Справа № 724/158/14-цПровадження № 2/724/217/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2014 року Хотинський районний
суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді:
Руснака А.І.

при секретарі:
Рябой О.В.

за участю сторін:

позивачів:
ОСОБА_1., ОСОБА_2

представника позивачів:
ОСОБА_3

відповідача:
ОСОБА_4

представник третьої особи:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відшкодування
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, що не
висуває самостійних вимог Хотинська
міська рада про визнання причину
пропуску позовної давності поважної та
визнання протиправним та скасування
рішення Хотинської міської ради
народних депутатів №156/8 від 10.07.1996 року
та рішення Хотинської міської ради
№180/9 від 11.07.2007 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до суду з позовом до відповідача
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги Хотинська міська
рада про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначили, що в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_1
(квартира №1) та ОСОБА_2 (квартира №2)
проживають тривалий термін. Факт
реєстрації та фактичного проживання за
вказаною адресою підтверджено копіями
паспортів, які надані з первісним
позовом. Квартира № 1 належить ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 14.06.2006 року та зареєстрована в
Хотинському бюро технічної
інвентаризації, про що вказує
технічний паспорт на квартиру, що
знаходиться у власності громадянина.
Раніше квартира належала громадянину
ОСОБА_6 Квартира № 2 належить ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 11.03.2010
року (1/3 частки) та договору купівлі
продажу від 08.02.2011 року (2/3 частки) та
зареєстрована в Хотинському бюро
технічної інвентаризації про що вказує
технічний паспорт на квартиру, що
знаходиться у власності громадянина.
Раніше квартира належала громадянину
ОСОБА_7 Поряд, в будинку АДРЕСА_1
проживає сусід ОСОБА_4. Відповідно до
рішення Хотинської міської ради № 194/10
від 26.10.1989 року матері відповідача
ОСОБА_8 вирішено продати житловий
будинок по АДРЕСА_1 без господарських
приміщень та затверджено норму
земельної ділянки в розмірі 0.06 га. 27
лютого 1991 року по реєстру № 272
Хотинською нотаріальною конторою
оформлено договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_10
(матері відповідача), яким відчужено
разом із житловим будинком
господарські споруди, а саме підвал,
сарай, вбиральня. Рішенням Хотинського
районного суду від 24.01.96 року, за
позовом прокурора Хотинського району
Чернівецької області про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу, договір
купівлі-продажу господарських споруд
ОСОБА_10 - визнано недійсним.

Відповідно до рішення Хотинської
міської Ради № 156/8 від 10.07.96 року «Про
розподіл земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1» затверджено
межі землекористування співвласниками
будинковолодінь № 13 та № 13а. Зокрема,
п.2 вказаного рішення надано безоплатно
у приватну власність ОСОБА_11 для
обслуговування гаража земельну
ділянку площею 53 м.кв., а п.3 Рішення
затверджено земельну ділянку площею 395
м.кв. в загальному користуванні
співкористувачів ОСОБА_11, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10. Згідно план-схеми проекту
розподілу земельної ділянки на
території загального користування
розташовані підвал, сарай та вбиральня,
а також під'їзна дорога.

В подальшому рішеннями Хотинської
міської ради від 26.09.06 та 13.07.11,
позивачам ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) та ОСОБА_2
(АДРЕСА_3) передано у власність земельні
ділянки 0,0944 га. та 0,1063 га. - відповідно,
які надалі приватизовані.

В 2007 році, мати відповідача, ОСОБА_10,
зверталась із заявою до Хотинської
міської ради про безоплатну передачу
їй господарських споруд (сараю та
підвалу), які перебували у спільному
користуванні співвласників. Однак,
рішенням № 180/9 від 11.07.2007 року їй
відмовлено та зобов'язано не чинити
перешкоди іншим співвласникам у
користуванні вказаними господарськими
спорудами, які перебувають у спільному
користуванні.

Разом з тим, незважаючи на встановлений
порядок спільного користування
земельною ділянкою та будівлями, які
визначені для загального користування,
відповідач, самовільно, без будь якого
погодження із нами, співкористувачами,
демонтував господарські приміщення -
сарай, позначений на схемі цифрою 6,
підвал, позначений на схемі цифрою 5 та
вбиральню, позначеною на схемі цифрою 7,
чим спричинив нам шкоду у неможливості
користуватись підсобними
приміщеннями.

Крім того, 05.09.13 року відповідач, із
застосуванням спецтехніки перекопав
територію спільного користування,
встановив бетонні стовпи з метою
облаштування огорожі навколо свого
помешкання. Своїми протиправними діями
він унеможливив під'їзд до гаража
ОСОБА_12, перешкоджає їм користуватись
під'їздом до будинку та не дає
можливості займатись благоустроєм
території загального користування.

З метою усунення перешкод у
користуванні спільною земельною
ділянкою, позивачі неодноразово
звертались до органів місцевої влади
та правоохоронних органів м. Хотин. Так,
згідно листа Хотинської міської ради №
11-545 від 25.09.2013 р. комісією з питань
житлово-комунального господарства,
архітектури та земельних відносин
встановлено, що на земельній ділянці
площею 395 м.кв., що по АДРЕСА_1, яка
призначена для загального
користування (під'їзду, обслуговування
житлових будинків, господарських
приміщень, тощо), громадянин ОСОБА_4 без
будь-яких дозволів змонтував по всій
довжині ділянки фундамент та встановив
металеві стовпчики для огорожі, чим
створив незручності для мешканців
будинковолодіння № 13. На заяву
позивачів до Хотинського РВ УМВС
України щодо протиправних дій
відповідача, проведена перевірка та
підтверджено факт облаштування
огорожі на території загального
користування. В діях ОСОБА_4 ознак
кримінального правопорушення не
виявлено, однак роз'яснено право
звернення до суду в порядку цивільного
судочинства. Виходячи із характеру
вчинених відповідачем протиправних
дій, глибини їхніх душевних страждань
по причині позбавлення можливості
тривалий час безперешкодно та на
власний розсуд користуватися
земельною ділянкою, яка визначена для
загального користування та підсобними
приміщеннями, відстоювати свої права в
різних інстанціях та суді, а також
неможливістю користуватись власним
гаражем і утримувати автомобіль на
вулиці, розмір грошового відшкодування
душевних страждань, оцінюють в 3000 (три
тисячі) гривень.

Крім того, відповідач ОСОБА_4, на
підставі заповіту, посвідченого
нотаріусом Хотинського нотаріального
округу Чернівецької області 18.09.2008 року
за реєстром № 1357, отримав свідоцтво від
19.12.2011 року про право на спадщину за
заповітом. Вказане свідоцтво, яке
посвідчене приватним нотаріусом
Хотинського районного нотаріального
округу ОСОБА_13 та зареєстроване в
реєстрі за № 3454 містить відомості про
спадкове майно, яке належало
спадкодавцю, матері відповідача -
ОСОБА_8, на підставі договору
купівлі-продажу від 27.02.1991 року.
Зокрема, спадкове майно, на яке видано
свідоцтво складається із житлового
будинку з належними господарськими
будівлями та спорудами, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1. На земельній
ділянці розташовані в тому числі і
господарські споруди: сарай, підвал та
вбиральня, які відносяться до споруд
загального користування. При цьому
нотаріусу, який посвідчував вказане
свідоцтво, рішення суду від 24.01.1996 року
про часткове визнання договору
купівлі-продажу недійсним не
надавалось, що сприяло посвідченню
свідоцтва про право на майно (сарай,
підвал та вбиральню), яке не являлось
спадковим, а тому не може вважатись
дійсним в такому вигляді.

29 квітня 2014 року ОСОБА_4 подав суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, третя особа, що не висуває
самостійних вимог про визнання причину
пропуску позовної давності поважної та
визнання протиправним та скасування
рішення. Просить суд визнати причину
пропуску позовної давності поважною та
поновити пропущений строк. Визнати
протиправним Проект розподілу
території та встановлення границь
землекористувань між гр. ОСОБА_11 та
ОСОБА_7, визнати протиправним та
скасувати п.3 рішення виконавчого
комітету № 156/8 від 10.07.1996 року "Про
розподіл земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1", визнати
протиправним та скасувати рішення
Хотинської міської ради № 180/9 від 11
липня 2007 року та стягнути солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові
витрати.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_4 зазначив, що ухвалою
Хотинського районного суду в якості
третьої особи в даній цивільній справі
залучено Хотинську міську раду. Як на
головну підставу для позовних вимог
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою позивачі вказують
на рішення виконавчого комітету № 156/8
від 10.07.1996 року "Про розподіл земельної
ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1" та
Проект розподілу земельних ділянок між
ОСОБА_10, ОСОБА_7, та ОСОБА_11,
затвердженого виконавчим комітетом
міської ради від 10.07.1996 р. № 156/8.

Відповідно до п.3 рішення виконавчого
комітету № 156/8 від 10.07.1996 року "Про
розподіл земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1" затверджено
залишити земельну ділянку площею 395
кв.м. в загальному користуванні
співвласників ОСОБА_11, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
19.12.2011 року ОСОБА_4 отримав у спадщину
від своєї матері ОСОБА_8 житловий
будинок з належними до нього
господарськими спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Проект розподілу та п.3 рішення
виконавчого комітету № 156/8 від 10.07.1996
року "Про розподіл земельної ділянки
будинковолодіння АДРЕСА_1», вважає
протиправними, оскільки приймалися
органом місцевого самоврядування з
грубим порушенням діючого на момент
прийняття законодавства.

Відповідно до рішення Хотинського
районного суду від 24 січня 1996 року за
позовом прокурора Хотинського району в
інтересах ОСОБА_7 до Хотинського
міськвиконкому та ОСОБА_8 про визнання
частково недійсним договору
купівлі-продажу квартири (житлового
будинку), відповідно до якого Договір
купівлі-продажу господарських споруд з
міською радою народних депутатів з
ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 визнано недійсним.,
повернуто сторонам в попереднє
становище і зобов'язано ОСОБА_10 не
перешкоджати спів користуватися
спорудами в силу того, що помилка при
посвідченні договору сталася з вини
державної нотаріальної контори. При
оформленні договору купівлі-продажу
від 27 лютого 1991 року ОСОБА_10 заплатила
кошти за житловий будинок та по
господарські споруди Хотинській
міській раді.

Зазначає, що Хотинська міська рада, не
оформивши державної реєстрації права
власності в установленому законом
порядку щодо підвалу, сараю та
вбиральні, що розташовані по АДРЕСА_1 не
могла передати ці по господарські
споруди в загальне користування ні
фізичним, ні юридичним особам.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав, просив задовольнити
його в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, просила
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивачів - ОСОБА_3 позовні
вимоги підтримав, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 просив
відмовити, оскільки сплив строк
позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позовні вимоги позивачів не визнав,
просив задовольнити його зустрічну
позовну заяву.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 -
зазначив, що в первісному позові
позивачів просив відмовити, та
підтримує зустрічні позовні вимоги
відповідача ОСОБА_4

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та відшкодування шкоди
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 проживають в будинку АДРЕСА_1,
квартира №? 1 належить ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі - продажу від
14.06.2006 року та зареєстрована в
Хотинському бюро технічної
інвентаризації, про що вказує
технічний паспорт на квартиру, раніше
квартира належала громадянину ОСОБА_6
(а.с.12).

Квартира № 2 належить ОСОБА_2 на
підставі договору дарування від 11.03.2010
року (1/3частки) та договору
купівлі-продажу від 08.02.2011 року (2/3
частки), яка зареєстрована в
Хотинському бюро технічної
інвентаризації, про що вказує
технічний паспорт на квартиру, раніше
квартира належала громадянину ОСОБА_7
(а.с.15).

Поряд в будинку АДРЕСА_1 проживає
відповідач ОСОБА_4, який незважаючи на
встановлений порядок спільного
користування земельною ділянкою та
будівлями, які визначені для
загального користування, самовільно
без будь-якого погодження із
позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
демонтував господарські приміщення:
сарай, підвал та вбиральню, чим
спричинив їм шкоду у неможливості
користуватись підсобними
приміщеннями, крім того, 05.09.2013 року
відповідач із застосуванням
спеціальної техніки перекопав
територію спільного користування,
встановивши бетонні стовпи з метою
облаштування огорожі навколо свого
помешкання, чим унеможливив під'їзд до
гаража позивачу ОСОБА_1, а також
перешкоджає позивачам користуватись
під'їздом до будинку та не дає
можливості займатись благоустроєм
території загального користування,
позбавивши позивачів можливості
користуватись господарськими
приміщеннями, які перебували у
спільному користуванні та тривалий час
перешкоджаючи їм користуватись та
розпоряджатись на власний розсуд
територією загального користування.

Згідно рішення Хотинської міської ради
№ 156/8 від 10.07.1996 року «Про розподіл
земельної ділянки, що розташована біля
будинковолодіння АДРЕСА_1 затверджено
межі землекористування співвласниками
будинковолодіння № 13 та № 13а.

Пунктом 2 вищевказаного рішення надано
безоплатно у приватну власність
ОСОБА_11 для обслуговування гаража
земельну ділянку площею 53 м.кв.

Пунктом 3 вищевказаного рішення
затверджено земельну ділянку площею 395
м.кв. в загальному користуванні
співвласників ОСОБА_11, ОСОБА_7 та
ОСОБА_4.

Згідно план - схеми проекту розподілу
земельної ділянки, що знаходиться біля
будинковолодіння АДРЕСА_1 на території
загального користування розташовані
підвал, сарай, вбиральня та під'їзна
дорога (а.с.17).

Згідно рішення Хотинської міської ради
№ 180/9 від 11.07.2007 року, з якого
вбачається, що мати відповідача ОСОБА_8
зверталась із заявою до Хотинської
міської ради про безоплатну передачу
їй господарських споруд (сараю та
підвалу), які перебували у спільному
користуванні співвласників, однак їй
було відмовлено та зобов'язано не
чинити перешкоди іншим співвласникам
у користуванні вказаними
господарськими спорудами, які
перебувають у спільному
користуванні.(а.с. 18).

Відповідач ОСОБА_4, на підставі
заповіту, посвідченого нотаріусом
Хотинського нотаріального округу
Чернівецької області 18.09.2008 року за
реєстром № 1357, отримав свідоцтво від
19.12.2011 року про право на спадщину за
заповітом., посвідчене приватним
нотаріусом Хотинського районного
нотаріального округу ОСОБА_13 та
зареєстроване в реєстрі за № 3454. В
свідоцтві про право на спадщину за
заповітом зазначено, що на земельній
ділянці розташовані в тому числі і
господарські споруди: сарай, підвал та
вбиральня.

Судом встановлено, що нотаріус при
видачі свідоцтва про право на спадщину
не врахував, що сарай літ. Б, вбиральня
літ. В. та погріб літ. ПГ, відносяться до
споруд загального користування,
оскільки рішенням № 194/10 від 26.10.1989 року
виконкому Хотинської міської ради
народних депутатів ОСОБА_10 продано
тільки будинок по АДРЕСА_1 без
господарських приміщень (а.с.108).

Крім того, рішенням Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 24.01.1996 року договір купівлі-продажу
господарських споруд міською радою
народних депутатів та ОСОБА_10 по
АДРЕСА_1 визнано недійним. Повернуто
сторонам в попереднє становище і
зобов'язано ОСОБА_10 не перешкоджати
спів користуватися спорудами (а.с.105).
Вказане рішення суду від 24.01.1996 року
ухвалою Чернівецького обласного суду
від 20.03.1996 року залишено без змін
(а.с.106-107).

Крім того, рішенням № 180/9 Хотинської
міської ради від 11.07.2007 року відмовлено
у безоплатній передачі господарських
споруд сараю та підвалу ОСОБА_8,
зобов'язано її не створювати перешкоди
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у користуванні сараєм
та підвалом, які є у спільному
користуванні (а.с.18).

При оформленні спадщини після смерті
ОСОБА_10, її син ОСОБА_4 не надав
нотаріусу рішення суду від 24.01.1996 року
та рішення № 180/9 Хотинської міської
ради від 11.07.2007 року, що потягнуло за
собою посвідчення свідоцтва про право
на майно (сарай, підвал та вбиральня),
яке не являлося спадковим майном.

За таких обставин, судом встановлено,
що ОСОБА_4 не мав права на спадкування
майна (сараю, підвалу та вбиральні),
оскільки вказане майно не належало
його матері, а знаходиться в загальному
користуванні.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України,
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також з інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до пленуму Верховного Суду
України в п. 27 Постанови № 7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування» відповідно до статті
1301 ЦК України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб, тощо.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом частково
недійсним обґрунтовані, доведені в
судовому засіданні та такі, що
підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, з
метою усунення перешкод у користуванні
спільною земельною ділянкою, позивачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово
звертались до органів місцевої влади
та правоохоронних органів м. Хотина
Чернівецької області ( а.с.19-20).

Згідно листа Хотинської міської ради №
11-545 від 25.09.2013 року комісією з питань
житлово-комунального господарства,
архітектури та земельних відносин було
зобов'язано відповідача ОСОБА_4
добровільно демонтувати збудовану
огорожу, від чого відповідач
безпідставно відмовився.(а.с.21).

Згідно ст. 41 Конституції України,
кожний має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно ст. 66 Конституції України та ст. 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим кодексом
звернутись до суду про захист своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених ЗК
України. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 125 Земельного
Кодексу України право власності та
право користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документу, що
посвідчує право власності чи право
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації.

Захист права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
передбачений ст. 391 Цивільного Кодексу
України.

Згідно ст. 152 Земельного Кодексу
України, власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Отже, як встановлено судом та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, протиправна поведінка
відповідача перешкоджає позивачам
здійснювати права користування та
розпорядження належною їм на праві
спільного користування земельною
ділянкою.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою обґрунтовані,
доведені в судовому засіданні та такі,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини.

Відповідно до п.п. 3,5 постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до ч. 2 п. 9 ст. 16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути відшкодування
моральної (немайнової шкоди).

Таким чином, суд вважає, що своїми діями
відповідач ОСОБА_4 призвів до моральної
шкоди, а тому позовні вимоги в частині
стягнення моральної (немайнової) шкоди
на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
із врахуванням вимог розумності та
справедливості підлягають частковому
задоволенню.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з
відповідача ОСОБА_4 на користь
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід
стягнути судові витрати пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання причину
пропуску позовної давності поважної та
визнання протиправним та скасування
рішення Хотинської міської ради, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_4 не підлягають задоволенню
виходячи і з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Суд вважає, що зустрічним позивачем
ОСОБА_4 при зверненні до суду із
зустрічним позовом пропущено строк
позовної давності, оскільки про
наявність рішення Хотинської міської
ради народних депутатів № 156/8 від 10.07.1996
року ОСОБА_10 та її спадкоємцю ОСОБА_4
було відомо з моменту його прийняття, а
саме з 1996 року. Що стосується рішення
Хотинської міської ради № 180/9 від 11.07.2007
року, то ОСОБА_10 та її спадкоємець
ОСОБА_4 також знали про його прийняття,
оскільки саме ОСОБА_10 зверталася до
Хотинської міської ради про передачу
безоплатно у власність господарських
споруд сараю та підвалу.

Зустрічним позивачем ОСОБА_4 та його
представником ні в позовній заяві, ні в
судовому засіданні не зазначені
обґрунтовані обставини і не надано
жодних доказів поважності пропуску
позовної давності, на застосуванні
якої наполягає представник позивача
ОСОБА_3

За таких обставин, суд вважає що в
задоволенні зустрічного позову має
бути відмовлено у зв'язку зі спливом
строків позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 41, 66 Конституції України, ст.ст. 125, 116,
152 ЗК України, ст.ст. 16, 397, 1167, 1301 ЦК
України, п.п. 3,5 постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213,
215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування шкоди - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
площею 395 м.кв., що розташована по
АДРЕСА_1, яка призначена для загального
користування, шляхом зобов'язання
ОСОБА_4 демонтажу огорожі, прибирання
грунту і забезпечення позивачам ОСОБА_1
та ОСОБА_2, як співвласникам можливістю
користуватись земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних частинах 500,00 (п'ятсот) гривень
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних частинах понесені останніми
витрат по сплаті судового збору в
розмірі 282 (двісті вісімдесят дві)
гривні 06 копійок.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа,
що не висуває самостійних вимог
Хотинська міська рада про визнання
причину пропуску позовної давності
поважної та визнання протиправним та
скасування рішення Хотинської міської
ради народних депутатів №156/8 від 10.07.1996
року та рішення Хотинської міської
ради №180/9 від 11.07.2007 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Хотинський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
А.І. Руснак