Справа № 360/1819/13 Головуючий у І
інстанції Міланіч А.М.Провадження №
22-ц/780/3031/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Енергобанк»
на рішення Бородянського районного
суду Київської області від 05 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом із подальшим уточненням
своїх позовних вимог у відповідності
до норм ст.ст. 70, 74 СК України та просив
визнати припиненим факт його спільного
проживання з відповідачкою, визнати
ідеальні частки у майні, яке є спільною
сумісною власністю, а саме, визнати за
ним право власності на ? частину
земельної ділянки, будинку та квартири.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що починаючи з вересня 1997 року
він проживав разом із ОСОБА_2 однією
сім'єю як дружина та чоловік без
реєстрації шлюбу і в період спільного
проживання за договором
купівлі-продажу від 18.05.2005 року на ім'я
відповідачки була придбана земельна
ділянка площею 0,25 га в АДРЕСА_2, де вони
збудували будинок, право власності на
який 19.03.2009 року також було
зареєстровано за відповідачкою. Крім
того, за договором купівлі-продажу від
26.06.2008 року на ім'я ОСОБА_2 було придбано
квартиру АДРЕСА_1. В зв'язку з
припинення спільного проживання та не
досягненням згоди щодо поділу
спільного майна позивач просив у
судовому порядку провести його поділ,
визнавши частки у вказаному спільному
майні рівними.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 05 грудня 2013 року
позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину будинковолодіння по АДРЕСА_2, ?
частину земельної ділянки площею 0,25 га,
з цільовим призначенням - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, що розташована по
АДРЕСА_2 та на ? частину квартири
АДРЕСА_1

В іншій частині позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
«Енергобанк» подало апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення
Бородянського районного суду
Київської області від 05 грудня 2013 року
як незаконне та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення суду
безпосередньо впливає на права та
інтереси Банку щодо можливості
погашення заборгованості за рахунок
іпотечного майна, що належить ОСОБА_2 за
договором іпотеки, що був укладений між
ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_2 на
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №1010-02 від 07 жовтня
2010 року укладеного між ПАТ
«Енергобанк» та ТОВ «Магістраль Фулл».

Представник відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подав заперечення на апеляційну
скаргу в якій вважає рішення суду
першої інстанції законним та
обґрунтованим, а доводи апелянта
такими, що не спростовуютьвисновків
викладених у вказаному рішенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися до
судової зали, перевіривши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги, скасування рішення суду з
ухвалення нового рішення про відмову у
позові, виходячи з наступних обставин.

Розглядаючи вказаний спір та
задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував
свій висновок тим, що рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 30 березня 2012 року
було встановлено факт спільного
проживання позивача та відповідачки у
вказаній справі однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з вересня 1997 року по
дату винесенні рішення. Саме у вказаний
період відповідачкою ОСОБА_2 були
укладені договори купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,25 га в
АДРЕСА_2, від 18 травня 2005 року, 19.03.2009
року також було зареєстровано за
відповідачкою право вланості на жилий
будинок на вказаній земельній ділянці.
Крім того, за договором купівлі-продажу
від 26.06.2008 року на ім'я ОСОБА_2 було
придбано квартиру АДРЕСА_1, а тому в
силу ст. 74 СК України суд прийшов до
висновку про належність вказаного
майна позивачу та відповідачці на
праві спільної сумісної власності та
враховуючи відсутність договору між
ними про визначення часток суд визнав
вказані частки рівними.

Проте, з таким висновком суду
погодитися неможливо, оскільки такого
висновку суд дійшов, не з'ясувавши
дійсні обставини справи, не
перевіривши доводи та заперечення
сторін та без належної оцінки доказів
по справі.

Зазначенні порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК
України до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

Судом установлено, що 18 травня 2005 року
ОСОБА_4, будучи власником земельної
ділянки площею 0,25 га в АДРЕСА_2
кадастровий номер :02:007:0025 продав,
а ОСОБА_2 придбала вказану земельну
ділянку у приватну власність за 190' 000
грн. (а.с. 25,26). На підставі вказаного
договору купівлі-продажу земельної
ділянки ОСОБА_2 отримала 21 листопада 2005
року Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯБ
№315717 .

26 червні 2008 року укладено договір
купівлі-продажу за умовами якого
ОСОБА_5, та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2
придбала квартиру АДРЕСА_1 за ціною 5' 335'
000 грн. Вказаний договір нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_7 та внесений до реєстру
правочинів за №2233. На підставі
вказаного договору за ОСОБА_2 04 липня
2008 року було зареєстровано право
власності шляхом внесення відомості до
реєстру прав власності (а.с.16-24). При
цьому укладаючи вказаний договір
ОСОБА_2 подала заяву про те що вона у
шлюбі не перебуває, і гроші що
використовуються для придбання
квартири не є спільною сумісною
власністю, що підтверджується п. 4.2
Договору. ( а.с. 17).

18 березня 2009 року виконавчим комітетом
Блиставицької сільської ради
Бородянського району було видано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САВ №270691 згідно
до якого за ОСОБА_2 було зареєстровано
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_2, загальною площею 357,1 кв.м.
Правовою підставою для реєстрації
права власності стало рішення
виконкому Блиставицької сільської
ради Бородянського району № 11 від 26
лютого 2009 року. (а.с.88, 89).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
рішенням Києво-Святошинського
районного суду від 30 березня 2012 року
встановлено факт спільного проживання
позивача та відповідачки у вказаній
справі в період з вересня 1997 року по 30
березня 2012 року, а тому суд враховував
даний факт, а також і те, що вказані
правочини щодо придбання нерухомого
майна були вчиненні у вказаний час тому
суд керуючись ст. 74 СК України визнав
дане майно спільним сумісним, а частки
сторін рівними.

Такий висновок не базується на нормах
матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.74 СК України
якщо жінка та чоловік проживають
однією сімєю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно набуте ними за час
спільного проживання належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

При застосуванні статті 74 СК, що
регулює майнові права осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, необхідно враховувати, що
правило зазначеної норми поширюється
на випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять будь якого
належного та допустимого доказу на
підтвердження факту проживання однією
сім'єю чи ведення спільного
господарства позивача з відповідачкою
у вказаний період і тільки рішенням
Києво-Святошинського районного суду
від 30 березня 2012 року даний факт
підтверджувався.

Разом з тим рішенням апеляційного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
вказане рішення Києво-Святошинського
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні
позову. ( а.с.126-130). Дане рішення
апеляційного суду набрало законної
сили та відповідно до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК
України є обов'язковим для суду що
розглядає вказану справу.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що 28 жовтня 2010 року та 29
жовтня 2010 року з подальшими змінами у
вказаний договір від 14.01.2011 р, та
01.03.2011р., між ПАТ «Енергобанк» -
апелянтом у вказаній справі, та ОСОБА_2
був укладений договір іпотеки за
умовами якого ОСОБА_2 на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором №1010-02 від 07 жовтня 2010 року
укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ
«Магістраль Фулл» передала і іпотеку
ПАТ належне їй на праві приватної
власності нерухоме майно : житловий
будинок загальною площею 357,1 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_2,
вартістю 2' 372'188 грн., земельна ділянка
площею 0,25 га в АДРЕСА_2, вартістю 376000
грн., та квартиру АДРЕСА_1 вартістю 6' 520'
000 грн. (а.с. 114-124).

При цьому, укладаючи вказані договори,
ОСОБА_2 подала нотаріальну завірену
заяву в якій вона стверджувала, що на
момент укладення вказаних договорів
іпотеки вона в зареєстрованому шлюбі
не перебувала та у фактичних шлюбних
відносинах не перебуває, однією сім'єю
з особами, якими мала би право укласти
шлюб на момент підписання цього
договору не проживала та не проживає.
(а.с. 125)

Проте, позиція представника
відповідачки ОСОБА_2 -ОСОБА_8 при
розгляді вказаної справи є суттєво
протилежною, за якою останній позов
визнає, про що зазначено у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Колегія суддів вважає, що суд
безпідставно дійшов висновку, що
будинковолодіння по АДРЕСА_2, земельна
ділянка площею 0,25 га, з цільовим
призначенням - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що
розташована по АДРЕСА_2 та квартира
АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
праві спільної сумісної власності,
оскільки відповідно до договорів
купівлі продажу вказане майно
належить особисто ОСОБА_2 на праві
приватної власності.

Оскільки судом не встановлено
обставин, які би свідчили про
проживання однією сім'єю сторін без
реєстрації шлюбу у оспорюваний період,
а рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
березня 2012 року яким був встановлений
вказаний факт скасовано рішенням
апеляційного суду Київської області
від 11 лютого 2014 року, тому правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Таким чином, суд, дослідивши обставини
справи, перевіривши доводи і
заперечення сторін, надавши оцінку
доказам по справі, колегія суддів
дійшла висновку, що позов є
необґрунтований, а тому у його
задоволенні суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, ст. 74 СК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Енергобанк"
задовольнити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 05 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ майна, що є спільною сумісною
власністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв