АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3858/14
Справа № 2018/2-468/11
інстанції: Божко В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Івах
А.П.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду
міста Харкова від 17 квітня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом вселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору -
Восьмої Харківської державної
нотаріальної контори, комунального
підприємства «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» про виділ в
натурі частини житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4

Просила визнати за нею право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1

В обгрунтування позову
посилалась на те, що 23 вересня 2005 року
її батько - ОСОБА_5 залишив заповіт, яким
заповів їй 1/2 частину вказаного
житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько помер.

В установлений законом строк вона
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.

Проте, не може отримати свідоцтво
про право власності на 1/2 частину
житлового будинку за заповітом,
оскільки її брат ОСОБА_4 чинить їй у
цьому перешкоди.

У вересні 2010 року ОСОБА_3 змінила
свої позовні вимоги, які остаточно
уточнила у липні 2013 року.

Просила усунути перешкоди у
здійсненні нею права власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1
шляхом вселення її до першого поверху
будинку та зобов'язати ОСОБА_4 не чинити
їй перешкоди у здійсненні нею права
власності на 1/2 частину будинку.

В обгрунтування позову
посилалась на те, що вона отримала
свідоцтво про право власності за
заповітом на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1

Проте, відповідач ОСОБА_4 не
пускає її до будинку, не дає ключі від
нього, зайняв перший поверх будинку,
який за життя займав їхній батько і
який батько заповів їй.

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернувся
до суду із зустрічним позовом про виділ
в натурі частки житлового будинку
АДРЕСА_1, який остаточно уточнив у
червні 2013 року.

Просив виділити йому в натурі
приміщення першого поверху
зазначеного житлового будинку згідно
ІІ варіанту судової
будівельно-технічної експертизи №9840
від 6 лютого 2013 року та визнати за ним
право власності на 46/100 частин
вказаного житлового будинку.

Взаємних вимог один до одного
сторони не визнали.

Рішенням Київського районного
суду міста Харкова від 17 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Постановлено усунути перешкоди
ОСОБА_3 у здійсненні права власності
шляхом вселення до житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1

На ОСОБА_4 покладено обов'язок не
чинити ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні
нею права власності.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про виділ в
натурі частини житлового будинку
задоволено.

Виділено ОСОБА_4 відповідно до варіанту
П судової будівельно-технічної
експертизи № 9840 від 6 лютого 2013 року в
житловому будинку літ.А-2 наступні
приміщення: житлову кімнату 1-1, площею
11,1м2; житлову кімнату 1-2, площею 25,4 м2;
житлову кімнату 1-3, площею 17,1 м2;
санвузол 1-4, площею 4,3 м2; коридор 1-5,
площею 8м2; кухню 1-6, площею 7,8 м2, комору
1-7, площею 1-7, приміщення підвалу Ап - У,
площею 19,9 м2 та У1, площею 57 м2.

Виділено ОСОБА_4 надвірні споруди :
гараж В, сарай Д, тамбур д.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
46/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого в
АДРЕСА_1 що складається в житловому
будинку літ.А-2 з приміщень: житлової
кімнати 1-1, площею 11,1м2; житлової
кімнати 1-2, площею 25,4 м2; житлової
кімнати 1-3, площею 17,1 м2; санвузла 1-4,
площею 4,3 м2; коридору 1-5, площею 8м2;
кухні 1-6, площею 7,8 м2, комори 1-7, площею
1-7, приміщень підвалу Ап - У, площею 19,9 м2
та У1, площею 57 м2. Надвірних споруд :
гаражу В, сарая Д, тамбура д.

Залишено в спільному користуванні
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ворота №1, хвіртку №2,
паркан № 3, замощення 1.

Для здійснення варіанту ІІ
постановлено здійснити наступні
переобладнання:

- дверний блок між приміщеннями ІІ
та 1-5 демонтувати, дверний проріз
закласти;

- віконний блок в приміщенні 1-2
демонтувати, улаштувати дверний
проріз, вставити дверний блок,
улаштувати приміщення тамбуру
глибиною не менш, ніж 1,5 м;

- закладений дверний проріз до
приміщень підвальної частини 1У
житлового будинку літ.А-2 розібрати,
дверний проріз між підвальними
приміщеннями 1У та У - закласти.

Ухвалою цього ж суду від 25 квітня
2014 року виправлена описка в
оскаржуваному рішенні та зазначено
площу приміщення підвалу П : "5,7 м2 "
замість "57 м2".

В апеляційнаій скарзі ОСОБА_3
просе рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким її
позов задовольнити у повному обсязі, а
у зустрічному позові ОСОБА_4 відмовити.
При цьому посилається на: неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які брали участь у
справі, рішення суду першої інстанції
не оскаржили, письмових заперечень на
апеляційну скаргу не подали.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України - у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції у частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_4 про виділ
частини житлового будинку АДРЕСА_1 та
визнання за ним права власності на 46/100
частин вказаного житлового будинку -
скасуванню з підстав, передбачених
ст.309 ЦПК України з ухваленням у цій
частині нового рішення про відмову у
зустрічному позові ОСОБА_4

Судом першої інстанції
встановлено і підтверджено наявними у
справі доказами, що сторони є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1

Кожному із них у спірному будинку
належить по 1/2 частині: ОСОБА_3 - на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого 17
серпня 2010 року державним нотаріусом
Восьмої Харківської нотаріальної
контори; ОСОБА_4 - на підставі свідоцтва
про право приватної власності на
житловий будинок від 27 листопада 1996
року, виданого на підставі рішення
виконкому Київської районної у місті
Харкові ради народних депутатів (а.с.42,
64 Т.1).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа
може бути позбавлена права власності
або обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

За змістом ч.1 ст.356 ЦК України
спільна часткова власність - це
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного із них у
праві власності.

Право спільної часткової
власності - це право двох або більше
осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен із учасників спільної
часткової власності володіє не часткою
майна в натурі, а часткою в праві
власності на спільне майно в цілому.

Відповідно до ст.358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_4
чинить ОСОБА_3 перешкоди у користуванні
спільною частковою власністю.

З огляду на це, суд першої
інстанції підставно задовольнив
частково позов ОСОБА_3 і вселив її у
житловий будинок АДРЕСА_1

Рішення у вказаній частині
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
про необхідність її вселення до
першого поверху вказаного будинку не
грунтуються на обставинах справи і
зазначених вище нормах матеріального
права.

ОСОБА_6 отримала 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку
спадкування за заповітом після смерті
свого батька - ОСОБА_5

Колишнім співвласником житлового
будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у
спірному будинку належало по 1/2 частині
і їх частки у встановленому законом
порядку розподілені не були.

Таким чином, ОСОБА_6, після смерті
ОСОБА_5, успадкувала не ? частину
житлового будинку в натурі, а ? частину
у праві власності на спільний будинок.

У частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_4 рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
відмовою ОСОБА_4 у позові з таких
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

ОСОБА_4 заявив позов про виділ
частки із спільної часткової власності
з підстав, передбачених ст.364 ЦК
України.

Відповідно до ст.ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який
бажає виділу, має право на одержання
від інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у
праві спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання. У разі виділу співвласником
у натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації. Договір
про виділ у натурі частки з нерухомого
спільного майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив із висновків
судової будівельно-технічної
експертизи №9840 від 6 лютого 2013 року про
те, що виділ частки в натурі із спірного
житлового будинку відповідно до
розміру частки кожного із
співвласників є неможливим. Суд
виділив ОСОБА_4 згідно другого варіанту
вказаної експертизи відповідні
житлові приміщення і надвірні будівлі
та визнав за ним право власності на 46/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1

При цьому суд залишив у спільному
користуванні сторін ворота №1, хвіртку
№2, паркан №3, замощення №1.

Крім того, суд вказав на необхідність
переобладнань:

- дверний блок між приміщеннями ІІ
та 1-5 демонтувати, дверний проріз
закласти;

- віконний блок в приміщенні 1-2
демонтувати, улаштувати дверний
проріз, вставити дверний блок,
улаштувати приміщення тамбуру
глибиною не менш, ніж 1,5 м;

- закладений дверний проріз до
приміщень підвальної частини 1У
житлового будинку літ.А-2 розібрати,
дверний проріз між підвальними
приміщеннями 1У та У - закласти.

Усі запропоновані переустаткування
житлового будинку необхідно робити
відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96
"Організація будівельного виробництва"
і "Положення про порядок надання
дозволу на виконання будівельних
робіт". Дозвіл на виконання будівельних
робіт надається інспекціями
державного архітектурно- будівельного
контролю, на підставі затвердженої у
встановленому порядку проектної
документації, при наявності дозволу
виконкому місцевої ради народних
депутатів, газового господарства і
держпожінспекції (а.с.71).

Відповідно до ст.152 ЖК України
переобладнання і перепланування
житлового будинку (квартири), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, провадяться з

дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів.

Згідно роз'яснень, що містяться у
п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 4 жовтня 1991 року з
наступними змінами «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право власності громадян на
житловий будинок», поділ житлового
будинку в натурі між учасниками
спільної сумісної власності на
будинок, можливий за умови, якщо кожній
із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру), а також
за наявності технічної можливості
переобладнання приміщення в
ізольовані квартири.

Вирішуючи спір у межах заявлених
ОСОБА_4 позовних вимог про виділ частки
із спільної часткової власності, суд
першої інстанції не з'ясував, чи
відповідатиме вимогам будівельних
норм і правил, санітарним та
протипожежним вимогам проведення
робіт по переобладнанню спірного
будинку.

У матеріалах справи відсутні
висновки відповідних державних
органів з вказаних питань.

Крім того, суд залишив частину
надвірних будівель у спільному
користуванні, що при виділі не
допускається.

До того ж, суд першої інстанції не
врахував, що у разі виділу співвласник
отримує свою частку в майні в натурі і
вибуває із складу учасників спільної
часткової власності. За всіма іншими
співвласниками спільна власність при
виділі частки зберігається.

Відповідно до ст.367 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна
між співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
частковій власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

За змістом вказаної норми поділ
майна, що знаходиться у спільній
частковій власності, потрібно
відрізняти від виділу в натурі одному
із співвласників частки, що належить
йому у спірному майні.

При поділі майно, що знаходиться у
спільній частковій власності,
поділяється між усіма співвласниками і
правовідносини спільної часткової
власності припиняються.

При виділі частки із спільного
майна, правовідносини спільної
часткової власності зберігаються. Вони
припиняються тільки для особи, частка
якої виділяється.

Суд першої інстанції не врахував,
що спірний будинок належить лише двом
співвласникам - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - по ?
частині кожному.

За таких обставин, ОСОБА_4 повинен
був заявити позов про поділ житлового
будинку в натурі і припинення
правовідносин спільної часткової
власності (ст.367 ЦК України).

Натомість ОСОБА_4 заявив позов із
підстав, передбачених ст.364 ЦК України
про виділ частки із майна, що є у
спільній частковій власності, який і
був задоволений судом.

При цьому питання щодо розміру
частки іншого співвласника ОСОБА_6 і
виділення їй конкретних житлових
приміщень і надвірних будівель судом
не вирішено, що не є вирішенням спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З огляду на це, суд апеляційної
інстанції скасовує рішення суду першої
інстанції від 17 квітня 2014 року у
частині задоволення позову ОСОБА_4 про
виділ в натурі частини житлового
будинку АДРЕСА_1 і визнання за ним
права власності на 46/100 частин цього
будинку з надвірними будівлями і
відмовляє ОСОБА_4 у позові.

Підлягає скасуванню і ухвала
цього ж суду від 25 квітня 2014 року про
виправлення описки у вказаній частині
рішення.

ОСОБА_4 не позбавлений права
звернутися до суду з позовом про поділ
житлового будинку, що є у спільній
частковій власності, з підстав,
передбачених ст.367 ЦК України.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307,
ст.ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Київського районного
суду міста Харкова від 17 квітня 2014 року
у частині задоволення позову ОСОБА_4
про виділ в натурі частини житлового
будинку АДРЕСА_1; визнання за ним права
власності на 46/100 частин цього
житлового будинку з надвірними
будівлями та ухвалу цього ж суду від 25
квітня 2014 року про виправлення описки у
вказаній частині рішення скасувати і
ОСОБА_4 у позові у цій частині
відмовити.

В іншій частині це ж рішення
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: