АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О., Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності, виділ частки
в натурі із спільного майна та
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
знесення самовільно побудованого
будинку,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 30.04.2014 року
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності, виділ частки в натурі із
спільного майна задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на житловий будинок, який згідно з
технічним паспортом виготовленим
КМБТІ станом на 18.01.2007 року, значиться
під літерою «Б» по АДРЕСА_1, загальною
площею 192,1 кв.м., житловою площею 102,6
кв.м.

Виділено внатурі 61/300 часток ОСОБА_2
у праві спільної часткової власності
на земельну ділянку, що знаходиться по
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:72:413:0034, у зв'язку з чим в межах,
визначених варіантом №1 Висновку
комплексної судової
будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи №58/54-13
від 30.12.2013 року, складеного судовим
експертом Черніним Я.О.; визнаноза
ОСОБА_2 право приватної власності на
земельну ділянку розміром 0,0183 га, на
якій розміщений житловий будинок, що
згідно з технічним паспортом
виготовлений КМБТІ станом на 18.01.2007
року, значиться під літерою
«Б»,визнаноза ОСОБА_1 48/100 часток у праві
спільної часткової власності на
земельну ділянку розміром 0,0717 га, на
якій розміщений житловий будинок, що
згідно з технічним паспортом
виготовлений КМБТІ станом на 18.01.2007
року, значиться під літерою «А»;
визнаноза ОСОБА_3 26/100 часток у праві
спільної часткової власності на
земельну ділянку розміром 0,0717 га, на
якій розміщений житловий будинок, що
згідно з технічним паспортом
виготовлений КМ БТІ станом на 18.01.2007
року, значиться під літерою «А»;
визнаноза ОСОБА_4 26/100 часток у праві
спільної часткової власності на
земельну ділянку розміром 0,0717 га, на
якій розміщений житловий будинок, що
згідно з технічним паспортом
виготовлений КМ БТІ станом на 18.01.2007
року, значиться під літерою «А».

Виділено в натурі частку ОСОБА_2 у
праві спільної часткової власності на
нерухоме майно, що знаходиться по
АДРЕСА_1, у зв'язку з чим: визнано за
ОСОБА_2 право власності на окреме ціле
домоволодіння (садибу), що складається
з житлового будинку, який згідно з
технічним паспортом, виготовленим КМ
БТІ станом на 18.01.2007 року, значиться під
літерою «Б», в межах належної йому на
праві власності земельної ділянки
розміром 0,0183 га. Припиненочастку
ОСОБА_2 у праві спільної часткової
власності на нерухоме майно, що
знаходиться по АДРЕСА_1, і складається з
жилого будинку, який згідно з технічним
паспортом, виготовленим КМ БТІ станом
на 18.01.2007 року, значиться під літерою
«А» з прибудовами, зміненочастки
співвласників у праві спільної
часткової власності домоволодіння, що
знаходиться по АДРЕСА_1, і складається з
житлового будинку, який згідно з
технічним паспортом, виготовленим КМ
БТІ станом на 18.01.2007 року., значиться під
літерою «А» з прибудовами, в межах
належної їм на праві спільної
часткової власності земельної ділянки
розміром 0,0717 га., визнавши за ОСОБА_1 56/100
часток у праві власності на нього,
визнавши за ОСОБА_3 22/100 часток у праві
спільної власності на нього, визнавши
за ОСОБА_4 22/100 часток у праві спільної
власності на нього.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про знесення самовільно
побудованого будинку відмовлено.

ОСОБА_1 вважаючи, що рішення в частині
виділення часток співвласників
домоволодіння по АДРЕСА_1 та виділу в
натурі 61/300 часток ОСОБА_2 у спільній
частковій власності на земельну
ділянку постановлене з порушенням норм
матеріального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, подала апеляційну скаргу на
нього. Просила змінити рішення суду в
зазначеній частині, постановивши нове,
яким змінити частки співвласників у
праві спільної часткової власності
домоволодіння, що знаходиться по
АДРЕСА_1 складається з житлового
будинку, який згідно з технічним
паспортом, виготовленим КМ БТІ станом
на 18.01.2007 року значиться під літерою «А»
та під літерою «Б» з прибудовами, в
межах належної їм на праві спільної
часткової власності земельної ділянки
розміром 0,09 га, визнавши за ОСОБА_1 10/100
частин від всього будинковолодіння,
визнати за ОСОБА_2 - 82/100 частини від
всього будинковолодіння, визнати за
ОСОБА_3 4/100 частини від всього
будинковолодіння, визнати за ОСОБА_4.4/100
частини від всього будинковолодіння.
Частки землі, згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серія ЯЖ № 039834 залишити незмінними.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що виділення часток
співвласників домоволодіння та виділу
в натурі 61/300 часток ОСОБА_2 у спільній
частковій власності за земельну
ділянку суттєво погіршує її становище
як співвласника спільного майна,
унеможливлює нормальне користування
нею земельною ділянкою, можливість
заїзду до ділянки, виділення в окреме
будинковолодіння житлового будинку
літера «Б» призведе до порушень правил
протипожежної безпеки, оскільки не
будуть дотримані норми протипожежних
розривів між жилими будинками сусідніх
домоволодінь. Подаючи заяву про
надання її згоди на прийняття в
експлуатацію самовільно побудованого
ОСОБА_2 житлового будинку, її
представник вийшов за межі наданих
йому повноважень. Суд дійшов
помилкового висновку про те, що розміри
самовільно збудованого ОСОБА_2
житлового будинку відповідають
розмірам літньої кухні на місці якої
він був побудований, оскільки розмір
раніше збудованої кухні становив 7,26х7,02
м., а побудованого будинку - 16,11х7.1 м.,
така забудова двору значно погіршила
станове співвласників
будинковолодіння, так як на 80 % обмежила
користування двором. Зазначає, що згоди
на будівництво ОСОБА_2 житлового
будинку вона не давала.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просив
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи,
своїми листами просили провести
розгляд справи за їх відсутності, в
зв'язку з чим колегія суддів прийшла до
висновку про можливість слухання
справи у їх відсутність за правилами
ст. 305 ч.2 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, серед іншого,
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
в частині, що перевірялася колегією
суддів, не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 10.06.1999 року, посвідченого
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори та зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 29385,
спадкоємцями майна, яке складається з
61/100 частини жилого будинку площею 74,6
кв.м., зазначений в плані під літ. «А»,
сараю під літ. «К», гаражу під літ. «Г»,
вбиральні під літ. «Е», споруджень, що
знаходиться в АДРЕСА_1, в рівних долях є
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 47, 226-228).

Власником 39/100 частин жилого
будинку по АДРЕСА_1, жилою площею 74,60
кв.м., зазначеного в плані під літ. «А»,
гаражу під літ. «Г», сараю під літ. «К»
вбиральні під літ «Є», № 1-2 споруди,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, виданого 01.07.203 року
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори та зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
за реєстровим № 29385 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 225).

Згідно державного акту на право
власності за земельну ділянку ОСОБА_2 є
співвласником земельної ділянки
площею 61/300 від 0,0900 га. у межах згідно з
планом розташованої на АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками, вказаної земельної
ділянки є ОСОБА_4, якому на праві
спільної часткової власності належить
61/300 частка, ОСОБА_3, якому належить 61/300
частка та ОСОБА_1, якій належить 39/100
частки (т.1 а.с.5 12 на звороті).

Згідно технічного паспорту,
виготовленого 18.01.2007 року Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна та матеріалів
інвентаризаційної справи, ОСОБА_2 у 2006
році побудував житловий будинок під
літерою «Б», розташований по АДРЕСА_1,
загальною площею 192,1 кв.м., житловою
площею 102,6 кв.м.(т.1 а.с. 34-44, т.2 а.с. 1-183).

Згідно довідки про погодження
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію від 05.11.2010 року №016-1337/3,
Виконавчий орган Київської міської
ради (КМДА) погоджує прийняття в
експлуатацію індивідуального
житлового будинку (літ.Б) з мансардою на
АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.106).

Згідно сертифікату відповідності
державним будівельним нормам ,
стандартам та правилам від 25.11.2010 року
реєстраційний № КВ000764, Інспекція
державного архітектурно - будівельного
контролю у м. Києві засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта: двоповерхового з
мансардою приватного житлового
будинку (літ. Б) загальною площею 192,1 кв.
м. у т.ч. житловою площею 102,6 кв. м.,
відповідно до технічного паспорту,
виготовленого Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна станом на 18.01.2007 року
за адресою: АДРЕСА_1 державним
стандартам, будівельним нормам і
правилам ( т. 1 а.с. 33, т. 2 а.с. 184).

Відповідно до ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки майна, що є у спільній частковій
власності. У разі виділу співвласником
в натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень ч.1 ст. 86 ЗК
України земельна ділянка може
знаходитись у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність).

Крім іншого, право спільної часткової
власності на земельну ділянку виникає
при прийнятті спадщини на земельну
ділянку двома або більше особами (п. в
ч.1 ст. 87 ЗК України).

Порядок володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності регулюється ст. 88 ЗК України.
Відповідно до її положень володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Договір про спільну часткову
власність на земельну
ділянкуукладається в письмовій формі і
посвідчується нотаріально. 1Учасник
спільної часткової власності має право
вимагати виділення належної йому
частки із складу земельної ділянки як
окремо, так і разом з іншими учасниками,
які вимагають виділення, а у разі
неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Як роз′?яснив Верховний Суд України у
п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" суди мають виходити з того, що у
випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК
України, володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, яка
перебуває в спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, у
разі недосягнення згоди - за рішенням
суду, а при перебуванні ділянки в
спільній сумісній власності (у
подружжя, членів фермерського
господарства, якщо інше не
передбачалось угодою між ними,
співвласників жилого будинку) - за
договором або законом. Учасник
спільної часткової власності має право
вимагати виділення належної йому
частки зі складу земельної ділянки (у
тому числі й разом з іншими учасниками,
які цього вимагають) або виплати рештою
учасників грошової компенсації за цю
частку при неможливості її виділення
та отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру його частки.

Відповідно до п.21 вищезазначеної
Постанови порядок користування
спільною земельною ділянкою, у тому
числі тією, на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, тому
відповідно до ст. 88 ЗК України слід
брати до уваги цю угоду при вирішенні
спорів як між ними самими, так і за
участю осіб, котрі пізніше придбали
відповідну частку в спільній власності
на землю або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі. Суд може не визнати угоду про
порядок користування земельною
ділянкою, коли дійде висновку, що угода
явно ущемляє законні права когось зі
співвласників, позбавляє його
можливості належно користуватися
своєю частиною будинку, фактично
виключає його з числа користувачів
спільної земельної ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи з цих положень правовий режим
спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частково власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток, співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Таким чином, право співвласника, який
заявив вимоги про виділ частки не є
абсолютним і не може бути реалізовано
за рахунок звуження прав інших
співвласників.

Можливість виділу в натурі 61/300 часток
ОСОБА_2 у праві спільної часткової
власності на земельну ділянку з
визнанням за ним права власності на
ділянку розміром 0,0183 га позивач
обґрунтовував висновком проведеної по
справі комплексної судової
будівельно-технічної експертизи №
58/54-13, згідно якого експертом
запропоновано два можливі варіанти
виділу в натурі як окремої садиби
земельної ділянки виключно з
урахуванням побудованого позивачем
будинку, який згідно з технічним
паспортом, виготовленим КМБТІ станом
на 18.01.2007 року значиться під літерою "Б"
по АДРЕСА_1.

Згідно зазначеного висновку межі
поділу земельної ділянки між її
співвласниками у двох запропонованих
варіантах визначені таким чином, що
ОСОБА_2 виділяється земельна ділянка
площею 0,1188 га з урахуванням
побудованого будинку загальною площею
192,1 кв.м.

По першому варіанту, з яким погодився
суд, пропонується виділення йому
земельної ділянки (а.с.14 том 2), за яким
іншим співвласникам ділянки для
проходу до земельної ділянки площею
0,0717 га, яка залишається у спільній
частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 виділено прохід шириною 1,54 м.
довжиною 18,38 м. вздовж будинку № Б.

По другому варіанту виділу частки (а.с.
15 том 2) для проходу до земельної
ділянки, яка залишається у спільній
частковій власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 пропонується встановити на їх
користь земельний сервітут площею 0,0017
га на земельній ділянці, що виділяється
ОСОБА_2 При цьому можливий прохід має
ширину 4,69 м і звужується до 1,07 м.

Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов′?язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими ст. 212 ЦПК
України, а саме - жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Вирішуючи спір лише на підставі
висновку комплексної судової
будівельно-технічної експертизи, суд
не звернув уваги, що зазначений
висновок зроблений виключно з
урахуванням інтересів позивача за
основним позовом, які він
обґрунтовував тим, що користується
побудованим будинком під літерою «Б»,
та без урахування інтересів інших
співвласників, зокрема ОСОБА_1, яка є
власником значно більшої частки
спірної земельної ділянки, та
розташованого на ній домоволодіння,
однак за результатами виділу ОСОБА_2
частки ділянки фактично позбавляється
можливості нормального користування
земельною ділянкою, під′?їзду, тощо до
належної їй частини домоволодіння.

В зазначеному висновку експертом
фактично не дано відповіді на
поставлені в ухвалі суду про
призначення експертизи питання чи
будуть за таких варіантів поділу
земельної ділянки забезпечені
достатній та необхідний (обумовлений
будівельними та іншими нормами) доступ
до обох земельних ділянок їх власників
(користувачів), а також транспортних
засобів аварійної, протипожежної
служб, швидкої медичної допомоги тощо.

На зазначене питання експертом дана
відповідь, що за запропонованих
варіантів поділу до присадибної
земельної ділянки існує вулична
мережа, що достатньо забезпечує до неї
проїзд транспортних засобів аварійної,
протипожежної служб, швидкої медичної
допомоги тощо.

Відповідно до п. 3.22 Державних
будівельних норм України
«Містобудування. Планування та
забудова міських і селищних поселень»
360-92 ** у районах садибної забудови при
потребі, крім вуличної мережі (розділ 7),
слід формувати мережу
внутрішньоквартальних проїздів.
Ширина їхньої проїжджої частини з
однією смугою руху приймається 3,5 м, з
двома - 5,5 м. На односмугових проїздах
передбачаються роз'їзди (п. 3.11). Довжина
тупикових проїздів повинна бути не
більше 150 м. Проїжджа частина тупикових
проїздів повинна закінчуватися
кільцевими об'їздами радіусом по осі
проїзду не менше 10 м або майданчиками
для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна.
До житлових і громадських будинків
слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м
на відстані не ближче 5 м від стін,
придатні для проїзду пожежних машин.

Суд, пославшись на відповідь експерта,
жодним чином не звернув уваги на
вищезазначені норми, не врахував того,
що в результаті задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 він набуває права
власності на земельну ділянку як
окрему присадибну, а інша присадибна
земельна ділянка, що залишається у
спільній частковій власності ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з окремими житловим
будинком обов'язково має бути
забезпечена проїздом до нього. За двома
запропонованими експертом варіантами
виділення в натурі земельної ділянки
до іншої садиби запропоновано
виділення проходів шириною 1.54 м.
довжиною 18,38 кв.м. (варіант 1) та шириною
4,69 м із звуженням до 1,07 м. з
встановленням сервітуту (варіант 2),
тобто в результаті такого втрачається
можливість будь-якого під′?їзду до
ділянки та розташованого на ній
окремого домоволодіння, в т.ч. і засобів
аварійної, протипожежної служб,
швидкої медичної допомоги тощо та
нормальної можливості їх використання.

У зв′?язку з вищевикладеним колегія
суддів не погоджується з висновками
суду щодо наявності правових підстав
для виділення в натурі 61/300 часток
ОСОБА_2 у праві спільної часткової
власності на земельну ділянку, та, у
зв′?язку з чим у межах, визначених
варіантом № 1 висновку комплексної
судової будівельно-технічної та
земельно-технічної експертизи,
визнання за останнім права приватної
власності на земельну ділянку, на якій
розміщений будинок, що значиться під
літерою «Б» з визнанням за іншими
співвласниками запропонованих згідно
висновку експертизи часток у праві
спільної часткової власності на
земельну ділянку, що залишилася після
виділення її частки в натурі ОСОБА_2

Крім того, вирішуючи спір виключно з
урахуванням побудованого на земельній
ділянці ОСОБА_2 будинку площею 192,1 кв.м.,
суд виходив з наявності правових
підстав для визнання за ОСОБА_2 права
власності на зазначений будинок в
судовому порядку.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331
ЦК України).

Визнання права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати
документа, який засвідчує право
власності (ст. 392 ЦК України) можливе,
якщо у інших осіб виникають сумніви
щодо належності позивачу цього майна,
коли створюється неможливість
реалізації позивачем свого права
власності через наявність таких
сумнівів чи внаслідок втрати
правовстановлюючих документів. Тому
спосіб захисту права, обраний
позивачем у відповідності до ст. 392 ЦК
України щодо визнання права власності
на майно поза встановленим законом
порядком щодо його реєстрації, не може
бути застосований.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1, літ. «Б» з
урахуванням положень ст. 392 ЦК України,
суд першої інстанції не звернув уваги,
що з цих підстав не можна набути право
власності на новостворену річ.

Апеляційна скарга таких доводів не
мітить, однак у відповідності до вимог
ст. 303 ч.3 ЦПК України апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Оскільки відсутні підстави для
визнання за ОСОБА_2 права власності на
окреме ціле домоволодіння, що
значиться під літерою «Б», а
застосування положень ст. 364 ЦК України
щодо права співвласника на виділ у
натурі частки майна у спільній
частковій власності можливе лише щодо
майна, яке перебуває у такій власності,
не може бути виділено в натурі як
частка у праві спільній сумісній
власності майно, яке у такій власності
ніколи не перебувало (будинок «Б»), і,
відповідно, немає підстав для
припинення частки ОСОБА_2 у праві
спільної часткової власності на
домоволодіння під літерою «А» з
прибудовами та зміни часток інших
співвласників у праві спільної
часткової власності на зазначене
домоволодіння.

Враховуючи, що ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_2 суд порушив
вимоги норм матеріального і
процесуального права, дійшов
висновків, які не відповідають
обставинам справи, колегія суддів,
керуючись п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
скасовує рішення суду в цій частині та
ухвалює нове рішення про відмову
позивачу за основним позовом у
задоволенні його позовних вимог,
частково задовольняючи апеляційну
скаргу ОСОБА_1

При цьому колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_1 щодо зміни часток
співвласників у праві спільної
часткової власності на домоволодіння
по АДРЕСА_1 згідно запропонованого нею
варіанту, оскільки вона з відповідним
позовом до суду не зверталася, таких
вимог не доводила, а відповідно до ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1
в апеляційному порядку не
оскаржувалося, і відповідно до
положень ст. 303 ЦПК України колегією
суддів не перевірялося.

Оскільки рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2
колегією суддів скасовується з
ухваленням нового про відмову у їх
задоволенні, на підставі ч.5 ст. 88 ЦПК
України підлягає скасуванню і рішення
в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 14128 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнитичастково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 30 квітня 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання права власності, виділ частки
в натурі із спільного майна та
стягнення судових витрат скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні таких позовних
вимог.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий-суддя:

Судді:

Справа № 760/5477/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7781/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.