ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2602/4816/12
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2014 р. Дарницький
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарях - Троян С.П., Зленко Ю.М.,
Пархоменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ майна;
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
про поділ майна

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3, про поділ майна, а саме цеху по
переробці сільськогосподарських
продуктів, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1 по ? частині кожному,
посилаючись на те, що останній був
придбаний під час шлюбу. Враховуючи, що
ОСОБА_3 добровільно не бажає поділити
майно ОСОБА_2 вимушена була звернутися
до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення
вимог заперечувала, просила відмовити
у їх задоволенні, посилаючись на те, що
вказане майно було придбано ОСОБА_3, як
фізичною особою підприємцем, для
здійснення підприємницької
діяльності, а тому не є об'єктом
спільного сумісного майна подружжя і
поділу не підлягає.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до суду з
зустрічним позовом про поділ майна, а
саме грошових коштів в сумі 762074 грн. 47
коп. по ? частині кожному, що становить
по 381037 грн. 24 коп., посилаючись на
те, що вказані кошти були набуті
сторонами за час шлюбу, враховуючи, що
ОСОБА_2. добровільно не бажає поділити
вказані кошти, ОСОБА_3 вимушений був
звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 вимоги підтримав просив
задовольнити.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення
позовних вимог заперечував,
посилаючись на те, що провадження у
справі в цій частині підлягає закриттю,
оскільки ухвалою суду провадження у
справі за аналогічними вимогами було
закрито у зв'язку з відмовою від позову
та аналогічної позовної вимоги.

Представник ОСОБА_3 заперечувала проти
доводів представника ОСОБА_2 та
пояснила, що вимоги щодо грошових
коштів ставились по іншому договору,
про було зазначено у позові,
провадження по якому було закрито.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, суд вважає встановленими
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно копії виписки з рішення про
розірвання шлюбу сторін та копії
свідоцтва про розірвання шлюбу,
вбачається, що останні перебували у
шлюбі з 30.09.1995 року по 27.11.2009 рік /Т. І а.с.
39, 67/.

Згідно копії договору купівлі - продажу
від 29.03.2005 року ОСОБА_3було набуто цех по
переробці сільськогосподарських
продуктів, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, вище вказане нерухоме
майно є об'єктом спільної сумісної
власності сторін.

Представник ОСОБА_3 заперечуючи право
ОСОБА_2 на вказане майно, як об'єкт
спільної сумісної власності подружжя,
посилається на те, що ОСОБА_3 придбав
майно саме з метою використання у своїй
підприємницькій діяльності, як
приватний підприємець фізична особа і
посилається на п. 29 ППВСУ від 21.12.2007 № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», у якому
визначено, що відповідно до положень
статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України
майно приватного підприємства чи
фізичної особи - підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Інший із подружжя має право
тільки на частку одержаних доходів від
цієї діяльності.

Проте, з такими доводами представника
ОСОБА_3 погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Так, у ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
підприємництво" розкривається поняття
"підприємництва" як безпосередньої,
самостійної, систематичної, на власний
ризик діяльності по виробництву
продукції, виконанню робіт, наданню
послуг з метою отримання прибутку, яка
здійснюється фізичними та юридичними
особами, зареєстрованими як суб'єкти
підприємницької діяльності у порядку,
встановленому законодавством.

Представником ОСОБА_3 згідно ч. 1 ст. 60
ЦПК України не надано доказів на
підтвердження своїх заперечень проти
вимог ОСОБА_2, зокрема доказів про те, що
ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем
зареєстрованим у порядку
встановленому законодавством, зокрема
мав відповідний статус на час
придбання нерухомого майна або набув в
подальшому такого статусу і став
використовувати майно в у
підприємницькій діяльності тощо.

В свою чергу, суд не наділений
правомвитребовувати докази з власної
ініціативи, а тому через невиконання
процесуального обов'язку щодо подання
доказів, доводи представника ОСОБА_3 не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні.

Крім того, з договору купівлі продажу
нерухомого майна вбачається, що
останнє було придбано ОСОБА_3 не як
фізичною особою підприємцем. Крім того,
копії інвентаризаційної справи та
рішення про надання в оренду земельної
ділянки

/Т.ІІ а.с. 57-59/ також не підтверджують те,
що ОСОБА_3 є фізичною особою
підприємцем або засновником
приватного підприємства, займається
підприємницькою діяльністю тощо,
оскільки не містять відповідних даних.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про те, що сторони обидва
мають право на придбане під час шлюбу
нерухоме майно, яке підлягає поділу між
ними у рівних частинах без виділу
останнього в натурі.

З цих же підстав суд вважає, що
аналогічному поділу підлягають
грошові кошти в сумі 762074 грн. 47 коп. по
381037 грн. 24 коп. Так, згідно договору
купівлі - продажу № 25/а; Б-47 цінних
паперів від 26.04.2007 року, який був
укладений із ВЗНКІФ «Софія Фонд» та
ОСОБА_2 було придбано, облігації /Т.І а.с.
124- 127/. В подальшому через невиконання
ОСОБА_2 умов п. 9.3 договору, останній був
розірваний згідно додатку № 4 до
договору, а грошові кошти за мінусом
штрафних санкцій були повернуті
останні на розрахунковий рахунок всумі
762074 грн. 47 коп. /Т.ІІ а.с.5-8/. Враховуючи,
що вище вказані дії відбувалися у
період шлюбу, грошові кошти є спільним
сумісним майном подружжя і підлягають
поділу.

Представник ОСОБА_2 не заперечував щодо
наведених вище обставин, проте просив
відмовити у задоволенні вказаної
вимоги, посилаючись на те, що вказана
вимога вже була заявлена ОСОБА_3, проте
провадження у справі було закрито у
зв'язку з відмовою від позову. Однак,
суд з такими доводами погодитися не
може, оскільки з копії позову
вбачається, що ОСОБА_3 дійсно ставилась
вимога про розподіл грошових коштів,
проте по договору № 29/с;б-48,
/а.с.Т.ІІа.с. 55, 56/, а у даному випадку має
місце вимога про грошові кошти по
договору № 25/а; Б-47. Таким чином, доводи
представника ОСОБА_2 про закриття
провадження у справі є
необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК
України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ч. 1 ст. 1
Закону України "Про підприємництво",
суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя
визнати право власності на ? частину
цеху по переробці
сільськогосподарських продуктів, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 та ? за ОСОБА_3.

Зустрічний позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину грошових коштів в сумі 381037 грн.
24 коп. та визнати за ОСОБА_2 право
власності на ? частину грошових коштів
в сумі 381037 грн. 24 коп., отриманих
ОСОБА_2 після розірвання договору
купівлі - продажу цінних паперів від
26.04.2007 року № 25/А; Б-47 в сумі 762074 грн. 47
коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: