Номер провадження: 22-ц/785/5810/14
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О.,
Сидоренко І.П.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 14 квітня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення сум грошового
зобов'язання за договором позики,

в с т а н о в и л а:

05.03.2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики в
розмірі 50000 грн. та сплаченого судового
збору, посилаючись на те, що між нею та
ОСОБА_3 було укладено договір позики,
відповідно до якого вона передала
грошову суму в розмірі 50000 грн.
відповідачу, яку він прийняв та
зобов'язався повернути частками до
серпня 2013 року. На підтвердження цього
було складено розписку, однак гроші не
повернув, в зв'язку з чим вона вимушена
звернутися до суду.

Рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від
14.04.2014 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
сторони перебували у фактичних шлюбних
відносинах тривалий час і видана
ОСОБА_3 боргова розписка є свідченням
компенсації останнім вартості спільно
нажитого майна.

Проте погодитися із таким висновком
суду не можна, виходячи з наступного.

Звертаючись із позовом до суду,
позивачка посилалася на існування
відносин, що ґрунтуються на договорі
позики.

Встановлено судом, підтверджено
сторонами, що вони певний час
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, проте така обставина сама
по собі не виключає можливості
виникнення правовідносин, що
випливають з договору позики.

Запис судового засідання в суді першої
інстанції підтверджує те, що ОСОБА_2
визнала, що під час написання розписки
гроші не передавала, однак її пояснення
не містять відомостей про те, що гроші є
компенсацією вартості спільно
нажитого майна, відтак за відсутності
будь - яких письмових доказів, висновок
суду першої інстанції про це
ґрунтується лише на поясненнях
відповідача у справі.

Водночас з розписки ОСОБА_4 видно, що
він погодився із грошовим боргом в
розмірі 50000 грн. на користь ОСОБА_2, які
зобов'язується виплатити, починаючи з
липня 2011 року (а.с.8).

Письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 наполягала, що кошти передавала
двічі по 25000 гривень на придбання
відповідачем майна та будівництво
будинку, розписка була складена ним
пізніше, а видачею розписки ОСОБА_3
підтвердив факт наявності боргового
зобов'язання, і належних та допустимих
доказів того, що вона була написана під
тиском чи погрозами, ним не надано.

Закон не містить правил про те, що час
видачі розписки повинен збігатися із
часом передачі коштів.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, і доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, тому рішення суду не
відповідає вимогам ст.213 ЦПК, підлягає
скасуванню із ухваленням нового про
задоволення позову з огляду на
викладені обставини.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,308,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 14 квітня 2014
року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу в розмірі 50000 гривень,судові
витрати в розмірі 750 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: