Провадження № 2/752/1410/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.06.2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді -
Колдіної О.О.

з участю секретаря -
Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя
особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та зобов»язання вчинити дії
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, 3-тя особа:
Голосіївський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби у м.Києві про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,-

в с т а н о
в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про вселення його в квартиру
АДРЕСА_1, зобов»язання відповідача не
чинити йому перешкоди у користуванні
жилим приміщення та зобов»язання
надати ключі від вхідних дверей
квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що позивач зареєстрований в
АДРЕСА_1 і вселився в дане жиле
приміщення як член сім»ї наймача
квартири. Зазначена квартира
надавалась на підставі ордеру на ім»я
його покійної бабусі - ОСОБА_4 В даній
квартирі зареєстрована відповідач у
справі, він та його рідна сестра -
ОСОБА_3, однак фактично в ній мешкає
ОСОБА_2 та її син.

Позивач посилається на те, що
відповідач чинить перешкоди йому у
користуванні квартирою після смерті
батька, який доводився рідним братом
відповідача у справі та проживав разом
з ним у спірній квартирі. ОСОБА_2 почала
провокувати конфлікти та створювати
умови, які унеможливили його
проживання в квартирі. Внаслідок
зазначених неправомірних дій
відповідача він вимушений був
орендувати інше житло, в зв»язку з чим
несе додаткові витрати.

З приводу перешкоджання з
боку відповідача у користуванні
АДРЕСА_1 він звертався до
Голосіївського РУ ГУ МВС України в
м.Києві і відповідно до висновку
дільничого інспектора за результатами
перевірки заяви йому рекомендовано
звернутись до суду.

Крім того в обґрунтування
свого позову позивач зазначає, що не
зважаючи на те, що йому перешкоджають у
користуванні спірним жилим
приміщенням, не впускають до квартири,
відповідачем був змінений замок на
вхідних дверях, він ніс і продовжує
нести витрати по сплаті за комунальні
послуги, відповідно до розміру його
частини.

Оскільки при його вселенні
був дотриманий порядок, встановлений
житловим законодавством, а відповідач
перешкоджає йому користуватись жилим
приміщення, де він зареєстрований,
позивач просить суд на підставі ст..9, 64
ЖК України зобов»язати відповідача
усунути перешкоди у користуванні
АДРЕСА_1, шляхом його вселення і
зобов»язання ОСОБА_2 надати ключі від
дверей до квартири.

В ході судового розгляду
позивач та його представник підтримали
позовні вимоги та обґрунтування позову
в повному обсязі та просили суд позов
задовольнити, посилаючись на те, що
відповідач створила умови, що
унеможливили проживання позивача в
спірній квартирі, перешкоджає йому
користуватись жилим приміщенням, де
він зареєстрований, і де проживав його
батько до смерті, що порушує його право
на користування квартирою, як члена
сім»ї наймача.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
заперечували про задоволення
первісного позову, вважаючи його
необґрунтованим і не доведеним
відповідними доказами у справі та
подали до суду зустрічну позовну заяву
до ОСОБА_1, ОСОБА_3, відповідно до якої, з
врахуванням заяви про зміну предмету
позову від 03.04.2014 р., просила суд визнати
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування жилим приміщенням,
а саме: АДРЕСА_1.

Вимоги за зустрічним позовом
обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не мешкає в
квартирі близько 14 років і добровільно
змінив місце проживання. ОСОБА_3
виїхала з квартири в 1996 році, проживала
за іншою адресою разом з матір»ю, а з 2012
року одружилась і виїхала проживати до
Ізраїлю.

Однак, не зважаючи на те, що
відповідачі за зустрічним позовом не
проживають в квартирі тривалий час,
однак залишаються бути
зареєстрованими за даною адресою,
наявність реєстрації, як зазначає
ОСОБА_2, перешкоджає їй скористатись
усіма правами, передбаченими житловим
законодавством, а саме: вирішення
питання щодо визнання її наймачем
квартири, вирішення питання про
приватизацію житла, вирішення питання
про погашення заборгованості по оплаті
за надані житлово-комунальні послуги.

На підставі ст..ст.71, 72 ЖК
України ОСОБА_2 просить визнати ОСОБА_1
та ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_1 та його представник
заперечували проти задоволення
зустрічних позовних вимоги, оскільки
ОСОБА_1 періодично зі своїм батьком, до
його смерті, проживав у спірній
квартирі і не втрачав право
користування нею.

Представник відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_3, яка є
третьою особою за первісним позовом,
заперечувала проти задоволення вимог
за зустрічним позовом, посилаючись на
те, що хоча її донька і виїхали
проживати до Ізраїлю, однак найближчий
час має намір повернутися до України і
їй потрібне житло для проживання.

Представник третьої особи -
Голосіївського районного відділу
Державної міграційної служби України в
м.Києві в судове засідання не з»явився,
надіславши клопотання про розгляд
справи у його відсутність.

Вислухавши сторони,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
первісний позов не підлягає
задоволенню, а вимоги за зустрічним
позовом необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що АДРЕСА_1
перебуває у власності територіальної
громади, а власником особового рахунку
була ОСОБА_4, яка померла і знята з
реєстрації 18.11.2008 р.

Ордер № 95941 на дане жиле
приміщення був виданий 17.07.1963 р. на ім»я
ОСОБА_5 у складі сім»ї: ОСОБА_4 - його
дружини, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, який є
батьком позивача за первісним позовом
і рідним братом ОСОБА_2

На час розгляду справи в
квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, яка там
постійно проживає, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 мешкали в АДРЕСА_1 з народження
до припинення шлюбних відносин між їх
батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, до 1998 року. В
подальшому діти разом зі своєю матір»ю
виїхали проживати в інше жиле
приміщення. Через деякий час за згодою
батьків ОСОБА_1, позивач за первісним
позовом, повернувся проживати до свого
батька - ОСОБА_6 до АДРЕСА_1.

З 1999 р. батько позивача ОСОБА_6
підтримував фактичні шлюбні стосунки з
ОСОБА_10, вів з нею спільне господарство
і проживав спільно. Разом з ними до 2004
р. і ОСОБА_1, який в подальшому переїхав
проживати до матері.

Зазначені обставини
встановлені на підставі показів
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, які були
допитані в ході судового розгляду та
пояснень відповідача.

В подальшому ОСОБА_1 мешкав з
2004 р. зі своєю матір»ю, з 2009 р. по 2012 р.
проживав з ОСОБА_8, в подальшому мешкав
з матір»ю.

Доказів на підтвердження того,
що ОСОБА_1 орендує квартиру, на що він
посилається у своєму позові, суду не
надано.

ОСОБА_3 після припинення
шлюбних стосунків між її батьками
залишилась проживати з матір»ю.

В 2012 р. вона одружилась та
виїхала проживати до Ізраїлю, де
проживає і на момент розгляду справи.

Зазначені обставини не
оспорювались сторонами, а тому в силу
положень ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Факт непроживання ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1 з 1999 р.
підтверджується показами свідків
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які є
сусідами відповідача за первісним
позовом тривалий час і знають родину
ОСОБА_4 та їх відносини.

Свідки повідомили, що ОСОБА_1
не мешкає в даній квартирі приблизно з
1999 року. За життя бабусі - ОСОБА_4 він її
відвідував, а після її смерті
відвідував спірну квартиру по сімейним
святам. Будь-яких конфліктів з приводу
користування квартирою між сторонами
не виникало. Також свідки підтвердили,
що замки і двері в АДРЕСА_1 після смерті
батька позивача ніхто не змінював.

Дані обставини також
підтвердила відповідач ОСОБА_2 в своїх
поясненнях, зазначивши, що ОСОБА_1
ніколи не мав ключів від спірного
жилого приміщення, один комплект
ключів був у його батька, який вона
забрала у ОСОБА_10 після смерті свого
брата, що підтвердила остання, допитана
в якості свідка.

Крім того факт не проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_3 в спірній квартирі
підтверджується актами про
непроживання громадян, складеними ТОВ
Фірма «Квартет ЛТД» від 26.07.2013 р., 12.08.2013
р., 23.09.2013 р., 25.11.2013 р.

До показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_8, які є свідками
позивача за первісним позовом, щодо
періодичного проживання ОСОБА_1 разом з
батьком в АДРЕСА_1 суд відносить
критично, оскільки зазначені свідки не
могли повідомити суду періоди
проживання, їх тривалість, підтвердити
наявність особистих речей ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в спірній квартирі, їх участь в
утриманні даного житла, крім надання
допомоги при здійсненні ремонту в
квартирі в 2008 році, а також будь-які
інші обставини, які б могли підтвердити
зазначений факт.

Суд не може прийняти до уваги
посилання позивача за первісним
позовом на те, що він ніс витрати по
утриманню спірного жилого приміщення в
розмірі частки, що йому належить,
оскільки будь-яких рішень щодо
укладення окремого договору найму або
визначення порядку користування
квартирою, для вирішення питання щодо
здійснення самостійної оплати, судом
не приймалось і з даного приводу
сторони не звертались.

Також з письмових доказів,
наданих суду, вбачається, що позивач за
первісним позов сплатив за утримання
спірного житла та комунальні послуги в
18.11.2013 р., перед зверненням до суду, та в
січні 2014 р., коли справа знаходилась в
провадженні суду.

Зазначені дії позивача за
первісним позовом суд розцінює як
намір здобути докази на підтвердження
фактичного користування квартирою.

При зверненні до суду позивач
посилається на те, що одразу після
смерті батька, в грудні 2012 року,
відповідач почала створювати
перешкоди у його користуванні
квартирою АДРЕСА_1, однак будь-яких
доказів на підтвердження зазначених
обставин суду не надано.

В матеріалах справи міститься
копія висновку дільничого інспектора
Голосіївського РУ ГУ МВС України
Ковтуна І.І. за результатами заяви
ОСОБА_1 від 05.09.2013 р. в якій він зазначав
про те, що ОСОБА_2 в березні 2013 р. не
впустила його до АДРЕСА_1.

Зазначений висновок
підтверджує, що будь-якого порушення
громадського порядку з боку сторін у
справі виявлено не було та з приводу
наявного конфлікту ніхто не звертався.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з
зустрічним позовом просить визнати
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування жилим приміщення,
оскільки вони добровільно змінили
місце проживання і в спірній квартирі
не проживають та не повертались
проживати, однак посилається на
положення ст..ст.71, 72 жК України.

Відповідно до ст.71 ЖК України
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних

причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Жиле приміщення зберігається
за тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї понад шість місяців
у випадках: 1) призову на строкову
військову службу або направлення на
альтернативну (невійськову) службу, а
також призову офіцерів із запасу на
військову службу на строк до трьох
років - протягом усього періоду
проходження зазначеної військової
служби; перебування на військовій
службі прапорщиків, мічманів і
військовослужбовців надстрокової
служби - протягом перших п'яти років
перебування на дійсній військовій
службі; 2) тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за
умовами і характером роботи або у
зв'язку з навчанням (учні, студенти,
стажисти, аспіранти тощо), у тому числі
за кордоном, - протягом усього часу
виконання цієї роботи або навчання; 3)
влаштування дитини (дітей) на
виховання до родичів, опікуна чи
піклувальника, у прийомну сім'ю,
дитячий будинок сімейного типу,
заклад для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
- протягом усього часу їх перебування у
родичів, опікуна чи піклувальника,
прийомній сім'ї, дитячому будинку
сімейного типу, закладі для
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування; 4) виїзду
у зв'язку з виконанням обов'язків
опікуна чи піклувальника, наданням
батькам-вихователям житлового будинку
або багатокімнатної квартири для
створення дитячого будинку сімейного
типу - протягом усього часу виконання
таких обов'язків; 5) влаштування
непрацездатних осіб, у тому числі
дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті
та іншій установі соціальної допомоги
- протягом усього часу перебування в
них; 6) виїзду для лікування в
лікувально-профілактичному закладі -
протягом усього часу перебування в
ньому; 7) взяття під варту або
засудження до арешту, обмеження волі,
позбавлення волі на певний строк чи
довічне позбавлення волі - протягом
усього часу перебування під вартою
або відбування покарання, якщо в цьому
будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші члени сім'ї.

У випадках, передбачених
пунктами 1 - 7 цієї статті, право
користування жилим приміщенням
зберігається за відсутнім протягом
шести місяців з дня закінчення строку,
зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік законодавством Союзу РСР і
Української РСР може бути встановлено
й інші умови і випадки збереження
жилого приміщення за тимчасово
відсутніми громадянами на більш
тривалий строк.

Згідно з ст.72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Відповідно до ст.107 ЖК України
наймач жилого приміщення вправі за
згодою членів сім'ї в будь-який час
розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму
жилого приміщення вважається
розірваним з дня вибуття. Якщо з
жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

В роз»ясненнях, які містяться
в постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» зазначено,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив
право користування жилим приміщенням
(ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача
понад встановлені строки. В разі їх
поважності перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

Коли відсутній повернувся на
жилу площу за згодою членів сім'ї,
його не можна вважати таким, що
втратив право на жилу площу. Якщо ж він
вселився в жиле приміщення всупереч
волі членів сім'ї і був відсутнім
понад встановлені строки без
поважних причин, то суд вправі визнати
його таким, що втратив право на жилу
площу. Коли в жилому приміщенні не
залишалися члени сім'ї особи, яка була
відсутня, його повернення в це
приміщення до часу розгляду спору в
суді є істотною обставиною, але вона не
може бути безспірною підставою до
відмови в позові, а повинна
оцінюватись у сукупності з іншими
обставинами.

Також дана постанова містить
роз»яснення щодо порядку визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням на
підставі ст.107 ЖК України.

Верховний Суд України звернув
увагу, що на ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах,
розписка, переадресовка
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, перевезення майна в інше
жиле приміщення, виїзд в інший
населений пункт, укладення трудового
договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням, лише з однієї вказаної
позивачем підстави, передбаченої ст.71
або ст.107 ЖК.

Як зазначалось судом вище
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після припинення
шлюбних стосунків між їх батьками
виїхали разом з АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 ні за час проживання її
батька - ОСОБА_9 в даній квартирі до 1999
року, ні в подальшому до квартири не
поверталась, а в 2012 році виїхала
проживати до Ізраїлю в зв»язку з
одруженням.

Зазначені обставини є
встановленими і ніким не оспорювались.

ОСОБА_1 повторно вселявся в
спірну квартиру і до 1999 року мешкав там
зі своїм батьком постійно, а з даного
періоду позивач не проживав в даній
квартирі в зв»язку зі зміною місця
проживання.

Періодичні відвідування
бабусі та святкування сімейних свят не
надають право користування жилим
приміщенням, не можна розцінювати як
повернення до спірного житла і не
посвідчують користування жилим
приміщення в розумінні положення
житлового законодавства.

Доказів на спростування того,
що ОСОБА_1 виїхав з АДРЕСА_1 добровільно
і в подальшому повернувся на дану жилу
площу для проживання, суду не надано.

Дана квартира не була його
постійним місцем проживання.

Хоча позивач за зустрічним
позовом і просить визнати ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування жилим приміщення згідно з
ст..ст.71, 72 ЖК України, однак як підставу
звернення до суду з даними вимогами
зазначає те, що останні добровільно
змінили місце проживання, а тому суд
вважає за необхідне застосувати норму
закону, яка регулює даний вид
правовідносин, а саме ст.107 ЖК України, і
це не є зміною підстав позову.

З огляду на положення ст.107 ЖК
України суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
втратили право користування жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з часу
їх вибуття з даного жилого приміщення,
а тому вимоги за первісним позовом не
підлягають задоволенню, а вимоги за
зустрічним позовом є доведеними,
обґрунтованими, обставини, викладені в
позові, знайшли своє підтвердження в
ході розгляду справи, а тому зустрічний
позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд
вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш
и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
3-тя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням,
вселення та зобов»язання вчинити дії
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, 3-тя особа:Голосіївський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби у м.Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 121 гривня
80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 121 гривня
80 копійок.

Рішення може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з
моменту його проголошення до
Апеляційного суду м.Києва через
Голосіївський районний суд м.Києва.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя