АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6064/14 Справа № 2-83/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Городецький Д.І. Доповідач -
Куценко Т.Р. Категорія 21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року
м. Дніпропетровськ

09 липня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 06 травня 2014 року, по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа Новомосковська державна
нотаріальна контора про визнання
договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
договору дарування будинку недійсним.

Рішенням Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
06.05.2014 року ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог було відмовлено /а.с.
131-135/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати,та ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
/а.с. 141-143/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або зобов'язує
передати в майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1,4 ст. 722 ЦК України
право власності обдаровуваного на
дарунок виникає з моменту його
прийняття. Прийняття обдаровуваним
документів, які посвідчують право
власності на річ, інших документів, які
посвідчують належність дарувальникові
предмета договору, або символів речі
(ключів, макетів, тощо) є прийняттям
дарунка.

Судом встановлено, що 29.08.2006 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір
дарування, відповідно до якого ОСОБА_4
подарувала, а ОСОБА_3 отримала в дар
житловий будинок 9 по вул.
Привокзальній у м. Новомосковську,
Дніпропетровської області. Договір
посвідчено державним нотаріусом
Новомосковської державної
нотаріальної контори, реєстровий № 1-3667
/а.с. 35/.

20.08.2006 року право власності ОСОБА_3 було
зареєстровано КП «Новомосковське
МБТІ», що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності /а.с. 36/.

У березні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 та просила
визнати недійсним цей договір
посилаючись на те, що підписуючи
договір дарування вона себе дуже
погано почувала, не розуміла значення
своїх дій, а саме який договір вона
підписувала: договір дарування чи
договір довічного утримання, що вона
була під впливом тяжких обставин і
договір укладено на вкрай невигідних
для неї умовах, а після укладання
договору вона залишилася без житла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що
відділом РАЦСу по м. Новомосковську
Новомосковського МУЮ
Дніпропетровської області 13.06.2008 року
зроблено актовий запис № 532 /а.с. 51/.

ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті матері, та у
лютому 2009 року, як правонаступник,
звернулася до суду, та після
неодноразового уточнення своїх
позовних вимог просила суд визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку, укладеного 29.08.2006 року
посилаючись на те, що відповідачка
ОСОБА_3 пообіцяла матері укласти з нею
договір довічного утримання, а не
договір дарування, що мати не розуміла
змісту договору, тобто помилялася щодо
обставин які мають істотне значення.
Після укладення договору мати
залишилася без житла, тобто були
суттєво порушені її права /а.с. 54-56, 67-68,
75-76/.

При вищенаведених обставинах справи,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню, так як не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що суд не звернув увагу
на те, що її мама ОСОБА_4 під час
укладення договору дарування була
впевнена, що підписує договір
довічного утримання , то з ними
погодитися неможна.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння та
розпорядження своїм майном.

В своїй уточненій заяві, обгрунтовуючі
позовні вимоги, ОСОБА_2 посилається на
ст. 229 ЦК України, згідно якої, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Помилка щодо мотиву правочину не має
істотного значення.

Правочин, вчинений під впливом помилки,
належить до категорії правочинів, в
яких внутрішня воля співпадає з
волевиявленням та дійсно спрямована на
досягнення мети правочину, але
формування такої волі відбулося під
впливом обставин, які спотворили
справжню волю особи.

Разом з цим позивач не посилається на
обставини, які б свідчили про помилкове
розуміння ОСОБА_4 умов договору
дарування.

Докази про те, що при укладенні
договору ОСОБА_4 неправильно сприймала
об'єкт, предмет чи інші умови договору,
які б могли вплинути на її
волевиявлення і при відсутності якого
угода не була б укладена в матеріалах
справи відсутні. Такі докази не надані
і апеляційному суду.

Таким чином, виходячи із фактичних
обставин, встановлених в справі,
апеляційний суд вважає що підстав для
визнання угоди недійсною відповідно до
ст. 229 ЦК України не має.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 06 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :