АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2546/2014
Головуючий в І інстанції: Заболотний
Доповідач: Вейтас І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 19 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас
І.В.Суддів:Цуканової І.В. Склярської
І.В.при секретарі:Благовещенській О.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Нетком» на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 17 липня 2014
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Нетком» до ОСОБА_5 про визнання
договору фіктивним, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В квітні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Нетком»
звернулось до суду з вказаним позовом,
зазначаючи, що 08.04.2010 року між ОСОБА_5 та
товариством було укладено договір
позики.

За умовами даного договору позичальник
ТОВ «Фірма «Нетком» до підписання
цього договору одержало у позикодавця,
гроші в якості позики на загальну суму
589 248 грн. та зобов'язався повернути їх
не пізніше 10.04.2011 року.

Проте відповідно до аудиторського
висновку, грошові кошти не були
отримані позивачем, тобто сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
договору позики. На підставі
викладеного просив суд визнати договір
позики, укладений 08.04.2014 року між ОСОБА_5
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Нетком»
фіктивним з підстав, передбачених ст. 234
ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 17 липня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Нетком» за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Нетком», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник відповідача,
посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги, просить її
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що укладена сторонами письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошових коштів позичальнику,
а не надходження коштів до каси
товариства, само по собі не змінює
обсяг прав та відповідальності сторін
за укладеним договором позики. Колегія
суддів вважає такий висновок суду
правильним, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України ві 06 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору
недійсним у зв'язку з його фіктивністю
має свої особливості, а саме: у
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи його,
знають заздалегідь, що він не буде
виконаний. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що учасники правочину не мали
наміру створити правові наслідки на
момент вчинення правочину, тобто тягар
доказування фіктивності правочину
покладається на позивача.

При цьому судам необхідно оцінювати
докази та враховувати те, чи
обговорювали сторони істотні умови, чи
здійснювались нотаріальне посвідчення
та державна реєстрація правочину тощо.

Судом встановлено, що 08.04.2010 року між
ОСОБА_5 та ТОВ «Фірма «НЕТКОМ» в особі
директора Ручкова О.В., який діяв на
підставі статуту та протоколу
загальних зборів учасників товариства,
укладено Договір позики (а.с.5).

Згідно з п. 1 зазначеного договору
позичальник (ТОВ «Фірма «НЕТКОМ» в
особі директора Ручкова О.В.) до
підписання цього договору одержав у
позикодавця (ОСОБА_5) гроші, в якості
позики на загальну суму 589 248, 00 грн., що з
урахуванням курсу НБУ гривні до долару
США на день укладення цього договору
складала 74400 доларів США. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
гроші не пізніше 10 квітня 2011 року.
Позика надана безвідсотково.

Згідно п.7 договору сторони підтвердили
дійсність намірів при його укладанні, і
те, що він не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що отримання грошей ТОВ «Фірма
«НЕТКОМ» від ОСОБА_5 має бути
підтверджено платіжним документом,
який свідчить про перерахування коштів
у безготівковому порядку або касовим
ордером про внесення грошових коштів
відповідачем у касу товариства, не
приймаються колегією суддів до уваги,
як такі, що не доводять відсутність
наміру сторін договору створити
правові наслідки на момент вчинення
правочину та не спростовують факт
отримання директором ТОВ «Фірма
«НЕТКОМ» від ОСОБА_5 грошових коштів, як
це зазначено в договорі позики.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачем не надано доказів
передачі коштів (прибуткового касового
ордеру або розписки) не беруться
колегією суддів до уваги, оскільки
судом першої інстанції правильно
встановлено, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошових коштів позичальнику,
а не надходження коштів до каси
товариства, само по собі не змінює
обсяг прав та відповідальності сторін
за укладеним договором позики.

Доводи, на які посилається апелянт були
предметом дослідження судом першої
інстанції та додаткової перевірки та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні і оцінці судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на наведені обставини,
колегія суддів вважає, що підстав для
скасування рішення суду немає,
оскільки воно постановлено правильно,
у відповідності до вимог норм
матеріального та процесуального права,
в межах заявлених вимог, на підставі
наданих доказів, досліджених в
судовому засіданні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Нетком» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 17 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: