим орендарем
звільнити належну їй земельну ділянку
(а.с.66). Будь-які претензії щодо
недотримання позивачем умов договору,
відповідачка не висловлювала.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд 1 інстанції виходив із того, що
відповідно до положень ст. 11 ЦК України,
ст. 2 Закону України «Про оренду землі»,
права та обов'язки сторін виникають з
актів цивільного законодавства та
укладеного договору, що направлення
відповідачкою до закінчення строку дії
договору оренди, укладеного з ПП
«Таврія», заяви з проханням звільнити
належну їй земельну ділянку у зв'язку
із закінченням терміну дії договору
оренди земельної ділянки та подальшим
перезаключенням з іншим орендарем, не
створює будь-яких прав та обов'язків
для сторін в розумінні положень ст. 33 ЗУ
«Про оренду землі». Після закінчення
строку дії договору земельна ділянка,
яка без визначення меж перебувала у
загальному масиві, що орендувався ПП
«Таврія», а ОСОБА_2 протягом одного
місяця після закінчення строку дії
договору не звернулася до позивача з
листом-повідомленням про заперечення у
його поновленні, договір оренди
земельної ділянки площею 9,3992 га від 10
лютого 2007 року, укладений між ПП
«Таврія» та ОСОБА_2 відповідно до ч.6 ст.
33 ЗУ «Про оренду землі» слід вважати
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором. ОСОБА_2, укладаючи договір
оренди з ФГ «Скорук М.А.» порушила права
ПП «Таврія» ще й тому, що не визначила
межі своєї земельної ділянки в
загальному масиві, як того вимагає
чинне законодавство України. Оскільки
ПП «Таврія», як орендар суміжних
земельних ділянок, зацікавлене в тому,
щоб межі земельної ділянки ОСОБА_2 в
натурі (на місцевості), місце її
розташування, були встановлені вірно
та закріплені межовими знаками в
установленому законом порядку. Договір
оренди, укладений між ОСОБА_2 та ФГ
«Скорук М.А.», юридично закріплює право
останнього на використання земельної
ділянки першої у межах, які незаконно
та не вірно визначені актом про
відновлення меж земельної ділянки,
тому цей договір порушує права ПП
«Таврії» як орендаря суміжних з нею
земельних ділянок, що в свою чергу
вказує на те, що підприємство є
зацікавленою особою і може просити суд
визнати цей договір недійсним. Як
вбачається з матеріалів справи, до
моменту укладання договору оренди між
ФГ «Скорук М.А. та ОСОБА_2, ТОВ
«Дніпропетровська ОЗА» не здійснювала
встановлення меж зазначеної земельної
ділянки в натурі (на місцевості), а лише
обмежилися складанням акту про
відновлення її меж, який був долучений
до договору як невід'ємна його частина.
ПП «Таврія» орендувало земельну
ділянку ОСОБА_2 у загальному масиві,
разом з ділянками інших власників, без
встановлення меж для кожної окремої
ділянки та закріплення їх межовими
знаками, підтвердженням чого є
технічна документація ТОВ
«Верхньодніпровське землевпорядне
підприємство», на підставі якої
виготовлялися державні акти на право
власності на земельну ділянку із якої
вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_2,
як власника сертифіката, знаходиться в
загальному масиві і межовими знаками
не закріплювалася; договір оренди,
укладений між ОСОБА_2 та ПП «Таврія», в
якому зазначено, що орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове,
платне володіння і користування
земельну ділянку, яка розташована
згідно з планом, що додається і
належить до схеми поділу земель;
відсутність акту встановлення меж
земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі (на
місцевості) та закріплення її межовими
знаками на момент укладання договору
оренди між останнім та ФГ «Скорук М.А.».
У зв'язку з тим, що, встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) до підписання договору
оренди між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_2 не
здійснювалося, тому на момент
укладання та реєстрації даного
договору була відсутня невід'ємна його
частина - акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості), а отже
місце розташування земельної ділянки,
яке є істотною умовою договору, не було
встановлене. Оскільки договір оренди,
укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Скорук
М.А.», юридично закріплює право
останнього на використання земельної
ділянки відповідачки, за умови
визнання поновленим попереднього
договору оренди земельної ділянки,
враховуючи, що ПП «Таврія» орендує
суміжні ділянки, єдиним земельним
масивом та що на момент укладення
оспорюваного договору межі спірної
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) визначені не були, то суд
вважає, що цей договір порушує права
позивача та вбачає підстави для
визнання його недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимоги в частині скасування державної
реєстрації договору земельної ділянки,
укладеного між ОСОБА_2 та ФГ « Скорук
М.А.», суд 1 інстанції виходив з того, що
відповідно до п.60 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2012 року
№ 1051 запис у Поземельній книзі
скасовується (поновлюється) Державним
кадастровим реєстратором на підставі
рішення суду, тобто дана вимога
перебуває за межами повноважень суду.

Однак із вказаними висновками суду 1
інстанції не погоджується колегія
суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.1. Інструкції «Про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
в тому числі на умовах оренди та
договорі оренди землі» № 43 від 04.05.1999
року, передбачено, що право власності
на землю і право постійного
користування землею посвідчується
державним актом. Згідно до п. 1.12
Інструкції, складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям
та об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натуру
(на місцевість) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
за затвердженим в установленому
порядку проектом відведення цієї
ділянки. Пунктом 1.13 Інструкції,
передбачено складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
та на право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановних документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією. Відповідно до
п. 1.14 довгострокові межові знаки
передаються на зберігання власнику або
користувачу земельної ділянки, про що
складається відповідний акт. Згідно до
п. 2.1 роботи зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку або на право постійного
користування земельною ділянкою
виконуються в такій послідовності: -
підготовчі роботи; - встановлення
(відновлення) в натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки та меж обмежень
на використання земельної ділянки; -
складання кадастрового плану
земельної ділянки; - заповнення бланка
державного акта. Відповідно до п. 2.3
межі земельних ділянок, що передаються
або надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами. Крайні поворотні точки
кожної межі закріплюються
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка, крім випадків
збігу вказаних поворотних точок меж з
твердими точками на місцевості.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з Державного акту Серії ЯА № 2187045
право власності на земельну ділянку
площею 9,3992 га (пай № НОМЕР_1), яка
розташована у с. Новософіївка
Нікопольського району
Дніпропетровської області належить
ОСОБА_2, тобто відповідачка стала
власником конкретної земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва з
виділенням та фіксацією на місцевості
меж.

Посилання суду 1 інстанції в рішенні на
ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" про переважне
право орендаря перед іншими особами на
укладення договору оренди землі на
новий строк, не відповідають дійсності,
оскільки положення вказаного закону не
можуть бути примусом для власника
земельної ділянки і передбачають
право, а не обов'язок на переукладення
договору оренди, враховуючи при цьому
положення ст.6, ч. 3 ст.203, ст.ст.316, 317, 319, 321,
651 ЦК України щодо свободи договору,
укладення його при наявності вільного
волевиявлення особи; непорушності
права власності та здійснення цього
права власником відповідно до закону
на власний розсуд, за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб;
необхідності згоди обох сторін при
укладенні чи зміні договору.

Як вбачається з відправленого
позивачем листа-попередження з
додатковою угодою надано список
громадян з відтиском поштового
штемпеля від 13.02.2012 року, в якому
зазначено і відповідача, але поштової
квитанції до цього списку не надано,
відомостей про направлення на адресу
відповідача проекту додаткової угоди
щодо продовження договору оренди
земельної ділянки цей список не
містить.

Згідно відповіді начальника Центра
поштового зв'язку № 6
Дніпропетровської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» за № 01-07-664 від 13.12.2013 року
зазначений список не є списком на
відправку реєстрованих поштових
відправлень, кореспонденція
відправлена простим порядком, даний
список не має юридичної сили,
прослідкувати проходження та вручення
простої кореспонденції не можливо
(а.с.90).

В ст. 33 Закону України «Про оренду
землі» не встановлено порядок
надіслання такого листа-повідомлення
на адресу орендодавця, але захищено
права орендодавця як власника
земельної ділянки, а тому не вказано, що
це має бути лише формальною процедурою.

Відповідно до ч.4 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» (в редакції від
17.02.2011 року) при поновленні договору
оренди землі його умови можуть бути
змінені за згодою сторін, а у разі
недосягнення домовленості щодо
орендної плати та інших істотних умов
договору переважне право орендаря на
укладення договору оренди землі
припиняється.

Отже думка орендодавця з приводу
поновлення договору оренди землі є
обов'язковою і суттєвою для подальших
взаємовідносин між сторонами договору.

Відповідно до ч.9 ст.33 Закону України
«Про оренду землі» в суді може бути
оскаржено або відмова, або наявне
зволікання в укладенні додаткової
угоди до договору оренди землі, а як
перша, так і друга обставина підлягають
доказуванню.

Тому в суді орендар має довести не
тільки відправлення на адресу
орендодавця листа-повідомлення про
поновлення договору оренди земельної
ділянки, але і отримання орендодавцем
цього листа.

Лише за наявності доказів про
отримання орендодавцем
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди земельної ділянки
мають сенс положення ч.4 ст.33 Закону
України «Про оренду землі» про право
орендодавця вимагати зміни суттєвих
умов договору.

Так саме і положення ч.4 ст.33 цього
Закону про поновлення договору на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором, у разі
відсутності від орендодавця
листа-повідомлення про заперечення у
поновленні договору оренди землі, слід
розглядати лише за умови підтвердження
орендарем факту отримання
орендодавцем листа-повідомлення про
поновлення договору оренди земельної
ділянки.

Крім, того відповідачкою на адресу ПП
«Таврія» були направлені заяви, які
отримані позивачем 09.06.2010 року, 04.05.2011
року та 10.01.2012 року, в яких зазначено
прохання не займати земельну ділянку
після збору врожаю 2011 року, тобто цими
листами відповідач висловив незгоду з
пропозицією позивача, зазначеною в
усній формі в липні 2011 року.

За таких обставин, коли позивачу
заздалегідь було відомо про наміри
відповідача, то навіть з таких
міркувань позивачу слід було виходити
з необхідності отримання доказу про
отримання відповідачем
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди, а не просто про його
надіслання на адресу відповідача.

Законом не вказано, яким чином позивачу
слід було здійснити направлення
листа-повідомлення про поновлення
договору оренди земельної ділянки на
адресу відповідача, який є
орендодавцем, але позивач повинен
надати суду докази отримання
відповідачем такого
листа-повідомлення, наприклад можна
було надати цей лист відповідачу під
розпис.

Як вбачається з відповіді начальника
Центра поштового зв'язку № 6
Дніпропетровської дирекції УДППЗ
«Укрпошта» за № 01-07-664 від 13.12.2013 року
прослідкувати проходження та вручення
простої кореспонденції не можливо.

Тому з врахуванням вищевикладеного
колегія суддів вважає, що наданий
позивачем список громадян з відтиском
поштового штемпеля від 13.02.2012 року є
неналежним доказом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України
«Про оренду землі» в редакції Закону N
3038-VI від 17.02.2011 року у разі припинення
або розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом 1 інстанції
було неправильно застосовано норми
матеріального права, а висновки суду 1
інстанції не відповідають, викладеним
у рішенні, фактичним обставинам справи,
що згідно ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування оскаржуваного рішення,
та з урахуванням вищевикладених
обставин ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 25
лютого 2014 року - скасувати.

У задоволені позову Приватного
підприємства «Таврія» до ОСОБА_2, третя
особа: Фермерське господарство «Скорук
Максим Анатолійович», Відділ
Держкомзему у Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
визнання недійсним договору оренди
землі, скасування його державної
реєстрації та визнання договору оренди
землі поновленим з попереднім
орендарем - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: