Ухвала іменем україни 03 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В. суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013
року та рішення апеляційного суду
Одеської області від 24 березня 2014 року
та касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Одеської області від
24 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20
вересня 2006 року ОСОБА_4 уклала з ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитний договір б/н,
отримала кредит у розмірі 5 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Банк повністю та в
строки виконав зобов'язання за даним
договором перед відповідачем, видав
йому зазначені грошові кошти. Однак
ОСОБА_4 свої зобов'язання за умовами
кредитного договору не виконала. У
зв'язку з зазначеними порушеннями
станом на 31 січня 2013 року
заборгованість перед позивачем за
кредитним договором б/н від 20 вересня
2006 року становила 34 546 грн 01 коп., у томі
числі: заборгованість за кредитом - 7 982
грн 29 коп.; заборгованість за
відсотками за користування кредитом - 24
442 грн 48 коп.; штраф (фіксована частина) -
500 грн; штраф (процентна складова) - 1 621
грн 24 коп. До теперішнього часу
відповідач не виконує свої обов'язки
щодо погашення боргу та продовжує
користуватися отриманими кредитними
коштами. На підставі наведеного ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило суд стягнути на
його користь зазначену заборгованість
з ОСОБА_4 та судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № б/н від 20 вересня
2006 року в сумі 34 546 грн 01 коп., у тому
числі: заборгованість за кредитом - 7 982
грн 29 коп.; заборгованість за
відсотками за користування кредитом - 24
442 грн 48 коп.; штраф (фіксована частина) -
500 грн; штраф (процентна складова) - 1 621
грн 24 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 24 березня 2014 року заочне
рішення районного суду скасовано в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» штрафу (фіксована
частина) в розмірі 500 грн, штрафу
(процентна складова) в розмірі 1 621 грн 24
коп.

Ухвалено нове рішення в цій частині,
яким відмовлено в задоволенні цих
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

В іншій частині рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовити,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення районного суду,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга ОСОБА_4 та касаційна
скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення судів першої та
апеляційної інстанцій не відповідають.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
керуючись положеннями ст. ст. 625, 1049, 1050,
1054 ЦК України, виходив із того, що
відповідач належним чином не виконує
зобов'язання, передбачені укладеним в
установленому законом порядку
кредитним договором.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції в частині стягнення за
кредитним договором штрафу (фіксована
частина) та штрафу (процентна складова)
та ухваливши в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
виходив із того, що таке стягнення
суперечить ч. 2 ст. 549 ЦК
України та не передбачено чинним
законодавством.

Проте з такими
висновками судів повністю погодитись
не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 20 вересня 2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір б/н, за яким остання
отримала кредит у розмірі 5 000 грн зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом та
з кінцевим терміном повернення коштів,
що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з Умовами та
правилами надання банківських послуг
складає між ним та банком договір (а. с.
12).

Оскільки ОСОБА_4 умови договору
належним чином не виконувала, станом на
31 січня 2013 року утворилась
заборгованість у загальному розмірі 34
546 грн 01 коп., яка складається з: 7 982 грн 29
коп. заборгованості за кредитом; 24 442
грн 48 коп. заборгованості за процентами
за користування кредитом, а також
штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг: 500
грн штраф (фіксована частина), 1 621 грн
24 коп. штраф (процентна складова).

Частиною першою статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг
передбачено, що при порушенні клієнтом
строків платежів за будь-яким із
грошових зобов'язань, передбаченим цим
договором, більше ніж за 120 днів, клієнт
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн + 5 % від суми позову (а. с.
16).

Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З наданого банком розрахунку
заборгованості за договором б/н від 20
вересня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4, вбачається, що
остання прострочила сплату платежів за
вказаним договором більш ніж на 120 днів,
у зв'язку з чим настає відповідальність
за неналежне виконання договору,
передбачена п. 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг, які із Заявою
складають договір.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, ухвалив передчасне рішення
про відмову у задоволенні позову в
частині стягнення штрафів.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
оскарження рішення.

Не можна погодитись із рішенням суду
першої інстанції, оскільки воно
ухвалене без з'ясування всіх обставин у
справі та без належного дослідження
доказів, зокрема кредитного договору.

Із розрахунку заборгованості, наданого
до суду першої інстанції (а. с. 5 - 10), а
також зі змісту позовної заяви
вбачається, що банк надав
відповідачеві кредит у розмірі 5 тис.
грн зі сплатою 36 % річних, разом з тим
суд не звернув уваги, що це не
підтверджено належними та допустимими
доказами у справі, оскільки в заяві та
Умовах і правилах надання банківських
послуг відсутнє посилання на процентну
ставку у розмірі 36 % річних. Крім того,
судом не з'ясовано, чим передбачено
нарахування простроченої
заборгованості за подвійною ставкою у
розмірі 72 % та чи є такі розрахунки
правильними.

Крім того, апеляційний суд не звернув
уваги, що з наданих суду розрахунків
заборгованості за кредитним договором
від 20 вересня 2006 року б/н взагалі не
вбачається, за якою процентною ставкою
відбувалось нарахування відсотків та
заборгованості (а. с. 90 -100).

Слід також звернути увагу суду на те, що
кредитний договір між сторонами було
укладено у вересні 2006 року, а з позовом
про стягнення заборгованості банк
звернувся лише у березні 2013 року.

Кредитору заборонено вимагати
повернення споживчого кредиту, термін
давності якого минув, лише у тому
випадку, якщо сторона при розгляді
справи заявила клопотання про
застосування строку позовної давності
згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК
України. За законом позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Однак, ухваливши заочне
рішення у справі, суд першої інстанції
фактично позбавив відповідача його
процесуального права заявити
відповідне клопотання.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення
місцевого суду та рішення апеляційного
суду підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 25 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
24 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська Судді: В.С.
Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана О.В.
Умнова