Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-4329/12
Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Гуковій О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя та стягнення грошової
компенсації

за апеляційними скаргами ОСОБА_3,
представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 09 квітня 2014 року,-

в с
т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року позивач
звернулася до суду із позовом, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь грошову компенсацію вартості
квартири АДРЕСА_1, в розмірі 50% від її
експертної вартості замість частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, набуте під час шлюбу, та судові
витрати. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що 24.05.1996 року в період перебування
в шлюбі з відповідачем по справі ними
була придбана спірна квартира. На
підставі договору про майнові
відносини, аліменти та розлучення, що
був посвідчений рішенням суду по
сімейних справах в Ізраїлі від 05.12.2002
року, відповідач зобов»язався, у
випадку продажу квартири в Житомирі,
половину суми передати позивачу.
Оскільки відповідач 01.10.2011 року продав
квартиру АДРЕСА_1, а половину її
вартості позивачу не компенсував,
остання просила в судовому порядку
стягнути з відповідача необхідну
грошову компенсацію.

Рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 09 квітня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію в сумі 14 080 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в сумі 223 грн. 60
коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
представник ОСОБА_1, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що спірна квартира є спільною
сумісною власністю сторін, а тому
розпорядження майном, що є об"єктом
спільної сумісної власності
здійснюється співвласниками за
взаємною згодою. Однак, відповідач
одноосібно розпорядився спірною
квартирою, уклавши 01.10.2011 року договір
купівлі-продажу квартири. Про цю угоду
позивачу стало відомо лише влітку 2012
року. Вважає, що укладенням договору
купівлі-продажу квартири відповідач
позбавив позивача права щодо
розпорядження належним майном, в тому
числі на визначення його вартості,
оскільки для приховування дійсної
вартості продажу квартири, в договорі
зазначено її вартість згідно витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, що є значно нижчою вартістю, ніж
ринкова вартість нерухомості на момент
продажу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду про
задоволення позову ОСОБА_1 та ухвалити
нове рішення, яким в позові відмовити.
Вказує, що позивач ніякого відношення
до спірної квартири не має, оскільки
вони на той час припинили шлюбні
стосунки, не мали спільного бюджету, не
вели спільного господарства, квартира
була придбана ним у цивільному шлюбі з
ОСОБА_4. ОСОБА_1 навіть не знала де
купувалась квартира і ніколи в ній не
була. У 2011 році він продав спірну
квартиру з метою поліпшення житлових
умов нової сім»ї. Наголошує, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, так як квартира була продана
через дев»ять років після офіційного
оформлення розірвання шлюбу. Вважає,
що угода, на яку посилається позивач не
передбачає сплату суми від оцінки
квартири за експертизою.

Розглянувши справу в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 27.07.1990 року по
05.12.2002 року /а.с.6,11-13/.

Під час шлюбу, а саме 24.05.1996 року,
на ім"я ОСОБА_2 було придбано квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу /а.с.20/.

Відповідно до роз"яснень, які
містяться в п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу, відповідно до частин
2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені із цивільного обороту),
незалежно від того, на ім"я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відтак, придбана квартира є
спільною сумісною власністю подружжя
незалежно від того, що була придбана на
ім "я відповідача.

Згідно договору купівлі-продажу
від 1 жовтня 2011 року квартира АДРЕСА_1
була продана відповідачем одноособово
за ціною 28160грн., що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири
/а.с.22/.

У разі поділу майна, що є об"єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними та
шлюбним договором /ч.1ст.70 СК України ч.1
ст.28 КпШС/.

Встановивши, що спірна квартира є
об"єктом спільної сумісної власності,
суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача 1/2
частини вартості проданої квартири.
При цьому суд обґрунтовано керувався
роз"ясненнями, викладеними у п. 30
вищезазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України.

Колегія суддів погоджується з
тим, що стягуючи половину вартості
спірної квартири, суд першої інстанції
виходив з ціни квартири, зазначеної в
договорі купівлі-продажу квартири від 1
жовтня 2010 року -28 160грн. /а.с.22/.

Так, у п.4 зазначеного договору вказано,
що відповідно до відомостей,
викладених у витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, виданого
КП „Житомирське обласне міжміське
бюро технічної інвентаризації"
Житомирської обласної ради 9 вересня 2011
року за №31249120, вартість відчужуваної
квартири становить 28 160грн.

Цей договір ніким не оскаржений, не
скасований повністю чи частково, та є
чинним, а відтак є чинною його істотна
умова - ціна договору.

За таких обставин місцевим судом
обґрунтовано відхилено, як доказ,
висновок № 483/06.13 судової
будівельно-технічної експертизи від
17.06.2013 року, відповідно до якого
вартість спірної квартири станом на
17.06.2013 року становить 345 400грн./а.с.53-61/.
Вказаний висновок не спростовує умов
договору купівлі-продажу та не
підтверджує того, що спірну квартиру
було продано відповідачем саме за таку
ціну, яка визначена експертом.

Суд першої інстанції правильно вважав,
що строк позовної давності для
звернення до суду позивачем не
пропущено та правильно визначив розмір
стягнутого з відповідача, судового
збору.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть у справі.

Суд першої інстанції розглянув справу
у відповідності до зазначеної норми
процесуального закону, правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та інші норми
процесуального права та дійшов
обгрунтованого висновку про часткове
задоволення позову.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі
позивача щодо необхідності стягнення
грошової компенсації вартості спірної
квартири, виходячи з оцінки, зазначеної
у висновку № 483/06.13 судової
будівельно-технічної експертизи від
17.06.2013 року не заслуговують на увагу з
підстав наведених вище.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі
відповідача про те, що квартира є його
особистою власністю, оскільки на
момент купівлі спірної квартири він
фактично з ОСОБА_1 не проживав, є
безпідставними, оскільки встановлено,
що квартира придбана в період
перебування сторін в зареєстрованому
шлюбі, а відтак є спільною сумісною
власністю подружжя, про що зазначено
вище. Будь-яких доказів на
підтвердження зворотнього відповідач
суду не надав.

Доводи відповідача про те, що позивачем
пропущені строки позовної давності
також є безпідставними, оскільки він не
спростував жодними доказами тих
обставин про які вказує позивач, що
дізналась про порушення свого права
влітку 2012 року.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують і не
впливають на правильність судового
рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення на підставі наданих сторонами
та досліджених у судовому засіданні
доказів, повно і всебічно з"ясувавши
обставини, на які посилаються сторони
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и
л а:

Апеляційні скарги
ОСОБА_3, представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 09 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді