Провадження №4-с/761/135/2014
У Х В А Л А

20 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі
Панченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1,
заінтересовані особи: Старший
державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Петрусенко Ганна
Олександрівна, ОСОБА_3 про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з
вказаною скаргою, просив визнати
неправомірними дії старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві
Петрусенко Ганни Олександрівни та
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 26 березня 2014
року по виконавчому провадженню №31744500;
скасувати постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
26 березня 2014 року по виконавчому
провадженню №31744500, винесену вказаним
виконавцем; зобов'язати старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ у м. Києві
Петрусенко Ганни Олександрівни
відновити виконавче провадження
№31744500.

В обґрунтування вимог
посилається на те, що рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 14
грудня 2011 року, ухваленим в цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя,
зобов'язання виконати умови договору
та відшкодування моральної шкоди, було
зобов'язано ОСОБА_3 виконати умови п.16
шлюбного договору від 5 вересня 2006 року,
укладеного між ним та ОСОБА_1 щодо
обов'язку купити однокімнатну
квартиру; стягнуто з відповідача на
користь позивача судовий збір в сумі 8,50
грн. та 37 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

З метою виконання цього рішення
судом було видано виконавчі листи від 16
березня 2012 року про стягнення коштів на
виконання шлюбного договору.

Виконавче провадження №31744500 було
відкрито постановою державного
виконавця відділу ДВС Шевченківського
РУЮ у місті Києві від 22 березня 2012 року.

Ухвалою Шевченківського
районного суду м. Києва від 1 жовтня 2012
року виконавче провадження №31744500 було
зупинено, у зв'язку з поданням
боржником заяви про виправлення
помилки у виконавчому листі №2-5273/11 від
14 грудня 2011 року щодо зміни місця
проживання боржника. Ухвалою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 28 листопада 2012 року
виправлено помилку у виконавчому
листі. Ухвалою Апеляційного суду міста
Києва від 28 лютого 2013 року ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 листопада 2012 року
скасовано.

Постановою державного виконавця
від 17 червня 2013 року виконавче
провадження було поновлено.

18 квітня 2014 року стягувач отримав
постанову про повернення виконавчого
документа від 26 березня 2014 року згідно
п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче
провадження».

Постанова мотивована тим, що
згідно виконавчого документа боржник
зобов'язаний виконати умови шлюбного
договору від 5 вересня 2006 року,
укладеного між боржником та стягувачем
ОСОБА_1 щодо обов'язку купити
однокімнатну квартиру. Для
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
подальшої державної реєстрації за
стягувачем ОСОБА_1 права приватної
власності необхідні особисті
документи стягувача, що посвідчують
його особу, а саме: нотаріально
посвідчені копії паспорту,
ідентифікаційного номеру. Боржником на
адресу стягувача направлявся лист щодо
надання зазначених документів, однак,
оскільки стягувач ухиляється від
надання запитуваних боржником
документів, ця обставина унеможливлює
вжиття боржником подальших заходів з
належного виконання рішення суду.

Вважає вказану постанову про
повернення виконавчого документа від 26
березня 2014 року незаконною, такою, що не
відповідає дійсним обставинам справи
та вважає, що державний виконавець
проявив неправомірну бездіяльність
при виконанні рішення Апеляційного
суду міста Києва від 14 грудня 2011 року.

Так, в липні 2013 року від боржника
було отримано лист-повідомлення щодо
надання йому копій документів. Однак, в
матеріалах виконавчого провадження
відсутні документи, які б
підтверджували її ухилення від надання
запитуваних боржником документів,
відхилення будь-яких варіантів квартир
із описом району, адреси, можливості
оглянути запропоновані варіанти
квартир, порядку укладення договору
купівлі-продажу квартири та реєстрації
права власності на її користь тощо.
Заявою від 29 липня 2013 року вона
повідомляла державного виконавця про
те, що рішення суду боржником не
виконано. Вона повідомляла державного
виконавця про готовність до прийняття
виконання рішення суду та щодо того, що
вона ніяким чином не ухиляється від
прийняття виконання рішення. Також в
даній заяві було викладено прохання, у
зв'язку із невиконанням боржником
рішення суду, винести постанову про
накладення штрафу на боржника та для
забезпечення реального виконання
рішення суду накласти арешт на майно
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Разом з тим, згідно чинному
законодавству, зокрема п.3 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, п.3 Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 4 серпня 1983
року, який не суперечить законодавству
України, стягувач позбавлений
можливості передати на вимогу боржника
нотаріально посвідчені копії паспорту
та ідентифікаційного номеру. Крім того,
відповідно до закону для виконання
рішення Апеляційного суду міста Києва
від 14 грудня 2011 року необхідна
присутність стягувача, а не
нотаріальні копії документів.

Крім того, підстав для винесення
постанови про повернення їй
виконавчого документа на підставі п.4
ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»
у державного виконавця не було,
оскільки в матеріалах виконавчого
провадження відсутні докази
перешкоджання нею провадженню
виконавчих дій, попередження
державного виконавця про повернення, у
зв'язку з цим, на її адресу не
направлялось.

Вона не запрошувалась державним
виконавцем та не була опитана ним щодо
наявності обставин, визначених ч.1 ст.47
вказаного Закону, акт щодо цього не
складався.

Державний виконавець не скористався
жодним із прав, перелічених ст.11 даного
Закону, не вчинив жодної виконавчої
дії.

В судовому засіданні представник
заявника підтримав скаргу та просив її
задовольнити.

Петрусенко Г.О. до судового засідання
не з'явилася, сповіщена належним чином
про місце та час розгляду справи, про
причини неявки суд не повідомляла.

ОСОБА_3 до судового засідання не
з'явився, сповіщений належним чином про
місце та час розгляду справи, до суду
надійшли заперечення на скаргу.

Суд, вислухавши представника заявника,
дослідивши матеріали справи, приходить
до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у
ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві
перебував виконавчий лист №2-5273,
виданий 16 березня 2012 року, щодо
примусового виконання рішення
Апеляційного суду міста Києва, яким
було зобов'язано ОСОБА_3 виконати умови
п.16 шлюбного договору від 5 вересня 2006
року, укладеного між ним та ОСОБА_1, та
купити останній однокімнатну квартиру.

Постановою старшого державного
виконавця органу державної виконавчої
служби Шевченківського районного
управління юстиції у м. Києві
Петрусенко Г.О. від 26 березня 2014 року
виконавчий лист був повернутий
стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст.47, ст.50
ЗУ «Про виконавче провадження», у
зв'язку з тим, що стягувач ухиляється
від надання запитуваних боржником
документів, що унеможливлює вжиття
боржником подальших заходів з
належного виконання рішення суду.

У відповідності до Закону України «Про
виконавче провадження» N 606-XIV від 21
квітня 1999 року (із змінами та
доповненнями) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Статтею 7 ЗУ «Про державну виконавчу
службу», ч. 1 ст. 6 Закону ЗУ «Про
виконавче провадження» N 606-XIV
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, гарантованих
Конституцією України та законами
України.

Державний виконавець у відповідності
до ч.ч.1, 2, 3 ст. 11 вказаного Закону
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії. У
процесі здійснення виконавчого
провадження має право, зокрема:
проводити перевірку виконання
боржниками рішень, що підлягають
виконанню відповідно до цього Закону;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку; звертатися до органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ, про роз'яснення
змісту документа; викликати фізичних
осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ;
накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;
у разі необхідності залучати до
проведення чи організації виконавчих
дій суб'єктів господарювання, у тому
числі на платній основі, за рахунок
авансового внеску стягувача.

Статтею 17 даного Закону унормовано, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону, зокрема,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи, що
видаються судами.

В матеріалах справи наявна заява
(а.с.10-12), надана ОСОБА_1 на підтвердження
своїх вимог, яка була отримана 29 липня
2013 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві, з якої вбачається, що стягувач
повідомляв державного виконавця
Відділу Петрусенко Г.О. про те, що
станом на 26 липня 2013 року рішення суду
боржником не було виконано. Зазначено
на те, що від боржника не надходило
пропозицій щодо виконання
зобов'язання; разом з тим, вона згодна
до розгляду за їх наявності, або
укладення мирової угоди. При цьому, у
відповідності до ст.57, ч.1 ст.89 ЗУ «Про
виконавче провадження», для
забезпечення реального виконання
рішення суду просила накласти арешт на
майно боржника та оголосити заборону
на його відчуження, а саме: на квартиру
АДРЕСА_1, будинок АДРЕСА_2.

В свою чергу, 17 липня 2013 року ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві було
отримано від боржника ОСОБА_3
повідомлення про стан виконання
рішення суду. Відповідно до нього
боржник повідомляв про те, що
завершується підготовка визначених
чинним законодавством документів,
необхідних для нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
нерухомого майна та подальшої
реєстрації права власності за ОСОБА_1,
як стягувачем у виконавчому
провадженні. Проінформовано
державного виконавця відносно того, що
він звернувся до ОСОБА_1 з проханням про
надання нею для виконання ним рішення
суду документів, передбачених ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
про те, що добровільне виконання
рішення буде продовжено після
отримання запитуваних документів.

31 січня 2014 року ОСОБА_3 були направлені
до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві
пояснення щодо неможливості виконання
рішення суду, мотивовані тим, що ним не
було отримано від стягувача ні
запитуваних документів, ні пропозицій
щодо укладення мирової угоди та її
умов, ні обґрунтованих пояснень від
ОСОБА_1 стосовно причин бездіяльності з
її боку; зазначено на те, що вказані
обставини виключають можливість
вжиття боржником подальших заходів з
належного виконання рішення суду у
відповідності до змісту його
резолютивної частини. За таких
обставин ОСОБА_3 просив державного
виконавця вирішити питання про
повернення виконавчого листа до суду,
який його видав, та винесення постанови
про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 ЗУ
«Про виконавче провадження».

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» повернення
виконавчого документу стягувачу може
мати місце у випадку коли стягувач
перешкоджає провадженню виконавчих
дій або не здійснив авансування витрат
на організацію та проведення
виконавчих дій, авансування яких
передбачено цим Законом, незважаючи на
попередження державного виконавця про
повернення йому виконавчого документа.

При розгляді даної скарги ОСОБА_1 не
було надано доказів на підтвердження
того, що вона не перешкоджала виконанню
боржником рішення суду, провадженню
виконавчих дій, також відносно того, що
державним виконавцем не здійснювалися
виконавчі дії в даному виконавчому
провадженні; клопотань відносно
витребування виконавчого провадження
її представником не заявлялось, не
дивлячись на те, що суд попереджував
про наслідки невчинення процесуальних
дій.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі мають право подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів,
заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10
ЦПК України суд сприяє здійсненню
процесуальних прав сторін,
встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами
передбачено як право на участь у
дослідженні доказів, так і обов'язок із
доказування обставин при невизнанні їх
сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не
повинен брати участь у зборі
доказового матеріалу.

За викладених обставин суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 383, 384, 385 ЦПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1,
заінтересовані особи: Старший
державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. києві, ОСОБА_3 про визнання
дій неправомірними та скасування
постанови відмовити.

Ухвала може бути оскаржена
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: