АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5639/14 Справа №
інстанції - Бондаренко Г.В.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

24 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з позовною заявою,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що 25 вересня 2006 року відповідач
отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 36,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Відповідач
надав згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання банківських
послуг та Правилами користування
платіжною карткою складає між
сторонами договір. Відповідач належним
чином умови кредитного договору не
виконув, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013
року виникла заборгованість у
загальному розмірі 14 406,39 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в розмірі 3 738, 02 грн.;
заборгованості по процентам за
користування кредитом в розмірі 9 506,16
грн.; штрафу (фіксована частина) в
розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна
складова) в розмірі 662,21 грн. (а.с.2-3).

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено в повному обсязі (а.с. 74-75).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (а.с.77-84, 90-97).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 вересня 2006 року відповідач отримав
кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. У зв'язку із невиконання
відповідачем умов кредитного договору
утворилась заборгованості за кредитом,
комісії та штрафних санкцій станом на 31
жовтня 2013 року у загальному розмірі 14
406,39 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
кредитний договір був сторонами
укладений 25 вересня 2006 року строком на
12 місяців, у зв'язку з чим строк його дії
спливає 25 вересня 2007 року. Відповідно
до п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг вбачається, що
укладений між сторонами кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, а у разі, якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк однак. Жодна із сторін договору
не проінформувала іншу сторону про
припинення його дії, кредитний договір
був автоматично пролонгований ще на 12
місяців, тобто до 25 вересня 2008 року, і 26
вересня 2008 року строк виконання
договору сплинув у зв'язку з
закінченням строку його дії. Оскільки
між сторонами в порядку ст.259 ЦК України
домовленості щодо зміни тривалості
позовної давності не було досягнуто, на
дані правовідносини поширюється
загальна позовна давність тривалістю у
три роки, перебіг якої починається зі
спливом строку виконання зобов'язання,
тобто з 25 вересня 2008 року. Тобто,
позовна давність для звернення
позивача до суду починається з 25
вересня 2008 року і закінчується 25
вересня 2011 року, тоді як позивач
звернувся до суду з позовом 25
листопада 2013 року, після спливу
позовної давності, доказів поважності
причин пропущення позовної давності
позивач суду не надав, а відповідачем
було заявлено про застосування строку
позовної давності. Крім того, остання
транзакція за платіжною карткою
відповідача, тобто поповнення
карткового рахунку, було здійснено
позичальником ще 04.08.2009 року, тобто з
саме цього часу було порушено права
позивача.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки, згідно
до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) громадянину у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а громадянин зобов'язується
повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України,
передбачено, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів. У відповідності до ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ст. 256 ЦК України визначено
поняття позовної давності, згідно з
якою це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, спеціальна
позовна давність в один рік
встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України
відносно неустойки. Частиною 5 ст. 261 ЦК
України передбачено, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання починається зі спливом
строку виконання кредитного договору.
Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Крім того, колегія суддів враховує, що
позичальник порушив зобов'язання щодо
своєчасного повернення заборгованості
по кредиту та відсотках у
відповідності до Умов та правил
надання банківських послуг і про це
порушення Банку було відомо вже після
спливу одного місяця від останньої
дати погашення заборгованості. Саме
несплата чергового щомісячного
платежу є порушенням зобов'язання з
боку відповідача, що також
підтверджується випискою по особовому
рахунку згідно з якою виникнення
заборгованості пов'язується саме з
невнесенням поточного щомісячного
платежу. Тобто, строк, у межах якого
Банк мав право звернутися до суду з
вимогою про захист свого права
закінчився в серпні 2012 року, проте
позивач звернувся до суду з позовом
лише в листопаді 2013 року (згідно зі
штампом вхідної кореспонденції суду),
після спливу позовної давності,
доказів поважності причин пропущення
позовної давності позивач суду не
надав, а відповідачем було заявлено про
застосування строку позовної давності.

Верховний Суд України 6 листопада 2013
року розглянув справу № 6-116цс13,
предметом якої був спір щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
і зробив правовий висновок, згідно з
яким початок перебігу строку позовної
давності відповідно до ст. 261
Цивільного кодексу України співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Згідно зі ст. 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Доводи апелянта, що укладений договір
продовжує свою дію й до теперішнього
часу, оскільки, як зазначає апелянт
відповідно до п. 9.12 умов та правил,
договір дії протягом 12 місяців з
моменту підписання, а якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін не
проінформує другу сторону про
закінчення дії договору, він
автоматично лонгується на той же строк,
не має значення для вирішення справи по
суті і не свідчить про те, що договір не
має строку виконання. Крім того,
остання транзакція за платіжною
карткою відповідача, тобто поповнення
карткового рахунку, було здійснено
позичальником ще 04.08.2009 року і з цього
часу права позивача було порушено і він
мав право протягом встановленого
законом строку звернутися до
відповідача з відповідним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються та зводиться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці, тоді як,
згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка
доказів є виключним правом суду. Судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: