У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення за касаційною скаргою
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на
заочне рішення Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 вересня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначало, що
відповідно до укладеного договору
№DNU0GK00001247 від 30 травня 2007 року ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 52 тис. доларів
США зі сплатою 10,08% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 30 травня
2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором банк і ОСОБА_3 30
травня 2007 року уклали договір іпотеки,
відповідно до якого останній надав в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 58, 10 кв.м., яка
належить відповідачу на праві
власності.

У зв'язку з тим, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, банк просив у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 1 036 715, 52 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом його продажу з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отримання
витягу з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення банком всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, а також банк просив виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
квартирі (предмет іпотеки),
розташованій за адресою: АДРЕСА_1 із
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири.

Заочним рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме на квартиру АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу б/н, посвідченого 30
травня 2007 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок
повернення заборгованості за
кредитним договором №DNU0GK00001247 від 30
травня 2007 року у розмірі 1 037 104, 78 грн.,
шляхом реалізації предмета іпотеки
через публічні торги із встановленням
початкової ціни у відповідності до
положень договору іпотеки квартири
№DNU0GK00001247 від 30 травня 2007 року у розмірі
328 250 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області
від 24 березня 2014 року заочне
рішення суду першої інстанції змінено
в частині зазначення способу
реалізації предмета іпотеки та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №DNU0GK00001247 від 30
травня 2007 року у розмірі 1 037 104, 78 грн.
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме квартиру АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 30 травня 2007 року
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з початковою ціною,
визначеною в договорі іпотеки 328 250 грн.,
та з отримання витягу з державного
реєстру прав власності.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що відповідно до
укладеного 30 травня 2007 року договору
№DNU0GK00001247 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3, останній отримав кредит у
розмірі 52 тис. доларів США зі сплатою
10,08% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 30 травня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором банк і ОСОБА_3 30
травня 2007 року уклали договір іпотеки,
відповідно до якого останній надав в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 58, 10 кв.м., яка
належить відповідачу на праві
власності.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що відповідач умови договору належним
чином не виконав, а тому є всі підстави
звернути стягнення на предмет іпотеки
для погашення кредитної
заборгованості.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що судом першої інстанції
обґрунтовано задоволено позов про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, проте помилково визначено
спосіб його реалізації.

Проте такого висновку суди дійшли з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України
розгляд судом цивільної справи
відбувається у судовому засіданні з
обов'язковим повідомленням осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно з правилами чч.1,4 ст. 74 та ч. 1 ст. 76
ЦПК України судові виклики
здійснюються судовими повістками про
виклик. Судова повістка про виклик
повинна бути вручена з таким
розрахунком, щоб особи, які
викликаються, мали достатньо часу для
явки в суд і підготовки до участі в
судовому розгляді справи, але не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання, а судова повістка -
повідомлення завчасно. Судові
повістки, адресовані фізичним особам,
вручаються їм під розписку, а юридичним
особам - відповідній службовій особі,
яка розписується про одержання
повістки.

Суд відкладає розгляд справи в разі
неявки у судове засідання однієї із
сторін або будь-кого з інших осіб, які
беруть участь у справі, про яких немає
відомостей, що їм вручені судової
повістки (п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

Відомостей про те, що відповідач був
належним чином повідомлений про
розгляд справи у суді першої інстанції
30 вересня 2013 року у справі немає.

У матеріалах справи міститься поштовий
конверт, відправлений Кіровським
районним судом м. Дніпропетровська на
адресу ОСОБА_3 з відміткою про
невручення судової повістки на 30
вересня 2013 року за закінченням терміну
зберігання, що свідчить про
неотримання такої заявником.

Проте 30 вересня 2013 року судом першої
інстанції було ухвалено заочне рішення
про часткове задоволення позову.

В апеляційній та касаційній скаргах
ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку із
неналежним повідомленням про дату, час
та місце проведення судового засідання
він був позбавлений права подати заяву
про застосування строку позовної
давності щодо заборгованості за
кредитним договором у відповідності до
261 ЦК України з посиланням на постанову
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року №6-116цс13, яка відповідно до ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами був укладений кредитний
договір, за умовами якого (п. 7.1.) кредит
надавався під 10, 08 % річних.

З розрахунку, наданого банком,
вбачається, що станом на 29
жовтня 2008 pоку відсоткова ставка за
вказаним вище договором становить 13, 20
%.

Відповідно до п. 2.3.1 кредитного
договору банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір процентної ставки за
користування кредитом при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміні курсу долара США
до гривні більше ніж на 10% у порівнянні
з курсом долара США до гривні,
встановленого НБУ на момент укладення
даного договору; зміні облікової
ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у
страховий (резервний) фонд або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті (по
статистиці НБУ). При цьому банк
надсилає позичальникові письмове
повідомлення про зміну процентної
ставки протягом 7 календарних днів з
дати вступу в чинність зміненої
процентної ставки. Збільшення
процентної ставки банком у
вищевказаному порядку можливо в
границях кількості пунктів , на яке
збільшилася ставка НБУ, розмір
відрахувань у страховий фонд,
середньозважена ставка по кредитах або
пропорційно збільшенню курсу долара
США.

Вирішуючи спір та звертаючи стягнення
на предмет іпотеки у погашення
кредитної заборгованості, суди не
звернули уваги на те, що банк не надав
доказів, які б підтверджували
прийняття відповідного рішення про
збільшення відсоткової ставки з 10, 08 %
до 13, 20 % , не перевірили виконання
банком п. 2.3.1 кредитного договору про
письмове повідомлення відповідача про
зміну та причини зміни процентної
ставки за кредитним договором.
Відповідно до п.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» про зміну
відсоткової ставки за споживчим
кредитом споживач повідомляється
кредитодавцем протягом семи
календарних днів з дати її зміни. Без
такого повідомлення будь яка зміна
відсоткової ставки є недійсною.

За таких обставин у відповідності до ч.2
ст.338 ЦПК України рішення суду першої та
ухвала суду апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3,
задовольнити.

Заочне рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель