РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13091/13-ц

пр. № 2/759/315/14

11 червня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі

головуючого судді
Кириленко Т.В.

при секретарі
Вольф Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ті особи
Відділ державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві, Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
звільнення майна з-під арешту, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просить звільнити з-під арешту
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Volkswagen
Passat, 2006р. випуску, колір сірий,
державний номер НОМЕР_1, свідоцтво
НОМЕР_2, накладеного постановою відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві № 38487462 від 18.06.2013р. та
постановою відділу державної
виконавчої служби Солом'янського РУЮ у
м. Києві ВП 11852835 від 16.03.2009р.,
посилаючись на те, що вона перебувала в
шлюбі з ОСОБА_2 з 30.11.2001р. і дане майно є
їх спільною сумісною власністю.

Протягом розгляду справи позивачка
уточнила свої позовні вимоги і просить
звільнити з-під арешту ? частину
квартири АДРЕСА_1, що належить їй
згідно свідоцтва про право власності
від 24.12.2003р. та автомобіль Volkswagen Passat,
2006р. випуску, колір сірий, державний
номер НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2, який є
спільною сумісною власністю подружжя і
частка кожного з подружжя не виділена.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, надав заяву про визнання
позову та про розгляд справи у його
відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову заперечує, посилаючись на те, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не
порушували прав позивачки, а тому не
повинні відповідати за даним позовом.

Представник Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві проти
позову заперечує, посилаючись на те, що
постановою від 18.06.2013р. відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві № 38487462 від 18.06.2013р. арешт
накладався лише на майно боржника
ОСОБА_2, а не на майно позивачки ОСОБА_1

Відповідач ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві в судове засідання не з'явився
повторно, про день та час слухання
справи повідомлений належним чином, а
тому суд вважає можливим слухати
справу у відсутність його
представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на
підставі рішення від 21.07.2010р.
Солом'янським районним судом м. Києва
27.08.2010р. видано виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_2 та ін. солідарно на
користь ОСОБА_3 боргу за договором
позики в розмірі 7 640 500грн. /ас 22-23/.

18.06.2013р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві при примусовому виконанні
вищезазначеного виконавчого листа
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_2 /ас 18/.

Крім того, постановою про відкриття
виконавчого провадження від 16.03.2009р.
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції у м. Києві накладено арешт на
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль
легковий Volkswagen Passat, 2006р. випуску, колір
сірий, державний номер НОМЕР_1,
свідоцтво НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2
/ас 20/.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності від 24.12.2003р., квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних
частинах /ас 26/.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості.

На підставі статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод в здійсненні ним
права користування і розпорядження
своїм майном.

Згідно ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього

арешту.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження», вимоги
осіб щодо належності їм, а не боржнику
майна, на яке накладено арешт,
вирішуються шляхом пред'явлення ними
позову до боржника та особи, в
інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на майно і
звільнення його з-під арешту.

Оскільки ? частина квартири АДРЕСА_1, на
яку накладено арешт постановою
відділу державної виконавчої служби
Солом'янського РУЮ у м. Києві ВП 11852835
від 16.03.2009р., належить позивачці ОСОБА_1,
а не боржникові ОСОБА_2, вона підлягає
звільненню з-під арешту.

Як видно з копії паспорта та свідоцтва
про розірвання шлюбу, позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 30.11.2001р. по
6.05.2008р. /ас 14-16/.

Під час шлюбу сторонами придбано майно,
а саме: автомобіль Volkswagen Passat, 2006р.
випуску, колір сірий, державний номер
НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2 вартістю 194
556,30грн., який на підставі договору
купівлі-продажу від 13.04.2006р.
зареєстрований на ОСОБА_2 /ас 27-42/.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
Кодексом. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦПК
України, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦПК України) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

При цьому у разі, коли жоден із подружжя
не вчинив таких дій, а неподільні речі
не можуть бути реально поділені між
ними відповідно до їх часток, суд
визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності (п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня
2007р. № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
майна подружжя»).

Відповідно до пункту 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
виключення майна з опису» в тих
випадках, коли предметом позову є
частка в спільній сумісній власності
на неподільну річ, на яку звертається
конфіскація або стягнення на користь
організації, питання виключення цієї
речі з опису (при відсутності іншого
спільного майна) вирішується
відповідно до положень цивільного
законодавства про спільну власність.
При цьому суд з урахуванням конкретних
обставин справи може виключити річ з
акту опису і стягнути з позивача в
доход держави чи на користь
організації грошову компенсацію за
частку, що припадає боржнику, або
залишити річ в опису, зобов'язавши
відповідну державну податкову
інспекцію або організацію виплатити
позивачу відповідну частину її
вартості.

Оскільки автомобіль є неподільною
річчю і не може бути реально поділеним
між подружжям, позивачка не
визначилась ні при пред'явленні цього
позову, ні під час розгляду справи
судом щодо варіантів поділу автомобіля
Volkswagen Passat, 2006р. випуску, колір сірий,
державний номер НОМЕР_1, свідоцтво
НОМЕР_2 чи шляхом отримання його у
власність зі сплатою компенсації або
отримання компенсації вартості ?
частини автомобіля з залишенням
автомобіля у власності ОСОБА_2, тобто
під арештом, а тому суд вважає
необхідним в порядку поділу майна
подружжя визнати за позивачкою ОСОБА_1
право власності на ? частину
автомобіля зі звільненням цієї
частини автомобіля з-під арешту,
накладеного постановою відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві № 38487462 від 18.06.2013р. та
постановою відділу державної
виконавчої служби Солом'янського РУЮ у
м. Києві ВП 11852835 від 16.03.2009р., на підставі
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 60, 70, 71 СК
України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК
України, ст. ст. 5, 6, 8, 10, 11, 60, 74, 208, 209, 212 -
215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину автомобіля Volkswagen Passat, 2006р.
випуску, колір сірий, державний номер
НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2.

Звільнити з-під арешту ? частину
автомобіля Volkswagen Passat, 2006р. випуску,
колір сірий, державний номер НОМЕР_1,
свідоцтво НОМЕР_2, накладеного
постановою відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві № 38487462
від 18.06.2013р. та постановою відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського РУЮ у м. Києві ВП 11852835
від 16.03.2009р.

Звільнити з-під арешту ? частину
квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1
на підставі свідоцтва про право
власності від 24 грудня 2003р.,
накладеного постановою відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського РУЮ у м. Києві ВП 11852835
від 16.03.2009р.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя