Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/5587/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Зубчук
Доповідач Коломієць О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 08 квітня 2014
року, -

встановила:

Позивачі звернулися до суду з позовом,
який в подальшому уточнили, про
відшкодування моральної шкоди, яка
була заподіяна їх матері ОСОБА_5
протиправною поведінкою відповідача
ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що 07.12.2011 р. о 10-00 год. ОСОБА_4
керував автомобілем НОМЕР_1 в с.
Березівка, Житомирського району. При
цьому рухаючись по крайній лівій смузі
157 км-70м а/ш Київ-Чоп в с. Березівка,
Житомирського району водій ОСОБА_4
скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5

Внаслідок ДТП ОСОБА_5 заподіяні тілесні
ушкодження середнього ступеня
тяжкості, як такі, що не являються
загрозливими для життя в момент їх
спричинення.

Позивачі просили стягнути заподіяну
протиправною поведінкою моральну
шкоду яку вони оцінюють у 75000,00 грн.
кожному. При цьому зазначають, що з
моменту заподіяння тілесних ушкоджень
ОСОБА_5, позивачі страждають на
посилення хронічних захворювань, які
виникли у них внаслідок спричинення
фізичних і моральних страждань їхній
матері - ОСОБА_5, порушився нормальний
ритм їхнього життя, оскільки матір
знаходилась у лікарні і потребувала
постійної сторонньої допомоги та
догляду.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 08 квітня 2014
року позов задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 завдану внаслідок злочину
моральну шкоду в розмірі по 20000,00 грн.
кожному. Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи, просить рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову за безпідставністю.
Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції, надаючи правову оцінку
доказам по справі не врахував, що
заподіяна моральна шкода в даному
випадку відшкодовується тій фізичній
чи юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями інших осіб. Крім того зазначає, що
суд безпідставно послався на п.8
постанови Пленуму ВС України № 4 від
31.03.1995р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», оскільки в
останній йдеться про шкоду, заподіяну
працівником під час виконання трудових
обов'язків.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів сім'ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування і враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Вирішуючи спір в частині відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції,
враховуючи обставини справи, дійшов
правильного висновку щодо її
заподіяння позивачам. Проте,
допустився помилки щодо визначення
розміру моральної шкоди.

Судом встановлено, що вироком
Житомирського районного суду
Житомирської області від 22.11.2012 р.
ОСОБА_4 визнано винним у вчинені
злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК
України та призначено покарання у
вигляді 2-х років обмеження волі із
позбавленням його прав керування всіма
видами транспортних засобів на 2 роки. З
вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_4
обвинувачується та визнаний винним у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди,
яка сталася 07.12.2011 р. на 157 км автошляху
Київ-Чоп в с. Березівка за його участю
під час керування технічно справним
автомобілем НОМЕР_2. Внаслідок
порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.3 і 18.4 ПДР
України ОСОБА_4 скоїв наїзд на пішохода
ОСОБА_5, в результаті якого останній
заподіяні тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості, як такі,
що не являються загрозливими для життя
в момент їх спричинення, у зв'язку з чим
остання була каретою швидкої допомоги
доставлена до Центральної міської
лікарні № 2 м.Житомира на лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5, мати позивачів,
померла від ішемічного інфаркту
міокарда в ЦМЛ № 2 м.Житомира.
Висновками судово-медичної експертизи
встановлено, що смерть ОСОБА_5 не
знаходиться в прямому причинному
зв'язку з наслідками
дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що діями відповідача, який був
визнаний винним в заподіянні тілесних
ушкоджень середнього ступеня тяжкості
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачам була
завдана моральна шкода, яка полягає у
душевних стражданнях, яких вони
зазнали у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо їх матері. ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 переживали за життя та здоров'я
матері, яка була людиною похилого віку
і через отримання тілесних ушкоджень,
перебуваючи у лікарні, потребувала
сторонньої допомоги і постійного
догляду, яку надавали позивачі. Всі ці
обставини призвели до порушення
звичайного для них порядку організації
життя та вимагали додаткових зусиль
для його відновлення.

Проте, вирішуючи питання щодо
визначення розміру моральної шкоди,
яка підлягає стягненню на користь
позивачів, колегія суддів вважає, що
суд не врахував роз'яснень п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001
року), відповідно до яких, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, які фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, істотність
вимушених змін у його життєвих і
сімейних стосунках, конкретних
обставин по справі і наслідків, що
наступили.

Визначаючи розмір моральної шкоди,
спричиненої в результаті ДТП, суд не
врахував, що матері позивачів
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_4 були заподіяні тілесні
ушкодження середнього ступеня
тяжкості, як такі, що не являлися
загрозливими для життя в момент їх
спричинення і не знаходилися в прямому
причинному зв'язку з наслідками ДПТ.
Крім того, позивачі не довели наявності
причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою відповідача,
що призвело до погіршення стану їх
здоров'я.

Таким чином, враховуючи, що суд першої
інстанції не врахував всі обставини
справи, розміру моральних страждань,
вимоги розумності, виваженості та
справедливості, з урахуванням
матеріального стану відповідача та
частковим визнанням останнім позову,
колегія суддів приходить до висновку
про зменшення розміру стягнутої
моральної шкоди з 20000,00 грн. до 5000,00 грн.
на користь кожного позивача, а відтак
рішення суду в цій частині підлягає
зміні.

Крім того, підлягає виключенню з
мотивувальної частини рішення
посилання суду першої інстанції на п.8
Постанови Пленуму ВС України № 4 від
31.03.1995 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», оскільки дані
роз'яснення не стосуються обставин
справи і не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
законність ухваленого рішення не
впливають.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України на користь держави підлягав
стягненню судовий збір з відповідача в
розмірі 487 грн. 20 коп. (дві вимоги
немайнового характеру по 243 грн. 60 коп.).
У зв'язку з чим, рішення в частині
розподілу судових витрат підлягає
зміні шляхом збільшення розміру
судового збору з 400 грн. до 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 08 квітня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 моральної
шкоди змінити, зменшивши розмір
стягнення з 20000 грн. до 5000 грн. на
користь кожного.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 08 квітня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь держави судового збору
змінити, збільшивши розмір стягнення з
400 грн. до 487 грн. 20 коп.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на п.8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді