інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3056/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді:
Яворського М.А.,

суддів:
Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:
Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 05 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про відшкодування
матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом у
відповідності до норм ст. 1166 Цивільного
кодексу України та просив стягнути з
Білогородської сільради на його
користь майнову шкоду у розмірі 20 000
грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що він, реалізуючи своє право в
порядку ст.118 ЗК України у квітні 2013
року звернувся до Білогородської
сільради Києво-Святошинського районну
із клопотанням та доданими до нього
графічними матеріалами, стосовно права
на отримання безоплатно у власність
земельної ділянки. У відповідь на своє
клопотання він отримав рішення
Білогородської сільради №351/27 від
29.05.2013 р. щодо залишення клопотання без
задоволення. Постановою райсуду дане
рішення скасовано та визнано
протиправними дії сільської ради,
зобов'язано останню вчинити дії. Тож
вважає, що суб'єкт владних повноважень
приймаючи незаконне рішення заподіяв
йому матеріальну шкоду.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
лютого 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення
районного суду як незаконне та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на те, що
суд першої інстанції не правильно
застосував норми матеріального права,
оскільки збитки, які позивач поніс при
відновленні свого порушеного права,
сплативши за надання йому правової
допомоги повинен сплатити відповідач,
так як наніс майнову шкоду своїми
неправомірними діями.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися до
судової зали, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
у квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Білогородської ради
Києво-Святошинського району Київської
області з клопотанням та доданими до
нього графічними матеріалами, стосовно
права на безоплатне отримання у
власність земельної ділянки, у якому
просив визначити та виділити йому
земельну ділянку без її погодження,
орієнтовною площею до 0,25 га в межах с.
Білогородка з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд.

Рішенням двадцять другої сесії шостого
скликання № 351/27 від 29.05.2013 р.
Білогородська сільська рада
Києво-Святошинського району Київської
області звернення позивача про
виділення земельної ділянки у
власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
межах села Білогородка, керуючись ЗУ
«Про місцеве самоврядування в
Україні», звернення залишено без
задоволення.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
27.08.2013 р. визнано протиправними дії
Білогородської сільської ради щодо
прийняття рішення про залишення без
задоволення клопотання ОСОБА_1;
скасовано рішення Білогородської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області № 351/27 від
29.05.2013 р. про залишення без задоволення
вказаного клопотання; зобов'язано
Білогородську сільську раду
Києво-Святошинського району Київської
області винести на засідання чергової
сесії та розглянути подане клопотання
про виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) у межах норм
безоплатної приватизації орієнтовною
площею 0,25 га в межах села Білогородка у
відповідності до норм чинного
законодавства; стягнено з місцевого
бюджету Білогородської сільської ради
Києво- Святошинського району Київської
області на користь ОСОБА_1 витрати по
сплаті судового збору в сумі 34,41 грн. У
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Білогородської сільської
ради витрат на правову допомогу в
розмірі 3000 грн відмовлено, оскільки
позивачем не надано відповідних
розрахунків за надані юридичні
послуги.

Розглядаючи вказаний спір між
позивачем та Білогородською сільською
радою в частині стягнення з
відповідача грошових коштів в розмірі
20000 грн. на відшколдування спричиненої
матеріальної шкоди, суд перешої
інстанції мотивував своє рішення тимЮ
що позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що саме через неправомірні дії
відповідача позивачу було спричинено
матеріальної шкоди в розмірі 20000 грн.,
та між вказаними витраттамиі шкодою є
безпосередній причинний зв*язок, а
також що у вказаних діях є вина
відповдача.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

В силу вимог ст.118 Земельного кодексу
України громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 ЗК України, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється
за замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями
робіт із землеустрою згідно із
законом, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Згідно статті 81 Земельного кодексу
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян проводиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 122 ЗК України сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» вказано, що розглядаючи позови
про відшкодування шкоди, суди повинні
мати на увазі, що шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надано копію договору
№389/-4/13-з про надання юридичних послуг
від 29.04.2013 р. з прилеглими до нього
додатковими угодами та квитанціями за
їх оплату, що в сукупності дійсно
складають суму витрат у розмірі 20 000
грн (а.с.9-15).

Колегія суддів вважає доводи апелянта
про неправомірність дій
Білогородської сільської ради в
чатсині ухвалення не законного рішення
про відмову у задоволенні клопотання
ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки
не достатньою підставою для стягнення
зазначених коштів, які оплачені
позивачем ТОВ "ПГ "ВАРТА" за надання
юридичних послуг, оскільки суд визнав
незаконим процедуру ухвалення
відповідачем зазначеного рішення у
вказаній справі ( рішення сільської
ради було ухвалено без відповідного
мотивувавння), та зобовязав
переглянути вказане клопотання з
дотриманням процедури розгляду заяв.
(а.с.16-17).

Однак, безпосереднього причинного
зв'язку між неправомірними діями
сільської ради та здійсненої ним
оплати на правову допомогу не
вбачається, оскільки не надано жодних
доказів, що правова допомога
здійснювалася саме на вирішення питань
щодо врегулювання обставин реалізації
права на отримання земельної ділянки у
безоплатну власність, а також те, що на
даний час позивач позбавлений
модливості вирішити вказне питання в
порядку визначеному чинним ЗК України
шляхом ухвалення відповідного рішення
Білогоролською сілською радою, яку суд
зобов*язав вирішити дане питання.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Тому, враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає рішення суду
законним та таким, що ухвалене з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального законодавства, отже
апеляційна скарга підлягає відхиленню
у зв'язку із відсутністю доводів для її
скасування, а рішення - залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 81, 116, 122 ЗК України,
ст.1166 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 61, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 05
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
М.А.Яворський

судді:

Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв