Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2291/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Камінській О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 квітня 2014 р. в справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи ОСОБА_5, третя Запорізька
державна нотаріальна контора про
визнання автомобіля спільною сумісною
власністю подружжя, визначення часток
у спільній сумісній власності на
автомобіль,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з вищевказаним позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 Позивач просила визнати
автомобіль Хюндай Соната, 1994 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року) та визнати, що частки
кожного із співвласників у автомобілі
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, є однаковими
та становлять 1/2 частину автомобіля для
ОСОБА_2 та 1/2 частину автомобіля для
ОСОБА_7 та стягнути судові витрати.

Під час розгляду справи позивач
уточнила та доповнила свої позовні
вимоги. Позивач зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік -
ОСОБА_7, заповіту він не залишив. Після
його смерті відкрилася спадщина у
вигляді автомобіля Хюндай Соната, 1994
року випуску, державний номер НОМЕР_1.
Спадкоємцями першої черги є вона, як
дружина, та їх діти - відповідачі.

ОСОБА_2 зазначала, що вона
перебувала з ОСОБА_7. у зареєстрованому
шлюбі, в червні 2005 року вони за спільні
кошти придбали спірний автомобіль. До
смерті ОСОБА_7 вона постійно мешкала з
ним однією сім'єю у їх квартирі, шлюбні
та сімейні відносини не припиняли.
Після смерті чоловіка між нею та дітьми
виник спір щодо належності автомобіля,
оскільки сини вважають, що ОСОБА_7
належав весь автомобіль, тому
автомобіль в цілому є спадковим майном.
Проте автомобіль було придбано ними в
шлюбі. Посилаючись на ці обставини,
просила визнати автомобіль спільною
сумісною власністю подружжя на час
його купівлі та на час відкриття
спадщини, визнати, що частки кожного із
співвласників автомобіля є однаковими
та становлять 1/2 частину автомобіля
для неї та 1/2 частини для померлого
чоловіка на час купівлі автомобіля та
на час відкриття спадщини та стягнути
на її користь солідарно з відповідачів
грошову компенсацію вартості 1/3
частини автомобіля в сумі 9864,34 грн.,
оскільки автомобіль був проданий за
згодою співвласників, однак гроші
забрали відповідачі.

Ухвалою Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 квітня 2014 року закрито
провадження у справі в частині
заявлених позовних вимог про стягнення
на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4, ОСОБА_3
грошової компенсації вартості
автомобіля - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205
ЦПК України.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання автомобіля спільною сумісною
власністю подружжя, про визначення
часток у спільній сумісній власності
на автомобіль відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_8,
третьої особи - ОСОБА_5, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції вірно посилався на
положення статті 60 СК України згідно
якої майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
та на статті 61, 63, 65 СК України якими
визначено, що саме є об'єктом спільної
сумісної власності і встановлено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, а при укладенні
договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого подружжя. Також суд враховував
приписи статей 66, 69, 70 СК України - щодо
порядку користування майном та права
подружжя на поділ майна - виходячи з
рівності часток подружжя.

Відмовивши в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що
натепер відсутній спір між сторонами
щодо спадкового майна, а ОСОБА_2 обрано
неналежний спосіб захисту порушених
прав - зважаючи на її посилання в
позові на те, що відповідачі не
віддають належну їй частину грошових
коштів, отриманих в результаті продажу
за спільною згодою всіх спадкоємців
автомобіля Хюндай Соната.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції неправильно тлумачив зміст
статей 15, 16 ЦК України, а тому дійшов
невірного висновку, що ОСОБА_2 обрано
неналежний спосіб захисту порушеного
(невизнаного) права та що між нею та
іншими спадкоємцями натепер відсутній
спір щодо спадкового майна - автомобіля
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

Апелянт також вказує на те, що хоча
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
рішенням суду усунуті від спадкування,
проте, вже отримали відповідні
свідоцтва про право на спадщину за
законом (від 13.11.2008 року) та набули права
власності на 1/3 автомобіля кожний, а
тому порушуються права позивача як
дружини померлого, оскільки частки в
спадковому майні визначено з
порушенням прав позивача - дружини
померлого.

Проте, такі доводи апеляційної скарги
не знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7
перебували у зареєстрованому шлюбу з 20
січня 1973 року. Від шлюбу мають двох
дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В червні 2005 року під час перебування у
шлюбі на підставі біржової угоди
подружжям був придбаний автомобіль
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, право
власності на який зареєстровано в
МРЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій
області на ім'я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 помер.

З копії спадкової справи № 499/2008 р.,
відкритої після смерті ОСОБА_7,
вбачається, що в установлений законом
строк до третьої Запорізької державної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини звернулися дружина
померлого ОСОБА_2 та діти померлого
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначивши склад
спадкового майна: грошові вклади в ОБ м.
Запоріжжя, грошові вклади в АБ
«Родовідбанк» м. Запоріжжя, грошові
вклади в КБ «Металургбанк» м.
Запоріжжя, грошові вклади в АБ
«Промінвестбанк» м. Запоріжжя, грошові
вклади в АБ «Індустріалбанк» м.
Запоріжжя, 1/5 частина квартири АДРЕСА_1
та автомобіль Хюндай Соната, 1994 року
випуску, державний номер НОМЕР_1 (а. с.
52-56 ).

Крім того, до третьої Запорізької
державної нотаріальної контори з
заявами - вимогами до спадкоємців
звернулися ОСОБА_9 та ОСОБА_5, про що
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_4 було
достовірно відомо, оскільки в
матеріалах спадкової справи є
відповідні заяви спадкоємців щодо
ознайомлення з кредиторськими
вимогами (а. с. 60-62 ).

13 листопада 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до третьої державної
нотаріальної контори з заявами про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом, зазначивши склад
спадкового майна - 1/5 частина квартири
АДРЕСА_1 та автомобіль Хюндай Соната, 1994
року випуску, державний номер НОМЕР_1.
Крім того, ОСОБА_2 в своїй заяві про
видачу свідоцтва про прийняття
спадщину зазначила, що нотаріусом їй
були роз'яснені положення ст. ст. 60, 63
Сімейного Кодексу України та вона від
отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майна
подружжя відмовляється (а. с. 67-68; 67- на
звороті).

13 листопада 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право
на спадщину за законом - кожному на 1/3
частку спадкового майна померлого
ОСОБА_7, що складається з 1/5 частини
квартири АДРЕСА_1 та автомобіля Хюндай
Соната, 1994 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, (а. с. 69-74).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 9 листопада 2010 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про усунення від права
спадкування за законом, стягнення
вартості проданого спадкового майна,
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені,
усунуто від права спадкування за
законом після смерті спадкодавця -
ОСОБА_7, спадкоємців за законом - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, стягнуто на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_4, ОСОБА_3 грошові кошти від
проданого спадкового майна автомобіля
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, - 9864 грн. 34 коп.
з кожного та стягнуто судові витрати (а.
с. 125-126).

З огляду на те, що це рішення набрало
законної сили, суд першої інстанції
своєю ухвалою від 01 квітня 2014 року
закрив провадження у справі в частині
заявлених позовних вимог про стягнення
на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4, ОСОБА_3
грошової компенсації вартості
автомобіля - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205
ЦПК України (а. с. 127).

Також при ухваленні оскаржуваного
судового рішення суд зазначав, що
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 12
червня 2013 року, ухваленого за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про
стягнення суми - позовні вимоги ОСОБА_5
залишені без задоволення (а. с. 94-96).

В засіданні апеляційного суду, яке
відбулося 25.06.2014 року, за клопотанням
представника позивача було досліджено
та долучено до матеріалів справи копію
рішення колегії суддів апеляційного
суду Запорізької області від 15.04.2014
року (провадження № 22-ц/778/17/14) згідно
якого резолютивна частина
вищевказаного рішення
Орджонікідзевського районного суду
була залишена без змін. Рішення змінено
лише в частині правового обгрунтування
підстав для відмови в позові (а. с. 178-180).

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута під час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статті 61 СК України
об'єктами спільної сумісної власності
подружжя можуть бути будь-які речі, за
винятком тих, які виключені з
цивільного обороту. Якщо одним з
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Згідно статті 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого подружжя. Згідно ст. 66 СК
України подружжя має право домовитися
між собою про порядок користування
майном, що йому належить на праві
спільної сумісної власності.

Статтею 69 СК України визначено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Згідно статті 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи, що спірний автомобіль
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, був придбаний
подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_7 під час
шлюбу, виходячи із правових засад щодо
презумпції статусу спільної сумісної
власності майна, набутого під час
шлюбу, оскільки інше відповідачами та
третьої особою належними суду доказами
не спростовано, суд першої інстанції
дійшов висновку, що спірний автомобіль
належав подружжю на праві спільної
сумісної власності на час придбання та
припинення шлюбу.

Дійшовши такого висновку, суд першої
інстанції зазначав, що з огляду на
рішення Подільського райсуду м. Києва
від 9 листопада 2010 року, яким
задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та
усунуто від права спадкування за
законом після смерті спадкодавця -
ОСОБА_7, спадкоємців за законом - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, стягнуто на користь ОСОБА_2 з
ОСОБА_4, ОСОБА_3 грошові кошти від
проданого спадкового майна автомобіля
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, - 9864 грн. 34 коп.
з кожного, на теперішній час такий спір
між сторонами - щодо статусу автомобіля
Хюндай Соната, 1994 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, та визначення
відповідних часток за позивачкою та її
померлим чоловіком, як-то заявлено
ОСОБА_2 в даній справі, відсутній (а. с.
132- на звороті).

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що при прийнятті спадщини та
отриманні відповідних свідоцтв про
право на спадщину за законом ані
ОСОБА_2, ані відповідачі - ОСОБА_4,
ОСОБА_3 не висловлювали незгоди щодо
поділу спадкового майна між
спадкоємцями, не заперечували щодо
отримання кожним зі спадкоємців по 1/3
частці спадщини. Як вірно зазначено в
мотивувальній частині судового
рішення, 13 листопада 2008 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до третьої
державної нотаріальної контори з
заявами про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом, зазначивши
склад спадкового майна - 1/5 частина
квартири АДРЕСА_1 та автомобіль Хюндай
Соната, 1994 року випуску, державний
номер НОМЕР_1. ОСОБА_2 в своїй заяві про
видачу свідоцтва про прийняття
спадщину зазначила, що нотаріусом їй
були роз'яснені положення ст. ст. 60, 63
Сімейного Кодексу України та від
отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майна
подружжя відмовляється (а. с. 67 - на
звороті).

13 листопада 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право
на спадщину за законом кожному - на 1/3
частину спадкового майна, в тому числі,
і на 1/3 частину автомобіля (а. с. 69-74).

Тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність спору
між сторонами та про обрання ОСОБА_2
неналежного способу захисту порушених
прав (в разі, якщо відповідачі не
віддають належну їй частину грошових
коштів, отриманих в результаті продажу
за спільною згодою всіх спадкоємців
автомобіля Хюндай Соната), а відтак,
правильно відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
не дають підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, а тому судова колегія вважає, що
оскаржуване нею рішення скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 01 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: