Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/2569/14
Головуючий у 1 інстанції: Нестеренко
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 22 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи Кирилівська
селищна рада Якимівського району
Запорізької області, ОСОБА_6, приватний
нотаріус ОСОБА_7 про розірвання
інвестиційних договорів та стягнення
коштів та визнання недійсним
інвестиційних договорів та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа приватний
нотаріус ОСОБА_7 про розірвання
інвестиційних договорів та стягнення
суми боргу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У ОСОБА_4 звернулася до суду із
вищевказаним позовом, в якому
зазначала, що 18 березня 2010 року між нею,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений
інвестиційний договір відповідно до
якого сторони домовились про спільну
участь в реалізації проекту по
спорудженню нежитлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначеним договором
передбачено, що загальна вартість
проекту будівництва складає 1 922 000
гривень та загальна площа будівництва
по трьом поверхам складає 1351.8 кв.м.
Відповідно до умов Договору ОСОБА_3
зобов'язана як інвестор сплатити 400 000
гривень в момент підписання
інвестиційного договору, 280 500 гривень
до 10 квітня 2010 року, 280 500 гривень до 05
травня 2010 року, а ОСОБА_4, як
інвестор-підрядчик зобов'язана
сплатити 961 000 гривень, провести
будівництво до 18 травня 2010 року та
передати ОСОБА_3 після завершення
будівництва 12 частку всіх площ у
нежитловому будинку за адресою
АДРЕСА_1. Після підписання
інвестиційного договору ОСОБА_3
сплатила ОСОБА_4 400 000 гривень та
розпочалося будівництво. Будівництво
трьох поверхового будинку за адресою
АДРЕСА_1 велося самочинно, так як це
була домовленість між сторонами для
того щоб не витрачати додаткові кошти
на збір відповідної документації в
зв'язку з чим в інвестиційному договорі
та в додатках до нього цей факт та
витрати не оговорювались. В строк до 10
квітня 2010 року ОСОБА_3 280 500 гривень не
сплатила. Оплата була проведена
пізніше наступним чином: 15 травня 2010
року було сплачено 250 000 гривень, 20
травня 2010 року було сплачено 30 500
гривень. 05 травня 2010 року на адресу
ОСОБА_4 надійшов лист Кирилівської
селищної ради Якимівського району
Запорізької області з вимогою негайно
зупинити будівництво, отримати дозвіл
на будівництво і виконання будівельних
робіт в інспекції
архітектурно-будівельного контролю.
Про цей лист ОСОБА_3 була повідомлена 15
травня 2010 року в день коли сплачувала 250
000 гривень, однак вона відмовилась
додатково витрачати кошти на збір
відповідних документів для отримання
дозволу на будівництво та було
вирішено продовжити самочинне
будівництво. В зв'язку з тим, що термін
сплати грошей ОСОБА_3 був порушений
тому і термін будівництва був
перенесений на невизначений термін.
Останні 280 500 гривень, які повинні були
сплачені в строк до 05 травня 2010 року,
були сплачені 01 червня 2010 року під час
укладання договору про внесення змін
№1 до інвестиційного договору від 01
червня 2010 року. 21 квітня 2010 року та 31
травня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
були укладені інвестиційні договори
відповідно до який сторони домовились
про спільну участь в реалізації
проекту по спорудженню двох
двоповерхових нежитлових будинків за
адресою: АДРЕСА_1 по 225 кв.м. кожний.
Відповідно до інвестиційного договору
від 21 квітня 2010 року загальна вартість
проекту будівництва складає 932 400
гривень та ОСОБА_3 зобов'язана як
інвестор сплатити 466 200 гривень в момент
підписання інвестиційного договору,
також ОСОБА_4 як інвестор-підрядчик
зобов'язана сплатити 466 200 гривень та
провести будівництво до 15 серпня 2010
року та передати ОСОБА_3 після
завершення будівництва 12 частку всіх
площ у нежитлових будинках за адресою
АДРЕСА_1. В зв'язку з допущеними
неточностями інвестиційні договори
від 21 квітня 2010 року та 31 травня 2010 року
були розірвані 21 липня 2010 року за
взаємною згодою сторін та в цей же день
був укладений інвестиційний договір на
тих же підставах. Будівництво двох
двоповерхових будинків за адресою
АДРЕСА_1 велося самочинно, так як це
була домовленість між сторонами для
того, щоб не витрачати додаткові кошти
на збір відповідної документації, в
зв'язку з чим в інвестиційному договорі
та в додатках до нього цей факт та
витрати не оговорювались. 20 червня 2010
року за вимогою ОСОБА_3 були змінені
усні проекти будівництва, тобто
додатково необхідно було побудувати
балкони, що призвело до збільшення
загальної площі об'єктів будівництва
та збільшення витрат на будівництва,
які ОСОБА_3 зобов'язалась сплатити.
Відповідно до інвестиційного договору
від 18 березня 2010 року площа об'єкта
будівництва збільшилась на 300 кв.м та
відповідно до інвестиційного договору
від 21 липня 2010 року площа об'єкта
будівництва збільшилась на 100 кв.м.
Будівництво об'єктів продовжувалось,
однак в подальшому відповідач ОСОБА_3
відмовилась сплачувати різницю в
будівництві, в зв'язку з чим 03 серпня 2010
року була направлена вимога про
внесення доповнень до інвестиційних
договорів від 18 березня 2010 року та 21
червня 2010 року, яку ОСОБА_3
проігнорувала. Відповідно до висновку
експерта від 09 серпня 2011 року вартість
нерухомого об'єкта проводилась
затратним підходом та точно відображає
вартість затрат необхідних для
будівництва та складає 2365220.4 гривень,
що більше на 443220.4 гривень. Вищенаведені
порушення, які були допущені при
укладанні інвестиційних договорів
(самочинне будівництво), відмова
інвестора ОСОБА_3 виплачувати гроші на
будівництво, заборона будівництва
Кирилівською селищною радою
Якимівського району Запорізької
області робить неможливим виконання
умов інвестиційних договорів.
Розірвати інвестиційні договори за
взаємною згодою сторін та оформити це в
письмовій формі ОСОБА_3 відмовляється,
тому це можливо тільки за рішенням
суду.

Уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на зазначені обставини,
просила суд, визнати недійсним з
моменту укладання інвестиційний
договір від 18 березня 2010 року укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 690.
Визнати недійсним з моменту укладання
договір від 01 червня 2010 року про
внесення змін №1 до інвестиційного
договору від 18 березня 2010 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 1447. Визнати недійсним з
моменту укладання інвестиційний
договір від 21 липня 2010 року укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 2083, а
також понесені судові витрати.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду із
зустрічним позовом, в якому зазначали,
що 18 березня 2010 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був укладений інвестиційний
договір, відповідно до якого сторони
домовились про спільну участь в
реалізації проекту по спорудженню
нежитлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1. Загальна вартість проекту
будівництва складає 1 922 000 грн., а
загальна площа будівництва по трьом
поверхам складає 1351.8 кв.м., всього 42
приміщення. Відповідно до п.2
інвестиційного договору, спільна
участь в реалізації проекту передбачає
залучення Інвестором-Підрядником
Інвестора для фінансування реалізації
проекту та зобов'язання
Інвестора-Підрядника, як Генерального
підрядника проекту, реалізувати
проекту протягом 2 місяців з моменту
підписання даного Договору та передати
Інвестору після завершення
будівництва та проведення всіх
розрахунків між сторонами '/г частку
всіх площ. Відповідно до договору про
внесення змін №1 від 01 червня 2010 року до
інвестиційного договору від 18 березня
2010 року, п.1 договору було змінено строк
завершення будівництва перенесено на 30
липня 2010 року. - п.2 договору було
викладено в наступній редакції:
«Інвестор, отримавши площу 675, 9 кв. м (на
першому поверсі - 225,3 кв. м, на другому
поверсі - 225,3 кв. м, на третьому поверсі -
225,3 кв. м) у нежитловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 буде мати в рівній
мірі однакову кількість приміщень, які
виходять вікнами на море та в
протилежну сторону»; - інвестиційний
договір було доповнено п.23.1 в якому
вказано, що «за кожний день
прострочення після дати, вказаної у п.1
(30.07.2010 року) договору про внесення змін
№ 1 від 01.06.2010 року до інвестиційного
договору від 18.03.2010 року, на підставі
акта та фото з деталями,
Інвестор-Підрядник передає у власність
Інвестора по 2 кв.м належних йому площ
безоплатно»; - п.4 договору про внесення
змін № 1 від 01.06.2010 року до
інвестиційного договору від 18.03.2010 року
зазначено, що на час укладання цього
договору Інвестором виконані усі
фінансові зобов'язання за договором у
повному обсязі; - п.5 вищезазначених
змін зазначено, що всі інші умови
договору не змінені цим договором про
внесення змін, залишаються без змін, а
сторони підтверджують свої
зобов'язання за ним. Відповідно до п.23
зазначеного договору, за невиконання
або неналежне виконання договору,
сторони несуть відповідальність,
встановлену чинним законодавством
України, даним договором і додатками до
договору. Однак станом на 30 липня 2010
року відповідачі будівництво за
договором не завершили, об'єкт
будівництва не ввели в експлуатацію та
не передали у власність позивачів 1/2
частину збудованого нежитлового
будинку. Разом з цим відповідно до
пункту 4 ' зазначеного Договору,
Інвестором було передано
Інвестору-Підряднику грошові кошти у
розмірі 961 000 грн. Таким чином, станом на
01 червня 2010 року між сторонами договору
був проведений повний розрахунок по
будівництву та ніяких претензій щодо
строків фінансування не виникало.
Станом на 30 липня 2010 року, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 будівництво за договором
завершено не було, об'єкт будівництва
не введений в експлуатацію та їм не
передали у власність V» частину
збудованого нежитлового будинку, чим
порушили зобов'язання, взяті ними за
спірним договором. 21 липня 2010 року між
ОСОБА_4 (інвестор-підрядник) та ОСОБА_3
(інвестор) укладено інвестиційний
договір про спільну участь в
реалізації проекту по спорудженню двох
двохповерхових нежитлових будинків за
по АДРЕСА_1. За цим договором сторони
домовились про спільну участь в
реалізації проекту по спорудженню двох
двохповерхових нежитлових будинків по
АДРЕСА_1 площею по 225 кв.м. кожний та
реалізувати проект до 15 серпня 2010 року
з моменту підписання даного Договору.
Загальна вартість реалізації проекту
складає 932 400 грн.

Відповідно до п.5 вищевказаного
договору: всі кошти, передані готівкою
Інвестором відповідно до даного
договору мають використовуватися за
цільовим призначенням. Частка
фінансування Інвестора-Підрядника
складає 466 200 грн., або 50% від необхідних
коштів для будівництва. Частка
фінансування Інвестора складає, також
466 200 грн., або 50% від необхідних коштів
для будівництва. Відповідно до п.6 цього
договору затримка зі сторони Інвестора
або Інвестора-Підрядника фінансування
будівництва більш ніж на 10 календарних
днів є підставою для розірвання даного
договору в односторонньому порядку та
утримання з винної сторони 5% від
затрачених коштів в якості штрафу та
поверненню затрачених коштів винній
стороні на протязі 45 робочих днів.
Однак цей договір ніхто в
односторонньому порядку не розривав,
грошові кошти Інвестору не
поверталися. Відповідно до п.2
календарного графіка фінансування та
будівництва об'єкта будівництва -
додаток № 1, остаточне фінансування
будівництва здійснене сторонами 21
липня 2010 року. Пунктом З цього ж
додатку, як і п.2 інвестиційного
договору, передбачено закінчення
будівництва об'єкта та введення в
експлуатацію не пізніше 15 серпня 2010
року. Відповідно до п.21 зазначеного
договору, за невиконання або неналежне
виконання договору, сторони несуть
відповідальність, встановлену чинним
законодавством України, даним
договором і додатками до договору.
Згідно із п.21.1 цього ж договору,
встановлено: за порушення умов та
строку закінчення будівництва та
введення в експлуатацію об'єкта
будівництва Інвестор-Підрядник
зобов'язаний передати у власність
Інвестора по 2 кв. м за кожний день
прострочки. Оскільки загальна вартість
реалізації проекту складає 932 400 грн.
для отримання 450 кв. м. в об'єкті
будівництва, вартість одного кв. м
становить 2072 грн. Також на початку
липня 2010 року позивачами було передано
відповідачам у присутності їх сина
ОСОБА_8 грошову суму у розмірі 20 000 грн.
для вирішення господарських питань по
будівництву. Таким чином, станом на 21
липня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 було
отримано від Інвестора (ОСОБА_3, ОСОБА_5)
суму грошових коштів у розмірі 1 447 200
грн., що повністю відповідачами не
заперечується. Станом на 30 липня 2010
року ОСОБА_4, ОСОБА_6 будівництво за
договором не завершили, об'єкти
будівництва не ввели в експлуатацію та
не передали у власність ОСОБА_3, ОСОБА_5
1/2 частину двох збудованих
двоповерхових нежитлових будинків, чим
порушили зобов'язання, взяті ними за
спірним договором.

Уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на зазначені обставини,
просили суд, визнати недійсним з
моменту укладання інвестиційний
договір від 18 березня 2010 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 690; визнати недійсним з
моменту укладання договір про внесення
змін № 1 від 01 червня 2010 року до
інвестиційного договору від 18 березня
2010 року, укладений між. ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, Розірвати інвестиційний
договір від 21 липня 2010 року,
посвідчений приватний нотаріусом
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі за № 1447; визнати недійсним з
моменту укладання інвестиційний
договір від 21 липня 2010 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 2083.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
завдані збитки у подвійному розмірі
-2854400 (два мільйона вісімсот п'ятдесят
чотири тисячі чотириста) гривень та
моральної шкоди в розмірі - 400 000
(чотириста тисяч) гривень, а всього 3254400
гривень. Також стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 витрати по сплаті
державного мита для розгляду цивільної
справи у розмірі 1708, 50 гривень та
витрати ІТЗ у розмірі 120,00 гривень, а
всього - 1828, 50 гривень.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково, в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 відмовлено в
повному обсязі.

Визнаний недійсним з моменту укладання
інвестиційний договір від 18 березня 2010
року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького нотаріального округу
ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за №
690.

Визнаний недійсним з моменту укладання
договір від 01 червня 2010 року про
внесення змін № 1 до інвестиційного
договору від 18 березня 2010 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького нотаріального округу
ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за №
1447.

Визнаний недійсним з моменту укладання
інвестиційний договір від 21 липня 2010
року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Запорізького нотаріального округу
ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за №
2083.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове рішення.

Апелянт двічі не з'явилася до
апеляційного суду, що не є перешкодою
для апеляційного розгляду, оскільки
відповідно до ст. 169 ЦПК суд відкладає
справу у разі першої неявки в судове
засідання сторони або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі,
оповіщених у встановленому порядку про
час і місце судового розгляду, якщо
вони повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними. Друга поспіль
неявка не є підставою для відкладення
розгляду справи. Крім того, інтереси
апелянта представляє уповноважений на
це представник.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін. За її
змістом Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до пояснень осіб які беруть
участь у справі , позивач користується
земельною ділянкою, на якій велося
будівництво, проте жодних доказів в
обґрунтування як правомірності
користування земельною ділянкою, так і
правомірності будівництва сторонами
надано не було.

Так, за інформацією Держземагенства в
Якимівському районі на запит суду,
земельна ділянка надавалась в оренду
ОСОБА_4 на 49 років для розміщення
пансіонату відпочинку батьків та
дітей, договір оренди був
зареєстрований 09.08.2010 року, тобто після
укладення інвестиційних договорів, на
які посилаються сторони.

За інформацією КП "Якимівське БТІ" на
запит суду, на тій же земельній ділянці
зареєстровано за ОСОБА_9 19/1000 часток на
підставі договору купівлі-продажу за №
942 від 10.09. 2008 року та ОСОБА_4 981/1000 часток
на підставі рішення третейського суду
від 04.08.2006 року пансіонат відпочинку
батьків та дітей "Аквамарин".

Інвестиційні договори, про які йдеться
у позовах, укладались між сторонами за
взаємною згодою сторін та за згодою
подружжя обох сторін правочинів, що
підтверджується копіями документів,
долучених до справи.

Жодних доказів на підтвердження
будь-якого обману, введення сторони
договору в оману шляхом викривлення
обставин, які мали б суттєве значення,
апелянтом не доведено. Зазначаючи про
обман, апелянт разом з тим не заперечує,
що вона сама не пересвідчилася у
наявності необхідної документації
щодо землекористування та будівництва.

Судом першої інстанції встановлено, що
умовами інвестиційного договору від
20.4.2010 року є спільна участь у
реалізації Проекту, яка передбачає
залучення Інвестором-Підрядником
Інвестора для фінансування реалізації
Проекту та зобов'язання
Інвестора-Підрядника, як Генерального
підрядника Проекту, реалізувати проект
протягом двох місяців з моменту
підписання даного Договору та передати
Інвестору після завершення
будівництва та проведення всіх
розрахунків між сторонами 1/2 всіх площ
у вищезазначеному нежитловому будинку.

За іншим інвестиційним договором від 31
травня 2010 року сторонами укладено
інвестиційний договір про спільну
участь в реалізації проекту по
спорудженню двох двохповерхових
нежитлових будинків за спільною участю
обох сторін, яка передбачає залучення
Інвестором-Підрядником Інвестора для
фінансування реалізації Проекту та
зобов'язання Інвестора-Підрядника, як
Генерального підрядника Проекту,
реалізувати проект протягом двох
місяців з моменту підписання даного
Договору та передати Інвестору після
завершення будівництва та проведення
всіх розрахунків між сторонами 1/2 всіх
площ у зазначених будинках.

21 липня 2010 року зазначені договори були
розірвані та укладений інвестиційний
договір про спільну участь в
реалізації проекту по спорудженню двох
двохповерхових нежитлових будинків. За
умовами цього договору спільна участь
у реалізації Проекту передбачає
залучення Інвестором-Підрядником
Інвестора для фінансування реалізації
Проекту та зобов'язання
Інвестора-Підрядника, як Генерального
підрядника Проекту, реалізувати проект
до 15 серпня 2010 року з моменту
підписання даного Договору та передати
Інвестору після завершення
будівництва та проведення всіх
розрахунків між сторонами 1/2 всіх площ
у двох двохповерхових нежитлових
будинків.

Досліджуючи законність зазначених
договорі , суд першої інстанції
правильно врахував положення ст. ст. 215
ЦК України, за якою підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу а
також ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою
зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Виходячи з цих положень та роз'яснень
пункту 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06 листопада 2009 року
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", суд правильно
визначив, що згідно із статтями 4, 10 та 203
ЦК зміст правочину не може суперечити
ЦК, іншим законам України, які
приймаються відповідно до Конституції
України та ЦК, міжнародним договорам,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Оцінюючи правомірність правочинів та
відповідність їх чинному на час
виникнення спірних правовідносин
законодавству, суд врахував положення
п. 2 ст. 4 Закону від 18 вересня 1991 р. №
1560-ХII "Про інвестиційну діяльність" (з
відповідними змінами; далі - Закон №
1560-ХІІ в редакції на момент яка діяла на
момент укладання Договорів) якою
встановлено, що забороняється
інвестування в об'єкти, створення і
використання яких не відповідає
вимогам санітарно-гігієнічних,
радіаційних, екологічних,
архітектурних та інших норм,
встановлених законодавством України, а
також порушує права та інтереси
громадян, юридичних осіб і держави, що
охороняються законом.

Відповідно до положень частини 1,3 ст. 8
зазначеного Закону, інвестор у
випадках і порядку, встановлених
законодавством України, зобов'язаний:
подати фінансовим органам декларацію
про обсяги і джерела здійснюваних ним
інвестицій; одержати необхідний дозвіл
або узгодження відповідних державних
органів та спеціальних служб на
капітальне будівництво; одержати
позитивний комплексний висновок
державної експертизи щодо додержання в
інвестиційних програмах та проектах
будівництва діючих нормативів з питань
санітарного і епідемічного
благополуччя населення, екології,
охорони праці, енергозбереження,
пожежної безпеки, міцності, надійності
та необхідної довговічності будинків і
споруд, а також архітектурних вимог, за
винятком об'єктів цивільного та
виробничого призначення, для
затвердження проектів будівництва
яких комплексний висновок державної
експертизи не є обов'язковим. Перелік
об'єктів, для затвердження проектів
будівництва яких комплексний висновок
державної експертизи не є обов'язковим,
затверджується центральним органом
виконавчої влади у сфері будівництва
та архітектури.

Для проведення господарської
діяльності, яка підлягає ліцензуванню,
учасники інвестиційної діяльності
повинні одержати відповідну ліцензію,
що видається в порядку, встановленому
законодавством.

З огляду на зазначені положення закону
та фактичні обставини справи, судом
першої інстанції зроблений правильний
висновок про те, що досліджувані
інвестиційні договори, з приводу яких
виник спір, укладені з порушенням вимог
закону, суперечать його положенням, а
тому правомірно визнав зазначені
договори недійсними.

Посилання апелянта на те, що нею були
вкладені суттєві грошові кошти в
реалізацію укладених договорів, не
перешкоджає їй вимагати стягнення
зазначених коштів та/або відшкодування
завданих збитків.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 22 квітня 2014
року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: