Номер провадження: 22-ц/785/4518/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

Парапана В.Ф.

суддів:
Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Счастлівцевій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 05 лютого 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зменшення розміру аліментів на
утримання дитини та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну
розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а
н о в и л а:

13 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що він перебував у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
них народився син ОСОБА_5. Рішенням
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 10 травня 2011 року
з нього на користь відповідачки ОСОБА_4
стягнуто аліменти на утримання
малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі ?
частини заробітку щомісячно, починаючи
з 01 квітня 2011 року й до його повноліття,
та на її утримання в розмірі ? частини
заробітку щомісячно, починаючи з 01
квітня 2011 року й до ІНФОРМАЦІЯ_6.
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 вересня 2013 року з нього на
користь відповідачки ОСОБА_4 стягнута
пеня за прострочення сплати аліментів
на утримання сина та колишньої дружини
в розмірі 40000 грн. У теперішній час його
матеріальний стан погіршився, він
звільнився з роботи і є безробітним,
ніякого доходу не отримує, не
знаходиться на обліку в центрі
зайнятості та державної допомоги по
безробіттю не отримує, тому не має
можливості сплачувати аліменти на
утримання сина у визначеному рішенням
суду розмірі. На його утриманні
перебуває інша дитина, яка проживає за
межами України, - малолітній син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому він вважає, що має
право на зменшення розміру аліментів з
? частини від всіх видів заробітку
(доходу) на тверду грошову суму в
розмірі 300 грн. щомісяця.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. 192
СК України, позивач ОСОБА_3 просив суд
позов задовольнити (а.с. 1-2).

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову
заперечувала й 27 листопада 2013 року
звернулася до суду із вказаним
зустрічним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з встановленого
прожиткового мінімуму на одну дитину
до 6 років з 01 грудня 2013 року - 1032 грн., та
рівності обов'язків батьків щодо
дитини для забезпечення
фізіологічного існування їхнього
малолітнього сина сторони повинні
щомісячно витрачати на його утримання
кожен не менш як 516 грн. (1032 грн. : 2).
Оскільки відповідач не надав доказів
щодо фактичних витрат на утримання
сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, то він має
можливість сплачувати аліменти на
утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 800 грн.
щомісяця.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 182, 184, 192 СК України, позивачка ОСОБА_4
просила суд змінити розмір аліментів,
визначений рішенням
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 14 травня 2011 року у
справі № 2-268/11, і стягнути аліменти з
ОСОБА_3 на її користь на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 800 грн.
щомісяця, який підлягає індексації
відповідно до закону, починаючи з дня
набрання цим рішенням законної сили до
повноліття сина, та витрати на правову
допомогу в сумі 1270 грн. (а.с. 16-17, 51).

Ухвалою Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 15
квітня 2014 року первісний та зустрічний
позови об'єднані в одне провадження
(а.с. 46).

Рішенням суду першої інстанції
первісний та зустрічний позові
задоволено частково. Суд змінив розмір
аліментів, визначений рішенням
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 14 травня 2011 року у
справі № 2-268/11, і стягнув аліменти з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 550,00
грн. щомісяця, який підлягає індексації
відповідно до закону, починаючи з дня
набрання цим рішенням законної сили до
повноліття сина, та витрати на правову
допомогу у розмірі 1270 грн. (а.с. 56-59).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення первісного позову в
повному обсязі й відмову у задоволенні
зустрічного позову, змінити розмір
аліментів з ? частини від всіх видів
заробітку (доходу) на тверду грошову
суму в розмірі 300 грн. щомісяця,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи сповіщені
належним чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково
за таких підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

У частині 1 ст. 192 СК України визначено,
що розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

Згідно статті 27 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, яка набула
чинності для України з 27.09.1991 року,
«держави-учасники визнають право
кожної дитини на рівень життя
необхідний для фізичного, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) несуть основну
відповідальність забезпечення умов
життя, необхідних для розвитку дитини,
в межах своїх здібностей і фінансові
можливостей».

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 перебував у шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
них народився син ОСОБА_5 (а.с. 6).

Рішенням Великомихайлівського
районного суду Одеської області від 10
травня 2011 року з позивача ОСОБА_3
стягнуто аліменти на користь
відповідачки ОСОБА_4 на утримання
малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі ?
частини заробітку щомісячно, починаючи
з 01 квітня 2011 року й до його повноліття,
та на її утримання в розмірі ? частини
заробітку щомісячно, починаючи з 01
квітня 2011 року й до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.
39-40).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 вересня 2013 року з нього на
користь відповідачки ОСОБА_4 стягнута
пеня за прострочення сплати аліментів
на утримання сина та колишньої дружини
в розмірі 40000 грн. (а.с. 11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача ОСОБА_3
народився син ОСОБА_7, який проживає за
межами України (а.с. 7).

04 жовтня 2012 року позивач ОСОБА_3
звільнився з роботи і є безробітним, що
підтверджується наданою ним копією
трудової книжки (а.с. 8-9), тому його
матеріальний стан погіршився.

25 липня 2012 року відповідачка ОСОБА_4
зареєструвала іншій шлюб з ОСОБА_11 (а.с.
10), дані про місце роботи відповідачки
відсутні.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
ОСОБА_3 не має можливості сплачувати
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у
визначеному рішенням суду розмірі,
виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дитини віком до 6 років та
рівність обов'язків батьків щодо
утримання дитини, розмір аліментів на
утримання сина ОСОБА_5 має бути
визначений у твердій грошові сумі - 550
грн. щомісяця, що відповідає інтересам
дитини. Позивачем ОСОБА_3 не доведено в
судовому засіданні те, що виплата
аліментів у визначеному розмірі
ставить його в скрутне фінансове
становище. Тому у відповідності до ст.
ст. 15, 16 ЦК України його вимоги не
підлягають захисту судом в повному
обсязі.

Задовольняючи позов в частині
стягнення витрат на правову допомогу,
суд першої інстанції виходив з того, що
розмір допомоги наданої адвокатом
ОСОБА_12 становить 1270 грн., що не
перевищує передбачені законом
граничні розміри.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитися неможливо за
таких підстав.

У частині 1 ст. 56 ЦПК України зазначено,
що правову допомогу може надавати
особа, яка є фахівцем у галузі права і
за законом має право на надання
правової допомоги, ч. 2 цієї ж статті
встановлено, що особа, зазначена в
частині першій цієї статті, має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Частиною 4 ст. 42 ЦПК України
встановлено, що повноваження адвоката
як представника можуть також
посвідчуватись ордером, який виданий
відповідним адвокатським об'єднанням,
або договором. До ордера адвоката
обов'язково додається витяг із
договору, у якому зазначаються
повноваження адвоката як представника
або обмеження його прав на вчинення
окремих процесуальних дій. Витяг
засвідчується підписом сторін
договору.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. При встановленні
розміру гонорару враховуються
складність справи, кваліфікація і
досвід адвоката, фінансовий стан
клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та
враховувати витрачений адвокатом час
(ч. 3 ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних і
адміністративних справах" від 20 грудня
2011 року № 4191-ІУ, який набрав чинності з
01 січня 2012 року, розмір компенсаційних
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановлених законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи, що визначається у
відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що
інтереси відповідачки ОСОБА_4 в суді
представляв ОСОБА_12 на підставі
довіреності від 14 березня 2013 року,
посвідченої секретарем
Новоалександрівської сільської ради
Великомихайлівського району Одеської
області Шаєр В.Ф. (а.с. 19). Ордер, виданий
відповідним адвокатським об'єднанням,
або договір, які посвідчують
повноваження адвоката, в матеріалах
справи відсутні.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув та, стягуючи на
користь відповідачки ОСОБА_4 1720 грн. на
відшкодування її витрат по оплаті
правової допомоги, не обґрунтував її
розмір та не перевірив чи не перевищує
така сума граничного розміру
компенсації витрат, встановленого
законом України від 20 грудня 2011 року №
4191-ІУ, переконливих мотивів з цього
приводу не навів.

Представник відповідачки ОСОБА_4 -
ОСОБА_12, надав суду першої інстанції
розрахунок витрат на правову допомогу
(а.с. 51), з якого вбачається наступне:

20 листопада 2013 року - склав зустрічну
позовну заяву (до 573,5 грн.),

27 листопада 2013 року - приймав участь у
судовому засіданні (до 458,8 грн.),

15 січня 2014 року - приймав участь у
судовому засіданні (до 487,2 грн.),

05 лютого 2014 року - приймав участь у
судовому засіданні (до 487,2 грн.).

У підтвердження розміру витрат
представником відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_12, надані довідки від 20 листопада
2013 року № 91 про сплату 570 грн. (а.с. 18) та
від 05 лютого 2014 року № 07 про сплату 700
грн. (а.с. 50).

Однак 27 листопада 2013 року представник
відповідача ОСОБА_4, - ОСОБА_12 не приймав
участь у судовому засіданні, що
підтверджується протоколом судового
засідання (а.с. 22). В судовому засіданні
від 15 січня 2014 року представник
відповідача ОСОБА_12 приймав участь, але
тривалість судового засідання склала
біля 10 хвилин (а.с. 44), а в судовому
засіданні від 05 лютого 2014 року - біля 35
хвилин (а.с. 54).

Таким чином, наданий представником
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_12 розрахунок
витрат не відповідає вимогам закону,
дійсним обставинам й не може бути
прийнятий до уваги.

Відомості про те, що представник був
допущений до участі в розгляді справи
ухвалою суду як особа, яка надає
правову допомогу, відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що не було підстав стягувати з
ОСОБА_3 на користь відповідачки 1720 грн.
витрат на правову допомогу.

Доводи позивача ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, оскільки суд не
врахував, що виплата аліментів на
утримання сина в розмірі 550 грн. ставить
його в скрутне фінансове становище, не
приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивач ОСОБА_3 був зобов'язаний
довести в судовому засіданні ті
обставини, на які він посилається як на
підставу вимог.

Однак жодного належного та допустимого
доказу погіршення матеріального стану
з часу ухвалення вказаних судових
рішень позивачем до суду не надано,
посилання позивача на витрати,
пов'язані з утримання сина ОСОБА_7,
також не підтверджені доказами.

Тому колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції всебічно та повно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, дав належну оцінку наданим
доказам у відповідності до положень
процесуального законодавства та
правильно виходив з того, що у даному
випадку позивач ОСОБА_3 має можливість
сплачувати аліменти на утримання сина
в розмірі 550 грн. щомісяця.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення первісного позову в
повному обсязі немає.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 84,
56, 212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ст. 1 Закону України "Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних і
адміністративних справах" від 20 грудня
2011 року № 4191-ІУ, у відповідності до п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
зміни рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення, яким
відмовити у стягнення витрат на
правову допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволено або відхиленої частини
вимог.

Позивачку ОСОБА_4 звільнено від сплати
судового збору при подачі позову про
стягнення на аліментів, тому
відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний
сплатити у дохід держави у
відповідності до підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону України "Про судовий збір"
судовий збір в сумі 243, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково, рішення
Великомихайлівського районного суду
Одеської області від 05 лютого 2014 року
змінити й ухвалити нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення витрат на правову
допомогу відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Воронеж Російської
Федерації, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, у дохід держави
судовий збір в сумі 243, 60 грн. на
банківські реквізити: Отримувач: ГУ
ДКСУ в Одеській області, Код , Р/р 0007, МФО 828011, Банк
отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області.
Призначення платежу: Судовий збір,
Пункт 1.14, КБК 22030001, Прізвище, Ім'я, По
батькові платника.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік