Справа № 279/59/14-ц
Провадження № 2/279/497/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27.05.2014 року
Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючого судді Моголівця
І.А.,

з секретарем- Война Ю.С.

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Спільного підприємства
«Щорсівський гранітний кар'єр
Укооппостачмашу» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

27.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
даним позовом, який мотивував тим, що
він з 16.08.2005 року до 22.08.2013 року
перебував у трудових стосунках з
відповідачем, працюючи начальником
автотранспортного цеху. При звільненні
з роботи за ст. 38 КЗпП України,
відповідачем не було проведено
остаточного розрахунку. Станом на
22.08.2013р. заборгованість підприємства з
виплати заробітної плати становить
25399,48 грн. Дана заборгованість існує і
на час звернення до суду, через що
просив стягнути з відповідача ці кошти
в судовому порядку. Крім того, просить
стягнути середній заробіток за період
затримки розрахунку з 23.08.2013 року по
27.12.2013р. в сумі 6048,08 грн. та моральну
шкоду 10 000 гривень.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав і просив його задовольнити з
підстав вказаних у позовній заяві.
Також пояснив, що фактично виконував
обов'язки до 19 жовтня 2013 року так як
власник підприємства до даного дня не
приймав майно, яке було йому ввірено.
Також керівництво підприємства без
причини не надає довідок про
середньоденну заробітну плату.
Моральну шкоду обґрунтовує наявністю
тяжкого захворювання серця, а
невиплата зарплати не дає йому
можливості повноцінно лікуватись. Так
в період листопада грудня він
лікувався на стаціонарі.

Відповідач неодноразово належним
чином повідомлявся про час та місце
розгляду справи, про що свідчать
повідомлення про вручення судових
повісток, які відповідачем отримано за
адресою місцезнаходження що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб, тому суд вважає, що відповідач
повідомлений належним чином та до суду
не з'явився без поважних причин,
причини неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи за його відсутності не
надав.

Керівник підприємства подав суду
заперечення в якому позов не визнав,
вказав, що позивач пропустив строки
стягнення середнього заробітку за
період затримки розрахунку.

Вивчивши письмові матеріали справи у
їх сукупності і давши їм оцінку, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення даного позову, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з 16.08.2005 року до 22.08.2013 року
перебував у трудових стосунках з
відповідачем, працюючи начальником
автотранспортного цеху

При звільненні ОСОБА_1 з роботи за ст. 38
КЗпП України, відповідачем не було
проведено з ним остаточного
розрахунку. Сума заборгованості по
зарплаті, згідно наданої відповідачем
довідки № 58 від 23.08.2013 р., станом на
22.08.2013р. становить 25399,48 грн.

У відповідності до ст.116 КзпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Враховуючи порушення відповідачем
вимог законодавства про оплату праці,
вищевказана сума заборгованості
підлягає стягненню з відповідача в
судовому порядку.

Крім того, у відповідності до статті 117
КЗпП України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно ст.233 КЗпП України, у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення з
працівника належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Позивач звертався до відповідача, а
також судом направлялась ухвала
відповідачу про надання довідки з
середньоденним заробітком, однак
відповідач заяви позивача та ухвалу
суду проігнорував.

Також позивач звертався до органів
прокуратури про надання йому такої
довідки. Однак довідку надано не було.

Крім того, згідно наданих медичних
документів, позивач стаціонарно
лікувався в період з 12.11.13р. по 01.12.13р. та
з 09.12.13р. по 17.12.13р., всього 28 днів, а
10.10.13р. консультувався в Інституті
сердцево-судинної хірургії.

Відповідач не надав спростувань
поясненню позивача, що він фактично
виконував обов'язки і передавав
техніку до 19.10.2013р. Заперечення
відповідача щодо пропуску строку
звернення до суду безпідставні.

Розмір середньоденної заробітної
плати за один робочий день, згідно
даних позивача становить 65,74 грн.
Відповідач спростувань вказаної суми у
поданому запереченні не надав.

Отже, за період з 23.08.2013 р. по час
звернення до суду кількість робочих
днів, з врахуванням вихідних та
неробочих святкових днів, становить 90
днів (в серпні 2012 р - 5 днів, в вересні 2012
р. - 21 день; в жовтні 2013 р.-23 дні, в
листопаді 2013 р. - 21 день; в грудні 2013 р. - 20
днів).

Таким чином, загальний розмір
середнього заробітку за період з
23.08.2013р. по 27.12.2013 року становить 5916,60
грн. (65,74 грн. х 90 днів = 5916,60 грн.).

Відповідно до ст. 237-1 КзпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин - в даному
випадку невиплата належних йому
грошових сум, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і потребує від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган,
незалежно від форм власності, виду
діяльності чи виду галузевої
належності.

З врахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що позивач дійсно зазнав певних
моральних страждань і змушений був
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, непроведення
розрахунку при звільненні
відповідач порушив його конституційні
права, які підлягають захисту.
Зокрема, у цей час позивач перебував на
стаціонарному лікуванні, що
потребувало додаткових матеріальних
витрат, у зв'язку з чим, стягує з
відповідача ще й моральну шкоду у
розмірі 1000 грн.

До того ж, згідно ст. 88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача й
судові витрати.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 15, 60, 88, 197 п.2, 213-218,
224-228 ЦПК України, ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Спільного підприємства
Щорсівський гранітний кар'єр
Укооппостачмашу на користь ОСОБА_1 :

- 25399,48 гривень заборгованості по
заробітній платі;

- 5916,60 грн. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні;

- 1000 (одну тисячу) гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди,

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з Спільного підприємства
Щорсівський гранітний кар'єр
Укоппостачмашу на користь держави
судовий збір у розмірі 243 гривень 60
копійок.

Рішення в частині стягнення
розрахункових коштів в сумі 25399,48 грн.
допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто
Коростенським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача, що може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії, а в разі відмови в
його перегляді-в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем,
а в разі відмови в його перегляді і
відповідачем в апеляційному порядку
через Коростенський міськрайонний суд
в 10-денний строк з дня отримання копії
рішення або ухвали про відмову в
перегляді заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, а в разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо рішення
не було скасовано.

Суддя Коростенського міськрайонного
суду І.А.
Моголівець