Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2922/14-ц
Провадження №: 2/332/844/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 червня 2014 р.

Заводський районний суд м.Запоріжжя в
складі

судді: Марченко Н.В.

при секретарі: Фурдак В. И.

Розглянувши відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжя цивільну
справу за

позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький
завод феросплавів» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої внаслідок
професійного захворювання.

УСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
стягнення моральної шкоди спричиненої
внаслідок професійного захворювання в
якому вказав , що він, перебував у
трудових відносинах з відповідачем з
1987 року, за професією - плавильником.

Внаслідок довготривалої роботи на
загальний стаж роботи становить 27 роки
та 8 місяців, в умовах впливу шкідливих
факторів - 24 роки та 6 місяці. За час
роботи в позивача розвинулась
хронічна хвороба легенів. Це
підтверджується актом розслідування
причин виникнення хронічного
професіонального захворювання (форма
П-4) від 30.01,2013.

Згідно з цим Актом в результаті праці
на підприємстві позивач піддавався
впливу шкідливих та шкідливих
виробничих факторів.

Відповідно до виписки-епікризу із
медичної карти № 2297 та 4957 КУ «ЗОКЛ»,
основний діагноз позивачу було
встановлено такий: хронічне
обструктивне захворювання легень
(ХОЗЛ) першої-другої стадії
(токсикоз-пиловий бронхіт
першої-другої ст., емфізема легень
першої-другої ст.), загострення
середнього ступеня важкості, ЛН
другого ступеня. Захворювання
професійне.

На підставі вище наведеного,
відповідною комісією було проведено
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання,
результатом якого стало складення
відповідного акту по формі «П-4» від 30
січня 2013 року.

Відповідно до змісту даного акту (п. 16
акту), професійне захворювання виникло
за умов тривалого стажу роботи в умовах
впливу шкідливих виробничих факторів
на ПАТ "ЗФЗ".

Причиною виникнення професійного
захворювання було визнано (п. 17 акту):
Наявність у повітрі робочої зони
горновому феросплавних печей ПАТ
"ЗФЗ" -концентрацій марганцю оксидів
0,98 - 20,26мг/м3, кремнію діоксиду 1,77 -
5,88мг/м3, пил сілікатостримуюча 2,44 - 12,19м3.

За результатами висновку обстеження
Медико-соціальної експертної комісії
№005341 від 11.02.2013 року у результаті
професійного захворювання, пов'язаного
з виробництвом позивачу було,
встановлено третю групу інвалідності з
30 % втрати професійної працездатності.
Позивач отримав не тільки
протипоказання про умови та характер
праці, МСЄК позивачу була встановлена
потреба у додаткових видах допомоги:
амбулаторне лікування, стаціонарне
лікування за рецептами лікаря
невропатолога, санітарно-курортне
лікування у санаторіях із захворювання
органів нервової системи. Копія
відповідної довідки МСЕК додається.

Причиною інвалідності було визнано
професійне захворювання, що зазначено
у довідці до акта огляду МСЕК серія 10
ААБ № 496108 від 11.02.2013.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за
потерпілим право на відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків. Своє
професійне захворювання позивач
отримав саме під час виконання
покладених на нього трудових
обов'язків.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України,
відшкодування шкоди власником, або
уповноваженим ним органом, моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. За змістом
ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, також передбачає
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я та у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

До отримання професійного
захворювання позивач був здоровою та
працездатною людиною. Для організації
побутового життя йому необхідна
допомога близьких. Внаслідок
професійного захворювання позивач
змушений тривалий час знаходитись на
лікарняному, проходити чисельні
медичні огляди та обстеження,
відновлювальні процедури. Позивач
регулярно знаходиться на
стаціонарному лікуванні: з 05.12.2011 р. по
14.12.2011 р.; з 25.05.2012 р. по 07.06.2012 р.; з 14.12.2012 р.
по 24.12.2012 р.; з 16.01.2013 р. по 25.01.2013 р. , що
підтверджується копіями виписок з
історії хвороб. Перебуваючи на
лікуванні позивач не може вести
повноцінний спосіб життя, самостійно
виконувати свої суто особисті
санітарно-гігієнічні дії, відчуває
фізичні страждання, фізичну біль,
обґрунтовану наслідками
довготривалого впливу хімічних
речовин. У зв'язку з професійним
захворюванням були порушені нормальні
життєві зв'язки позивача і позивач був
позбавлений можливості реалізовувати
свої звички та бажання, в нього
постійно виникають складнощі у зв'язку
загальною слабкістю, втомою, сильним
болем у суглобах.

В судовому засіданні представник
позивача, підтримав заявлені вимоги ,
суду пояснив, що позивач отримав на
підприємстві важке професійне
захворювання, процес якого є
незворотнім, факт його професійного
захворювання підтверджений та позивач
визнаний інвалідом. У зв*язку з
невиліковною хворобою , він постійно
зазнає фізичного болю та потребує
постійного лікування, не може вести той
спосіб життя , який мав би мати аби не
професійне захворювання. Якість його
життя значно погіршилась, були
порушені нормальні життєві зв*язки. Він
розуміє , що відновлення його здоров*я
вже не можливе і тому знаходиться в
стані депресії.

Представник відповідача заперечувала
проти позовних вимог, зазначивши, що у
відповідності до вимог діючого
законодавства (ст.29 КзпП України )
позивач був повідомлений
підприємством про умови праці, про
наявність важких та шкідливих
виробничих факторів. Будучи обізнаним
про негативні наслідки впливу
шкідливих факторів праці на власне
здоров'я, позивач самостійно
продовжував виконувати роботу в таких
умовах довгий час, тим самим, з власної
ініціативи допускав погіршення свого
здоров'я, крім того однією з причин
професійного захворювання було
невикористання позивачем засобів
індивідуального захисту при їх
наявності.

Заслухавши у засіданні позицію сторін,
вивчивши та проаналізувавши матеріали
справи суд приходить до висновку про
часткове задоволення позову з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював
на різних посадах на підприємстві
відповідача з 1987 року по 2012 рік, остання
посада - горновий феросплавної печі.
Під час роботи на підприємстві він
отримав професійне захворювання.
Відповідно до змісту акту
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
(п. 16 акту), професійне захворювання
виникло за умов тривалого стажу роботи
в умовах впливу шкідливих виробничих
факторів на ПАТ "ЗФЗ", а також у зв*язку з
невикористанням позивачем засобів
індивідуального захисту .

Причиною виникнення професійного
захворювання було визнано (п. 17 акту):
Наявність у повітрі робочої зони
горновому феросплавних печей ПАТ
"ЗФЗ" -концентрацій марганцю оксидів
0,98 - 20,26мг/м3, кремнію діоксиду 1,77 -
5,88мг/м3, пил сілікатостримуюча 2,44 - 12,19м3.

За результатами висновку обстеження
Медико-соціальної експертної комісії
№005341 від 11.02.2013 року у результаті
професійного захворювання, пов'язаного
з виробництвом позивачу було,
встановлено третю групу інвалідності з
30 % втрати професійної працездатності.
Позивач отримав не тільки
протипоказання про умови та характер
праці, МСЄК позивачу була встановлена
потреба у додаткових видах допомоги:
амбулаторне лікування, стаціонарне
лікування за рецептами лікаря
невропатолога, санітарно-курортне
лікування у санаторіях із захворювання
органів нервової системи. Копія
відповідної довідки МСЕК додається.

Причиною інвалідності було визнано
професійне захворювання, що зазначено
у довідці до акта огляду МСЕК серія 10
ААБ № 496108 від 11.02.2013.

Статтею 173 Кодексу законів про працю
України закріплено за потерпілим право
на відшкодування шкоди, заподіяної
каліцтвом, або іншим ушкодженням
здоров*я , пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків. Відповідно до ст.
237-1 КЗпП України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК
України, також передбачає право особи
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає. зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнана у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я та у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

До встановлення професійного
захворювання позивач був здоровою та
працездатною людиною. На сьогодні, він
істотно відчуває загальну слабкість,
швидку втому, задишку при незначному
фізичному навантаженні, страждає
частим сухим кашлем, іноді - з
відділенням невеликої кількості
мокроти. Постійно відчуває важкість та
болі у грудній клітці. Внаслідок цього
захворювання позивач змушений
тривалий час знаходитись на
лікарняному, проходити відновлювальні
процедури. Перебуваючи на лікуванні
позивач не може вести повноцінний
спосіб життя, самостійно виконувати
свої суто особисті
санітарно-гігієнічні дії, відчуває
фізичні страждання, фізичну біль,
обґрунтовану наслідками
довготривалого впливу хімічних
речовин. У зв'язку з професійним
захворюванням були порушені його
нормальні життєві зв'язки, він був
позбавлений можливості реалізовувати
свої звички та бажання, в нього
постійно виникають складнощі у зв'язку
загальною слабістю, втомою, сильним
болем у суглобах. Всі ці фактори
позначились на здоровому сні позивача,
за останні роки він погано спить у
зв'язку з частим загостренням болю.

Професійне захворювання позначилося
не тільки на здоров'ї позивача, а також
і на його психіці. Позивач постійно
відчуває страждання, психологічний
дискомфорт, порушена душевна
рівновага, виражена у почуттях розпачу,
тривоги, дратівливості, у почуттях
страху, поганому сні на фоні сильних
переживань. Все це постійно і негативно
позначається на душевному стані
позивача. Позивач знаходиться в
пригніченому стані через те, що
можливості повного відновлення
здоров'я не має.

Усі ці фактори викликають негативні
емоції й переживання. Порушено
нормальні життєві зв'язки позивача,
йому доводиться докладати додаткових
зусиль для організації свого життя.

Згідно до ч.4 ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини 1 та 2 ст. 153 КЗпП
України на всіх підприємствах, в
установах, організаціях створюються
безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Виходячи з положень ст.ст. 153, 158 КЗпП
України обов'язок по забезпеченню
безпечних і нешкідливих умов праці, у
тому числі, обов'язок вживати заходи
щодо полегшення і оздоровлення умов
праці працівників шляхом впровадження
прогресивних технологій, досягнень
науки і техніки, засобів механізації та
автоматизації виробництва, вимог
ергономіки, позитивного досвіду з
охорони праці, зниження та усунення
запиленості та загазованості повітря у
виробничих приміщеннях, зниження
інтенсивності шуму, вібрації,
випромінювань тощо, покладено на
роботодавця.

Враховуючи зазначені положення
основного Закону України підприємство
мало створити потерпілому як і іншим
працівникам належні небезпечні умови
праці, за яких факт настання
професійного захворювання або іншого
пошкодження здоров'я були неможливими.

Відповідно до ст. 1168 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, може бути відшкодована
одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.

Доводи відповідача щодо відсутності
його вини у заподіяні моральної шкоди
відповідачу, необґрунтовані та
спростовані актом по формі П-4 про
встановлення професійного
захворювання у зв'язку з роботою у
шкідливих умовах праці.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25
травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Однак, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп.
"е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які потягли
втрату працездатності" у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам та членам їхніх
сімей.

Крім того, із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до
положень Закону України від 23
лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до
суду Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачено
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України
відшкодовувати потерпілому моральну
шкоду, то таку шкоду позивачу, законні
права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець, згідно з
правилами ст. 237-1 КЗпП України.

За таких обставин, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, й беручи до уваги
конкретні обставини по справі,
характер отриманих позивачем
захворювань, а також наявність
частково його провини у виникненні
професійного захворювання і пов'язані
з ними фізичні і моральні страждання
позивача, істотність вимушених змін у
його життєвих стосунках, і наслідків,
що наступили, вважає, що вимоги
позивача про відшкодування моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню у розмірі 8 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Запорізький завод
феросплавів» на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в сумі 8000 грн.

Стягнути з ПАТ «Запорізький завод
феросплавів» судовий збір на користь
держави в сумі 243,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя:
Н.В.Марченко