інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/3886/14 Доповідач у 2
інстанції Яворський М.А.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді:
Яворського М.А.,

суддів:
Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі:
Бевзюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 02 грудня 2013 року
за заявою ОСОБА_3 у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом у
відповідності до норм ст. 1046 Цивільного
кодексу України та просила стягнути з
відповідачів на його користь суму
заборгованості у розмірі 805044 грн, суму
судового збору та в порядку
забезпечення позову накласти арешт на
все майно відповідачів в межах суми
боргу, оскільки, у зв'язку із
невиконання взятих на себе зобов'язань
у позивача є наявні підстави вважати,
що невжиття заходів забезпечення
позову у справі може призвести до
відчуження відповідачем належного
йому на праві власності майна, що
унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
грудня 2013 року заяву задоволено
частково. Накладено арешт на земельні
ділянки площею 3,7970 га та 0,9211 га з
цільовим призначенням - для ведення
фермерського призначення, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які
належать ОСОБА_2 на підставі
розпорядження Києво-Святошинської РДА
№ 2019 від 18.03.2010 р.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказану ухвалу
районного суду як незаконну та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні заяви про забезпечення
позову, посилаючись на те, що суд першої
інстанції не зазначено жодних
обставин, що підтверджувалися б
належними засобами доказування, що
невжиття засобів забезпечення може
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися до зали
судового засідання, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишенню ухвали
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Задовольняючи клопотання про
забезпечення позову, суд першої
інстанції посилався на те, що при
намірі відчуження відповідачами майна,
що їм належить, виконання рішення суду
може дійсно буде утрудненим чи
неможливим.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені Кодексом заходи
забезпечення позову.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України,
позов забезпечується, зокрема
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб та забороною вчиняти
дії.

В ч. 3 ст.152 ЦПК України зазначено, що
види забезпечення позову мають бути
спів мірними із заявленими вимогами
позивача.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№9 від 22.12.2006 р. передбачено, що суд
(суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
або фізичної особи, яка здійснює таку
діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно державних актів на право
власності на земельну ділянку, виданих
ОСОБА_2 на підставі розпорядження
Києво-Святошинської РДА № 2019 від 18.03.2010
р., належать земельні ділянки площею
3,7970 га та 0,9211 га з цільовим
призначенням - для ведення
фермерського призначення, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, розмір
яких у сукупності, на думку суду,
співмірний вказаному виду
забезпечення позову із заявленими
позовними вимогами у відповідності до
ч.3 ст.152 ЦПК України (а.с.41-42).

Тож виходячи із вищезазначених норм
законодавства, накладення арешту на
вказані земельні ділянки не
перешкоджає у здійсненні
господарської діяльності фізичним
особам - членам фермерського
господарства, так як тягне за собою
лише обмеження права відчуження такого
майна. Таким чином, арешт земельних
ділянок жодним чином не впливає на
можливість ведення фермерського
господарства у звичному темпі.

Виходячи із вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вказані докази у
справі у підтверджують ту обставину, що
невжиття заходів забезпечення позову
може призвести до неможливості
виконання рішення суду, а отже ухвалу
суду слід вважати такою, що
постановлена з дотриманням вимог
процесуального законодавства.

Тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвала залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 151-152, 212, 303-304, 307, 312-315,
317-319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
М.А.Яворський

судді:

Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв