АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4792/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Осіян
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого
судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач
Н.М., Глущенко Н.Г.,

при секретарі -
Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України і Дніпропетровській
області про виселення з наданням
іншого жилого приміщення, зняття з
реєстраційного обліку та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» про визнання
права на проживання у приміщенні,
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
задоволений позов ПАТ
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2 про
виселення із наданням іншого жилого
приміщення та зняття з реєстраційного
обліку.

Виселено ОСОБА_2 із кімнати АДРЕСА_1 в
надане їй житлове приміщення кімнату
АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру ПАТ
«Дніпровськпромбуд» №1693 від 10.06.2013
року.

Знято із реєстраційного обліку ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпровськпромбуд» про
визнання права користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1, визнання
протиправними дії ПАТ
«Дніпровськпромбуд» щодо виселення із
займаного житлового приміщення
АДРЕСА_1, заборони ПАТ
«Дніпровськпромбуд» вчиняти дії щодо
виселення та зобов*язання створити
належні умови для проживання -
відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дніпровськпромбуд» судові витрати у
розмірі 114,7 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду, та
постановлення нового рішення про
відмову в задоволенні позову
товариства та про задоволення її
зустрічного позову, оскільки суд не
врахував всі обставини у справі, та
неправильно застосував норми
матеріального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог, суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити частково, а рішення суду
частково скасувати із наступних
підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
позову товариства, суд першої
інстанції виходив із того, що на
підставі ордера № 1540 ОСОБА_2 була
вселена в кімнату АДРЕСА_1 (а.с.100).

У житловому приміщенні - кімнаті
АДРЕСА_1 відповідачка проживає та
зареєстрована ( а.с.7).

Згідно висновку про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі по
АДРЕСА_1 Придніпровської державної
академії будівництва і
науково-консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23.01.2006 року, акту
обстеження стану житлового будинку, ця
будівля потребує негайного
капітального ремонту і рекомендовано
ВАТ «Дніпровськпромбуд» та ДП
«Дніпровськпромбудсервіс» вжити
необхідних заходів, щодо проведення
відновлювальних ремонтних робіт (21-22).

З матеріалів справи вбачається, що
будівля, в якій мешкає відповідачка не
є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, що належить
на праві власності ПАТ
«Дніпровськпромбуд», що
підтверджується актом передачі
державного нерухомого майна у
статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998
року.

Відповідно до технічного паспорту від
23 липня 2007 року приміщення, яке займає
відповідачка є кімнатою відпочинку, а
не житловою кімнатою.

У плані приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від
07 серпня 1995 року зазначено перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки, серед яких відсутній
об`єкт, в якому мешкають відповідачі.

Суд посилався на приписи ст.ст. 317,322 ЦК
України, ч. 5 ст. 132 ЖК України щодо прав
власника та мешканців гуртожитку.

Встановлено, що згідно ордеру ПАТ
"Дніпровськопромбуд" №1693 від 10 червня
2013 року ОСОБА_2 надано інше жиле
приміщення - кімната АДРЕСА_2, площею 17,3
м2, але відповідачка добровільно
переселитися не бажає (а.с.23).

Крім того, будівля гуртожитку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_2 є
державною власністю та знаходиться на
балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд» .

Врахувавши зазначене, і той факт, що
будівля в якій проживає відповідачка є
аварійною та небезпечною в першу чергу
для життя самої ОСОБА_2, окрім того,
кімната яка пропонується відповідачці
відповідає всім необхідним вимогам та
не погіршує жодним чином її житлові
права, суд прийшов до висновку, що позов
в частині виселення ОСОБА_2 із кімнати
АДРЕСА_1 в надане їй житлове
приміщення - кімнату АДРЕСА_2, згідно
наданого ордеру ПАТ
"Дніпровськопромбуд" №1693 від 10.06.2013
року є законним, обґрунтованим, та
таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд посилався на вимоги ст.ст.
321,391 ЦК України, ст. 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», і
оскільки суд прийшов до висновку про
виселення відповідачки із кімнати
АДРЕСА_1, а тому зняв її з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2
про визнання права на проживання у
приміщенні, АДРЕСА_1; визнання
протиправними дій ПАТ
"Дніпровськпромбуд" щодо виселення
ОСОБА_2 із цього житлового приміщення;
заборони ПАТ «Дніпровськпромбуд»
вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_2 із
займаного нею житлового приміщення;
зобов'язання ПАТ «Дніпровськпромбуд»
створити належні умови для проживання
у гуртожитку, шляхом укладання
договорів про надання комунальних
послуг із відповідними комунальними
службами, то суд вважав їх
безпідставними, оскільки на день
розгляду справи вказана будівля не є
житловим приміщенням, а є
санаторієм-профілакторієм, а кімната
АДРЕСА_1 визначена як кімната
відпочинку.

При цьому суд посилався на вимоги ст. 30
Конституції України, ч. 1 ст. 16, ч. 2 ст. 311
ЦК України, 9 ЖК України, ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.11
ЦПК України. Врахувавши
надані докази і те, що відповідачка
проживає у будівлі, яка є аварійною та
небезпечною для її життя, а в силу ст. 322
ЦК України, власник зобов`язаний
утримувати майно, що йому належить якщо
інше не встановлено договором або
законом, суд вважав, що позовні вимоги
законні, обґрунтовані та підлягають
задоволенню, та відповідачка має бути
виселена із кімнати АДРЕСА_1 в надане
їй житлове приміщення - кімнату
АДРЕСА_2, згідно наданого ордеру ПАТ
"Дніпровськопромбуд" №1693 від 10.06.2013
року та знята із реєстраційного обліку
за вказаною адресою.

Але із висновками суду в частині
задоволення позову товариства про
виселення та зняття із реєстрації
відповідачка погодитись не можна,
оскільки вони зроблені без врахування
всіх обставин у справі та вимог
законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, у
червні 1992 року трест
«Дніпровськпромбуд» перетворено у
Державне орендне підприємство, а у
подальшому 25.10.1995 року у ВАТ
«Дніпровськпромбуд».

Згідно рішення виконкому Ленінської
районної ради м. Дніпропетровська від
12.09.1986 року № 497 гуртожиток № 1 по
АДРЕСА_1 було переведено в статус
переселенський житловий фонд.

На підставі ордера № 1540 ОСОБА_2 була
вселена в кімнату АДРЕСА_1, де проживає
та зареєстрована до теперішнього часу
(а.с.100).

Як вбачається із висновку про
технічний стан будівельних
конструкцій будівлі по АДРЕСА_1
Придніпровської державної академії
будівництва і науково-консалтингового
підприємства «Стеконік ЛТД» від 23.01.2006
року, акту обстеження стану житлового
будинку, ця будівля потребує негайного
капітального ремонту і рекомендовано
ВАТ «Дніпровськпромбуд» та ДП
«Дніпровськпромбудсервіс» вжити
необхідних заходів, щодо проведення
відновлювальних ремонтних робіт (21-22).

Рішенням виконкому Ленінської
районної ради м. Дніпропетровська від 17
лютого 2006 року № 189 було затверджено
акт обстеження стану зазначеного
гуртожитку.

Вирішуючи питання про виселення
відповідачки, позивачем був наданий
ордер №1693 від 10.06.2013 року на право
заселення відповідачкою кімнати
АДРЕСА_2.

Згідно ч.4 ст.311 ЦК України фізична особа
не може бути виселена або іншим чином
примусово позбавлена житла, крім
випадків, встановлених законом.

Стаття 9 ЖК України передбачає, що
житлові права громадян охороняються
законом, за винятком випадків, коли
вони здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.
Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Будівля вказаного гуртожитку є
об'єктом державного житлового фонду,
який у процесі приватизації не увійшов
до статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд», але залишився на
його балансі.

У відповідності до ст.7 Закону України
«Про управління об'єктами державної
власності», ст.7 Закону України «Про
приватизацію державного майна»,
органом, що здійснює функції
управління цим гуртожитком є Фонд
державного майна України в особі
Регіонального відділення Фонду
держмайна України по
Дніпропетровській області.

Згідно до положення ст.133 ГК України,
основу правового режиму майна
суб'єктів господарювання, на якій
базується їх господарська діяльність,
становлять право власності та інші
речові права - право господарського
відання, право оперативного
управління, права володіння, права
користування тощо, передбачені
Цивільним кодексом України. Крім того,
майно суб'єктів господарювання може
бути закріплено на іншому праві
відповідно до умов договору з
власником майна.

Поняття та основні повноваження
балансоутримувача будинку закріплено
в ст.1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
відповідно до якої балансоутримувачем
будинку - власник або юридична особа,
яка за договором з власником утримує на
балансі відповідне майно, а також веде
бухгалтерську, статистичну та іншу
передбачену законодавством звітність,
здійснює розрахунки коштів, необхідних
для своєчасного проведення
капітального і поточного ремонтів та
утримання, а також забезпечує
управління цим майном і несе
відповідальність за його експлуатацію
згідно з законом.

Згідно до п.4 Наказу Фонду державного
майна України «Про управління
державним майном, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств у процесі приватизації, але
перебуває на їх балансі»від 19.05.1999 року
за № 908/68, господарські товариства, на
балансі яких перебуває державне майно,
що не увійшло до статутних фондів у
процесі приватизації, несуть
відповідальність за збереження такого
майна відповідно до Цивільного кодексу
України.

Доказів перебування вказаного
гуртожитку на праві господарського
відання чи праві оперативного
управління у складі основних фондів
підприємства - на балансі товариства на
підставі акту прийому-передачі майна
чи то за формою встановленою наказом
Міністерства фінансів України № 87 від
31.03.99 року «Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 2 «Баланс»та
стандарту бухгалтерського обліку 7
«Основні засоби», затверджених наказом
№ 92 від 27.04.2000 року суду позивачем не
надано, а надані докази не можуть
вважатися належними, що підтверджували
би наявність у позивача обсягу прав як
балансоутримувача та, як наслідок, прав
на звернення до суду за їх захистом.

Таким чином, суд вважає, що підстави
для виселення відповідачки відсутні.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
представником ОСОБА_2 був наданий акт
обстеження умов проживання у
гуртожитку по АДРЕСА_2 від 21.01.2014 року,
відповідно до якого відсутні належні
умови для проживання у цьому
гуртожитку.

А згідно акту обстеження будівлі по
АДРЕСА_1 від 12.02.2014 року, затвердженого
рішенням ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради від 28.03.2014 року
№128, зазначено про необхідність
проведення капітального ремонту у цій
будівлі.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги в частині вимоги про
задоволення зустрічного позову,
оскільки відсутні правові підстави для
задоволення зустрічного позову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
права на проживання у приміщенні,
АДРЕСА_1; визнання протиправними дій
ПАТ "Дніпровськпромбуд" щодо виселення
ОСОБА_2 із цього житлового приміщення;
заборони ПАТ «Дніпровськпромбуд»
вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_2 із
займаного нею житлового приміщення;
зобов'язання ПАТ «Дніпровськпромбуд»
створити належні умови для проживання
у гуртожитку, шляхом укладання
договорів про надання комунальних
послуг із відповідними комунальними
службами, оскільки такі способи
захисту прав не передбачені ст.16 ЦК
України, нормами ЖК України.

Крім того, ПАТ "Дніпровськпромбуд" не
заперечував наявності права у ОСОБА_2
на проживання у гуртожитку, а лише
вимагав виселення її у інший
гуртожиток.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи, спростовують висновки
суду в частині задоволення позову
товариства, а тому рішення суду
необхідно в цій частині скасувати та
відмовити у задоволенні позову,
відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
суд -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року
скасувати в частині задоволення позову
ПАТ «Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2 про
виселення з наданням іншого жилого
приміщення, зняття з реєстраційного
обліку.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_2, треті
особи: Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України і Дніпропетровській
області про виселення із наданням
іншого жилого приміщення, зняття з
реєстраційного обліку - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення чинне із моменту проголошення,
може бути оскаржене у касаційному
порядку у 20-денний строк.

Судді: