Справа №587/380/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Куц Номер провадження
22-ц/788/1230/14 Суддя-доповідач - Білецький О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Суми-Лада»

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 03 червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Суми-Лада»

про стягнення грошової компенсації за
невикористані щорічні відпустки,

в с т а н о
в и л а :

17 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом.

Просила стягнути на свою користь
невиплачену при звільнені 10 грудня 2013
року грошову компенсацію за
невикористані щорічні відпустки за
період роботи з 08 жовтня 2004 року по 08
жовтня 2012 року.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 03 червня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Суми-Лада» на користь
ОСОБА_2 16975 грн. 60 коп. компенсації за
невикористані щорічні відпустки з 08
жовтня 2004 року по 08 жовтня 2012 року, а на
користь держави 243 грн. 60 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Суми-Лада»,
посилаючись на неповноту з'ясування
фактичних обставин, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить це
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що позивачці постійно
своєчасно надавались щорічні
відпустки та проводились відповідні
виплати, однак у зв'язку із зміною
керівництва первинна документація
щодо обліку робочого часу, виплати
заробітної плати та відпускних
збереглася лише за останні чотири роки,
з якої убачається виплата їй коштів за
щорічні відпустки.

Заслухавши пояснення представника
відповідача - директора ПАТ «Суми-Лада»
Дем’яненко Г.В., яка у зв'язку з
відсутністю документів визнавала
позовні вимоги за період з 08 жовтня 2004
року по 08 жовтня 2009 року, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_2 з 03 червня 1999
року працювала головним бухгалтером
СТО-2 АТ «Суми-Лада», а відповідно до
наказу від 27 червня 2012 року №09 вона
була призначена на посаду головного
бухгалтера ПАТ «Суми-Лада». З 10 грудня
2013 року її звільнено із займаної посади
за ст.38 КЗпП України за власним
бажанням (а.с.7-8).

Згідно з наказом по ЗАТ «Суми-Лада»,
філія СТО-2, від 06 травня 2009 року №6
(а.с.48) ОСОБА_2, за її заявою (а.с.47), з 12
травня 2009 року по 11 червня 2009 року
надано щорічну оплачувану відпустку
терміном 31 календарний день, за період
з 07 жовтня 2002 року по 07 жовтня 2003 року,
що також підтверджується відмітками у
табелях обліку робочого часу (а.с.60, 61).

Виплата їй відпускних за цей період у
сумі 1400 грн. підтверджується
видатковим касовим ордером від 05
травня 2009 року №135 (а.с.101).

Відповідно до наказу по СТО-2 ЗАТ
«Суми-Лада» від 28 жовтня 2010 року №19
(а.с.32) ОСОБА_2, за її заявою (а.с.33), з 01
листопада 2010 року по 01 грудня 2010 року
надано тарифну відпустку за
відпрацьований період з 07 жовтня 2003
року по 07 жовтня 2004 року, що вбачається
також із відміток у табелях обліку
робочого часу (а.с.44, 45).

Згідно з відомістю на виплату грошей
№46 від 01 грудня 2010 року, відповідачем
виплачено ОСОБА_2 за даний період 7502
грн. (а.с.104).

На підставі наказу ПАТ «Суми-Лада» від
28 жовтня 2013 року №87-ВК ОСОБА_2, за її
заявою, надавалася з 28 жовтня 2013 року по
06 листопада 2013 року частина тарифної
відпустки - 10 днів, за період роботи з 09
жовтня 2012 року по 08 жовтня 2013 року (а.с.98,
99).

Із наданого відповідачем розрахунку
середнього заробітку ОСОБА_2 для
нарахування відпустки, вбачається, що
її середньоденний заробіток становив 68
грн. 45 коп. (а.с.76, 97).

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
всупереч ст.ст.74, 75, 79 КЗпП України та
ст.10 Закону України «Про відпустки»,
ОСОБА_2 своєчасно не надавались щорічні
відпустки, а при її звільненні у
порушення вимог ст.ст.83, 116 КЗпП України,
ст.24 Закону України «Про відпустки»
відповідачем не проведено з даним
працівником остаточного розрахунку, а
саме: не виплачено грошову компенсацію
за невикористані щорічні відпустки за
період роботи з 08 жовтня 2004 року по 08
жовтня 2012 року, а тому врахувавши
розмір середньоденної заробітної
плати та загальну кількість
невикористаних днів відпустки за
вказаний період (31 день х 8 років = 248
днів), суд на законних підставах
стягнув компенсацію.

Доводи апеляційної скарги таких
висновків суду не спростовують.

Розмір та порядок цих нарахувань
відповідач не оспорює.

Додані до апеляційної скарги
видатковий касовий ордер №135 від 05
травня 2009 року та відомість на виплату
грошей №46 від 01 грудня 2010 року (а.с.128, 129)
уже маються в матеріалах справи (а.с.101,
104) та досліджувалися судом першої
інстанції, а зазначені у них суми і є
виплатами відпускних за відпрацьовані
періоди роботи з 07 жовтня 2002 року по 07
жовтня 2003 року та з 07 жовтня 2003 року по 07
жовтня 2004 року, а не за відпустки 2009 - 2010
років, як це намагається довести
відповідач.

Оскільки згідно з положеннями Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в звітність в
Україні» і Закону України «Про
господарські товариства» саме на
роботодавцю лежить обов'язок вести та
зберігати первинну документацію щодо
нарахування і виплат працівникам
заробітної плати, ведення обліку їх
робочого часу та надання відпусток,
колегія суддів вважає безпідставними
посилання в апеляційній скарзі на
відсутність у товаристві відповідної
документації відносно позивача.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним і обґрунтованим, а
тому підстав для його зміни чи
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,
314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Суми-Лада»
відхилити, а рішення Сумського
районного суду Сумської області від 03
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення, проте протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -