Справа № 523/8436/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2014 р.
м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючий суддя Бабаков
В.П.,

при секретарі Булгаковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності,

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою до відповідача про визнання
права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30
грудня 1997 року позивач продав а
відповідач купив 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1. Вказаний правочин було
оформлено біржовим договором
купівлі-продажу № 2224/97. Вказаний
договір не було посвідчено
нотаріально. Рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 12 грудня 2012
року вказаний договір купівлі-продажу
1/3 частини спірної квартири визнано
недійсним. Тому позивач просить суд
повернути йому у власність вказану 1/3
частину спірної квартири, визнавши за
ним право власності на неї.

Представник позивача, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
на позові наполягав.

Представник відповідача надав суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, з позовом згоден.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач 30 грудня 1997 року уклали
біржовий договір купівлі-продажу 1/3
частини квартири АДРЕСА_1. Вказаний
договір не було посвідчено
нотаріально.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 грудня 2012 року вказаний
договір купівлі-продажу 1/3 частини
спірної квартири визнано недійсним.

Судом встановлено, що договір купівлі
продажу частини квартири між сторонами
укладено в простій письмовій формі та
не посвідчений нотаріально, як того
вимагає ст. 657 ЦК України, а тому згідно
ст. 220 ЦК України вказаний договір є
недійсним (нікчемним) з моменту
підписання, та не потребує визнання
його недійсним судом, однак він був
визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 216 ЦК України у разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Такими чином, суд приходить до
висновку, що позивач правомірно
звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання права
власності на спірну частину квартири, а
тому позов підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 216, 220, 392, 657 ЦК, ст. 213-215 ЦПК, суд

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності задовольнити.

Застосувати наслідки недійсності
правочину - біржового договору
купівлі-продажу № 2224/97 від 30.12.1997 року.

Позбавити права власності ОСОБА_2 на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 яка
складається з трьох житлових кімнат
житловою площею 39,1 кв.м., коридору,
ванної кімнати, вбиральні, кухні,
стінної шафи, загальною площею 65,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, яка
складається з трьох житлових кімнат
житловою площею 39,1 кв.м., коридору,
ванної кімнати, вбиральні, кухні,
стінної шафи, загальною площею 65,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя