Номер провадження: 22-ц/785/4804/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Цюри Т.В.,
Сидоренко І.П.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 13 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що
12.08.2010 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем
«IVECO», д/н НОМЕР_1, на перехресті вул.
Болградській та вул. Г.Сталінграду в м.
Ізмаїл, допустив зіткнення з
автомобілем «Toyota», д/н НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3 Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
транспортному засобу, яким він володіє,
заподіяно технічні пошкодження на суму
7 330 грн. На підставі викладеного просив
стягнути з відповідача - власника
джерела підвищеної небезпеки, на свою
користь суму завданих збитків в
розмірі 7 780 грн., з яких 7 330 грн. - сума
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
пошкодження транспортного засобу та 450
грн. - вартість проведення експертного
товарознавчого дослідження.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 13.03.2014 року
задоволено позов ОСОБА_3 Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду в розмірі 7 780 грн. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в
розмірі 77,80 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 120 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким відмовити в задоволені
позову ОСОБА_2

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 12.08.2010 року
ОСОБА_4, керуючи автомобілем «IVECO», д/н
НОМЕР_1, на перехресті вул. Болградській
та вул. Г.Сталінграду в м. Ізмаїл,
допустив зіткнення з автомобілем
«Toyota», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Біляївського районного
суду Одеської області від 28.09.2010 р.
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
ст. 124 КУпАП, та призначено
адміністративне стягнення у виді
штрафу в сумі 340,00 грн.

На підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3
автомобіль «ІVЕСО», д/н НОМЕР_1, належить
на праві власності відповідачу - ОСОБА_2

Відповідно до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 11
від 26.01.2011 року вартість матеріальної
шкоди, що завдана власнику автомобілю
«Тоуоtа», д/н НОМЕР_2, складає 7 330,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що обов'язок
відшкодувати шкоду покладається на
власника джерела підвищеної небезпеки,
оскільки водій керував автомобілем без
належних повноважень.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону.

Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку; Особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, зобов'язана відшкодувати її
на загальних підставах; якщо
неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідач посилався на те, що ОСОБА_4
під час дорожньо - транспортної пригоди
керував автомобілем на підставі
довіреності, однак доказів наявності
такої суду першої інстанції не надав.

В суді апеляційної інстанції
представником відповідача ОСОБА_2 на
підтвердження доводів скарги була
надана довіреність на ім'я ОСОБА_4 на
керування спірним транспортним
засобом, видана 03.09.2009 року ОСОБА_2, але з
неї вбачається, що строк її дії сплинув
21.11.2009 року, тобто на час
дорожньо-транспортної пригоди вона не
діяла, тому до уваги прийнята бути не
може.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в зазначеній частині не підтверджені, і
висновки суду не спростовують.

Доказів того, що спірний автомобіль
вибув з володіння власника поза його
волею чи в інший неправомірний спосіб
не надано, відтак підстави для
звільнення від відповідальності
власника джерела підвищеної небезпеки
відсутні.

Висновок суду про те, що у позивача є
право вимоги про відшкодування шкоди
відповідає вимогам закону, та п.13
Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки», за яким відповідно до
статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо
захисту права власності поширюються
також на осіб, які хоч і не є власниками,
але володіють майном на праві
господарського відання, оперативного
управління або на іншій підставі,
передбаченій законом чи договором
(речове право), такі особи також мають
право вимагати відшкодування шкоди,
завданої цьому майну.

Не приймаються до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що шкода
була відшкодована страховиком,
оскільки доказами вони не
підтверджені.

На підтвердження матеріальної шкоди
позивачем наданий висновок
експертного дослідження від 03.02.2011
року, справжність якого належними та
допустимими доказами не спростована,
тому доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість матеріальної шкоди
є безпідставними.

Порядок стягнення судових витрат
передбачений ст.88 ЦПК, яка передбачає
присудження таких у разі їх
документального підтвердження, також
зазначеною статтею не обумовлюється
можливість їх стягнення лише у разі
заявлення їх як вимог, та позовними
вимогами по суті вони не є.

За таких обставин, в межах наданих
доказів, доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду, тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись
ст.ст.304,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 13 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: