печерський районний суд міста києва
справа № 757/80/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,при
секретарі:Гурніку А.І.,за участю:
позивача:ОСОБА_2,представника
позивачаОСОБА_3,представника
позивачаОСОБА_4,представника
відповідача-1:не з'явився,представника
відповідача-2:Шалейко Н.О.,представника
відповідача-2:Божко Л.І.,третьої
особи-1:не з'явився,третьої особи-2:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Київської міської станції
швидкої медичної допомоги, Центру
екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф м. Києва за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідачів Головного
лікаря Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 та
Директора Центру екстреної медичної
допомоги та медицини катастроф м. Києва
ОСОБА_8 про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення оплати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги (далі - відповідач-1,
Станція швидкої медичної допомоги), за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Головного
лікаря Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 (далі
- третя особа-1, Головний лікар ОСОБА_8), в
якому просить визнати наказ від 25.11.2013
року № 85 «Про звільнення лікаря
підстанції швидкої медичної допомоги
№ 14 ОСОБА_2» незаконним та скасувати
вказаний наказ; поновити позивача на
посаді лікаря підстанції швидкої
медичної допомоги № 14; стягнути з
відповідача на користь позивача оплату
за час вимушеного прогулу за період з
25.11.2013 року по дату прийняття рішення
судом в розмірі середнього заробітку
позивача; вирішити питання про
покладення на третю особу обов'язку
відшкодувати шкоду, заподіяну
відповідачем у зв'язку із оплатою
позивачу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначає, що 25.11.2013 року його було
звільнено за систематичне невиконання
ним без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
і правилами внутрішнього трудового
розпорядку, про що видано наказ
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги від 25.11.2013 року № 85.
Позивач вважає наказ про звільнення
незаконним, оскільки по-перше, копія
наказу йому вручена не була; по-друге,
трудовий договір розірвано з
ініціативи власника без погодження з
виборним органом; по-третє,
документально не підтверджено
відповідачем-1 факт одержання виклику
бригадою саме в зазначений
відповідачем-1 час, отже, не можна
стверджувати, що позивач затримав
виїзд бригади на виклик на шість хвилин
без поважних причин, більш того, з
наказу від 25.11.2013 року № 85 не вбачаться,
що виклик був екстреним. Крім того,
позивач зазначає, що в наказі не
зазначено, які саме пункти трудового
договору ним було порушено та наказ
видано неповноважною особою, оскільки
відповідач-1 перебуває у стадії
припинення, отже, наказ про звільнення
повинен був видавати Голова комісії з
припинення, а не Головний лікар. Також
позивач вважає, що у зв'язку із
незаконним звільненням відповідач-1
має виплатити йому середній заробіток
за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 03.01.2014 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Київської міської
станції швидкої медичної допомоги, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Головного
лікаря Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 про
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі, та справу
призначено до судового розгляду.

28.01.2014 року на адресу суду надійшли
письмові заперечення Центру екстреної
медичної допомоги та медицини
катастроф м. Києва в яких останній
просить в позові відмовити, оскільки
позивача було звільнено з роботи з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Протокольною ухвалою суду від 04.02.2014
року за клопотанням представника
позивача, згідно ст. 33 ЦПК України, до
участі у справі в якості
співвідповідача залучено Центр
екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф м. Києва (далі -
відповідач-2, Центр), оскільки
розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
23.04.2013 року № 603 створено комісію з
реорганізації Київської міської
станції швидкої медичної допомоги та
Київського міського центру екстреної
медичної допомоги служби медицини
катастроф шляхом злиття та створення
на їх майновій базі Центру екстреної
медичної допомоги та медицини
катастроф міста Києва; 28.10.2013 року
розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
затверджено Статут Центру екстреної
медичної допомоги та медицини
катастроф міста Києва та 04.12.2013 року
проведено державну реєстрацію
юридичної особи Центру.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 24.03.2014 року цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Київської міської
станції швидкої медичної допомоги за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Головного
лікаря Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 про
визнання незаконним накладення
дисциплінарного стягнення та
скасування наказу про дисциплінарне
стягнення об'єднано в одне провадження
із даною цивільною справою.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 01.04.2014 року цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Київської міської
станції швидкої медичної допомоги за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Головного
лікаря Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 про
визнання незаконним накладення
дисциплінарного стягнення, скасування
наказу про дисциплінарне стягнення та
відшкодування моральної шкоди
об'єднано в одне провадження із даною
цивільною справою.

В судовому засіданні 28.04.2014 року
представник позивача надав заяву про
уточнення позову в якій просив визнати
наказ від 25.11.2013 року № 85 «Про
звільнення лікаря підстанції швидкої
медичної допомоги № 14 ОСОБА_2»
незаконним та скасувати вказаний
наказ; поновити позивача на посаді
лікаря-кардіолога підстанції швидкої
медичної допомоги № 14 у Київській
міській станції швидкої медичної
допомоги; поновити позивача на посаді
лікаря-кардіолога підстанції швидкої
медичної допомоги у Центрі екстреної
медичної допомоги та медицини
катастроф м. Києва; стягнути солідарно
з відповідачів на користь позивача
оплату за час вимушеного прогулу за
період з 25.11.2013 року по дату прийняття
рішення судом в розмірі середнього
заробітку позивача; визнати незаконним
та скасувати наказ від 18.11.2013 року № 82
Головного лікаря Київської міської
станції швидкої медичної допомоги А.
Вершигори «Про дисциплінарне
стягнення лікаря підстанції швидкої
медичної допомоги № 14 ОСОБА_2», визнати
незаконним накладення за наказом
Головного лікаря від 06.11.2013 року № 77/1
«Про дисциплінарне стягнення лікаря
підстанції швидкої медичної допомоги
№ 14 ОСОБА_2» Київською міською станцією
швидкої медичної допомоги
дисциплінарного стягнення у формі
догани на лікаря ОСОБА_2; визнати
протиправним та скасувати наказ
головного лікаря Київської міської
станції швидкої медичної допомоги від
06.11.2013 року № 77/1 «Про дисциплінарне
стягнення лікаря підстанції швидкої
медичної допомоги № 14 ОСОБА_2»;
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача грошові кошти в
розмірі 100 000,00 грн. у відшкодування
заданої моральної шкоди; вирішити
питання про покладення на Керівника
ОСОБА_8 обов'язку відшкодувати шкоду,
заподіяну Київською міською станцією
швидкої медичної допомоги та Центром
екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф м. Києва, у зв'язку
із оплатою позивачу вимушеного прогулу
та виплатою завданої позивачу
моральної шкоди. (т. 3 а. с. 191-203).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначає, що 25.11.2013 року його було
звільнено за систематичне невиконання
ним без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
і правилами внутрішнього трудового
розпорядку, про що видано наказ
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги від 25.11.2013 року № 85.
Позивач вважає наказ про звільнення
незаконним, оскільки по-перше, не можна
стверджувати, що позивач затримав
виїзд бригади на виклик на шість хвилин
без поважних причин, більш того, з
наказу від 25.11.2013 року № 85 не вбачаться,
що виклик був екстреним; по-друге,
спеціалізована кардіо-реанімаційна
бригада не була належним чином
укомплектована, виклик № 1043 не був
погоджений з лікарем реаніматологом,
по-третє, в наказі не зазначено, які
саме пункти трудового договору ним
було порушено та наказ видано
неповноважною особою, оскільки
відповідач-1 перебуває у стадії
припинення, отже, наказ про звільнення
повинен був видавати Голова комісії з
припинення, а не Головний лікар. Крім
того, позивач працював на посаді
лікаря-кардіолога, а його звільнено з
посади лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги, що є
незрозумілим. Також позивач вважає, що
у зв'язку із незаконним звільненням
відповідач-1 має виплатити йому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 24 558,12 грн. Також
ОСОБА_2 зазначає, що до нього було
незаконно застосовано дисциплінарне
стягнення у формі догани за наказом
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги від 18.11.2013 року № 82,
оскільки відповідачем-1 не дотримано
гарантій для працівників установи, не
враховано, що позивач до виникнення
інциденту під час виклику № 1097 від
31.10.2013 року неодноразово звертався за
медичною допомогою, відтак, відсутня
вина позивача у порушенні трудової
дисципліни та службових обов'язків.
Крім того, власник не зажадав у
позивача пояснень з приводу цього
інциденту. Також ОСОБА_2 зазначає, що
Наказ Київської міської станції
швидкої медичної допомоги від 06.11.2013
року № 77/1, згідно якого на нього було
накладено дисциплінарне стягнення у
формі догани за грубе порушення правил
внутрішнього трудового розпорядку та
посадових обов'язків під час виконання
виклику № 1225 30.09.2013 року, є незаконним,
оскільки позивач працював на посаді
лікаря-кардіолога, з посадовою
інструкцією лікаря-кардіолога ОСОБА_2
не ознайомлювали, відтак, власник не
має права вимагати від позивача
виконання роботи, не передбаченої
трудовим договором. Крім того,
відповідач ставить у вину позивача
грубе порушення приписів «Локального
проколу надання медичної допомоги на
догоспітальному етапі бригадами
міської станції швидкої медичної
допомоги» від 2012 року, однак, вказаний
протокол розроблено та затверджено з
порушенням вимог чинного
законодавства. Більш того, в наказі не
зазначено в чому полягає вина позивача,
як проявились тяжкі наслідки, який
причинно-наслідковий зв'язок між діями
позивача та наведеними наслідками.
Також ОСОБА_2 звертає увагу, що
дисциплінарне стягнення накладено з
пропуском встановленого
законодавством строку його накладення
та неповноважною особою. Незаконними
діями відповідача, які виразились у
фактичному встановленні вини позивача
та звинуваченні позивача у спричинені
пацієнту тяжких наслідків, та
розпорядженні довести наказ до відома
всіх працівників, позивачеві завдано
моральну шкоду, яку він оцінює в
розмірі 100 000,00 грн.

Протокольною ухвалою суду від 28.04.2014
року, відповідно до ст.ст. 35, 36 ЦПК
України, за клопотанням представника
позивача до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідачів залучено
Директора Центру екстреної медичної
допомоги та медицини катастроф м. Києва
ОСОБА_8 (далі - третя особа-2, Директор
ОСОБА_8).

06.06.2014 року на адресу суду надійшли
додаткові письмові пояснення
представників позивача № 1 в яких
останні просили позов задовольнити
повністю, зважаючи на те, що бригада в
якій працював ОСОБА_2 була не
укомплектована.

В судовому засіданні позивач та
представники позивача надали
додаткові письмові пояснення № 2,
підтримали позовні вимоги з викладених
в позовній заяві підстав та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача-1 в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи, в порядку ст.ст.
74, 76 ЦПК України, повідомлений належним
чином, причини неявки суду невідомі.

Представники відповідача-2 в судовому
засіданні щодо задоволення позову
заперечували, оскільки всі накази
видані з дотриманням норм чинного
законодавства та правові підстави для
їх скасування відсутні, відтак, просили
в позові відмовити.

Третя особа-1 та третя особа-2 в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи, в порядку ст.ст.
74, 76 ЦПК України, повідомлені належним
чином, на адресу суду надійшла заява
від третьої особи-2 про розгляд справи
за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача,
представників позивача, представників
відповідача-2, дослідивши та оцінивши
письмові докази у справі у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював
на посаді лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, оскільки на
виконання Наказу МОЗ України від 12.03.2008
року № 122 Наказом Головного лікаря
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги та медицини
катастроф ОСОБА_8 від 22.10.2010 року № 89
«Про внесення змін до штатного розпису
станції», з 01.01.2011 року виключено з
штатного розпису станцій найменування
посад «Лікар-кардіолог швидкої
медичної допомоги» з заміною цих посад
у штатному розписі на посаду «Лікар
станції швидкої та невідкладної
медичної допомоги», про що ОСОБА_2 було
повідомлено (т. 4 а. с. 8).

Наказом Головного лікаря Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги ОСОБА_8 від 06.11.2013 року № 77/1 на
ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне
стягнення - оголошено догану за грубе
порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку та посадових
обов'язків, а саме, порушення 30.09.2013 року
під час виконання виклику № 1225 вимог
клінічного протоколу надання медичної
допомоги хворим з фібриляцією
(тріпотінням) передсердь,
затвердженого Наказом МОЗ України від
30.07.2006 року № 436 «Про затвердження
протоколів надання медичної допомоги
за спеціальністю кардіологія»,
локального протоколу надання медичної
допомоги хворим з фібриляцією та
тріпотінням передсердь, що є складовою
затверджених Головним лікарем
«Локальних протоколів надання
медичної допомоги на догоспітальному
етапі Київської міської станції
швидкої медичної допомоги», в
порушення п.п. 1.1., 1.7., 2.2., 2.3., 2.10., 2.16, ч. 2
п.п. 2.23, 2.38 Посадової інструкції лікаря
станції швидкої та невідкладної
медичної допомоги Київської міської
станції швидкої медичної допомоги, що
призвело до неналежного надання
екстреної медичної допомоги пацієнту
та спричинило важкі наслідки (т. 3 а. с.
56).

Згідно ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

При цьому, суд зазначає, що підставою
для притягнення працівника до
дисциплінарної відповідальності є
порушення трудової дисципліни. Закон
не вимагає, щоб таке порушення
обов'язково призводило до будь-яких
шкідливих наслідків. Для притягнення
працівника до дисциплінарної
відповідальності досить, щоб був
зафіксований сам факт порушення.
Водночас суд також звертає увагу, що
необхідним для притягнення до
дисциплінарної відповідальності є
встановлення вини.

Судом встановлено, що 30.09.2013 року до
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги поступив виклик № 1225
в лікарню № 7 відділення терапія щодо
пацієнта ОСОБА_10 з попереднім
діагнозом позагоспітальна правобічна
нижньодольова пневмонія, на казаний
виклик прибула бригада лікаря ОСОБА_2 у
складі фельдшера ОСОБА_11 та водія
ОСОБА_12. Як зазначено в карті виїзду тип
виїзду - перевезення хворого (т. 3 а. с. 60).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я», кожний пацієнт має
право, коли це виправдано його станом,
бути прийнятим у будь-якому закладі
охорони здоров'я за своїм вибором, якщо
цей заклад має можливість забезпечити
відповідне лікування.

Як визначено у ч. 2 ст. 33 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я», медична допомога за
видами поділяється на екстрену,
первинну, вторинну (спеціалізовану),
третинну (високоспеціалізовану),
паліативну, медичну реабілітацію.

Згідно Тимчасової інструкції про
порядок переведення пацієнтів у інші
медичні заклади системи ГУОЗ та МЗ
(Додаток 5 до Наказу ГУМОЗ та МЗ від
26.03.2009 року № 96), заявка для направлення
бригади швидкої медичної допомоги для
переведення пацієнта надається
відповідальному черговому відділу
госпіталізації Київської міської
станції швидкої медичної допомоги та
медицини катастроф. Переведення
пацієнта без погодження між медичними
закладами здійснюється у випадку,
зокрема, якщо пацієнт звернувся
самостійно або був доставлений
бригадою швидкої медичної допомоги в
приймальне відділення та підлягає
госпіталізації в спеціалізоване
відділення, яке відсутнє в даній
лікарні, а стан пацієнта дозволяє
транспортування (т. 1 а. с. 223).

Отже, оскільки у Клінічній міській
лікарні № 7 відсутні відділення
кардіології та реанімації, вказаний
заклад звернувся до Київської міської
станції швидкої медичної допомоги з
заявою про переведення пацієнта.

Згідно п. 2.16 Посадової інструкції
лікаря станції швидкої та невідкладної
медичної допомоги Київської міської
станції швидкої медичної допомоги, при
необхідності екстреної
госпіталізації, в тому числі і через
відділ госпіталізації, лікар повинен
організувати транспортування пацієнта
в медичний заклад, своєчасно
повідомивши про це диспетчера
підстанції.

Відтак, лікар ОСОБА_2 зобов'язаний був
транспортувати пацієнта ОСОБА_10, однак,
прибувши на виклик о 16 год. 10 хв. при
стабільному стані хворого, як зазначив
в судовому засіданні сам позивач, він
його не транспортував, а почав надавати
медичну допомогу. Згідно висновку
експерта від 01.10.2013 року № 2822, від
інфаркту міокарда пацієнт ОСОБА_10
помер (т. 3 а. с. 116-117).

16.10.2013 року на адресу Київської міської
станції швидкої медичної допомоги
надійшов лист Головного лікаря
Київської міської клінічної лікарні №
7 від 03.10.2013 року № 582 з проханням
оцінити роботу ОСОБА_2, оскільки
непрофесійний підхід до лікування
останнім призвів до смерті хворого (т. 1
а. с. 208-209).

Наказом Головного лікаря Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги ОСОБА_8 від 21.10.2013 року № 79 було
створено комісію службового розгляду
випадку смерті пацієнта ОСОБА_10 в
присутності бригади ШМД при виконанні
виклику 30.09.2013 року лікарем ОСОБА_2, якій
наказано провести службовий розгляд до
24.10.2013 року.

Київською міською станцією швидкої
медичної допомоги було проведено
службове розслідування. Також було
складено Акт комісійного розгляду по
факту смерті ОСОБА_10 (т. 4 а. с. 68-69).

Згідно протоколу № 14 засідання
контрольно-експертної комісії від
24.10.2013 року на яке було запрошено лікаря
ОСОБА_2 та фельдшера ОСОБА_11, комісія
вирішила, що при виконанні виклику
30.09.2013 року № 1225 до пацієнта ОСОБА_10
лікар ОСОБА_2 діяв всупереч клінічному
протоколу надання медичної допомоги
хворим з фібриляцією (тріпотінням)
передсердь наказу МОЗ України від
03.07.2006 року № 436 «Про затвердження
протоколів надання медичної допомоги
за спеціальністю кардіологія» та
всупереч локальному протоколу
«Фібриляція та тріпотіння передсердь»
«Локальних протоколів надання
медичної допомоги на до госпітальному
етапі Київської міської станції
швидкої медичної допомоги». Мало місце
неналежне виконання лікарем ОСОБА_2
професійних обов'язків, що спричинило
важкі наслідки (т. 1 а. с. 210-214).

Так, наказом МОЗ України від 03.07.2006 року
№ 436 затверджено Правила надання
медичної допомоги хворим із
фібриляцією (тріпотінням) передсердь, а
наказом Головного лікаря Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги ОСОБА_8 затверджено Локальні
протоколи надання медичної допомоги на
до госпітальному етапі Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги (т. 3. а. с. 76, 77-80, 81-84).

Згідно ст. 141 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я», галузевими стандартами у
сфері охорони здоров'я є додержання
стандартів медичної допомоги (медичних
стандартів), клінічних протоколів,
табелів матеріально-технічного
оснащення є обов'язковим для всіх
закладів охорони здоров'я, а також для
фізичних осіб - підприємців, що
провадять господарську діяльність з
медичної практики. Клінічний протокол
це уніфікований документ, який
визначає вимоги до діагностичних,
лікувальних, профілактичних та
реабілітаційних методів надання
медичної допомоги та їх послідовність.

Відповідно до п. 2.10 Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, лікар зобов'язаний
проводити обстеження пацієнта і
надавати йому медичну допомогу
відповідно до затверджених
діагностично-лікувальних протоколів
(стандартів).

При цьому, суд звертає увагу, що з
Правилами внутрішнього трудового
розпорядку для працівників Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги ОСОБА_2 був ознайомлений під
розпис 08.07.2013 року (т. 1 а. с. 167), а з
Посадовою інструкцією лікаря станції
швидкої та невідкладної медичної
допомоги Київської міської станції
швидкої медичної допомоги - 21.01.2013 року
(т. 1 а. с. 71), отже, твердження ОСОБА_2, що
він не був ознайомлений з цими
документами спростовуються
матеріалами справи.

Крім того, суд звертає увагу, що
Посадова інструкція лікаря швидкої та
невідкладної медичної допомоги була
розроблена і поширювалась як на
лікарів швидкої та невідкладної
медичної допомоги так і на
лікарів-кардіологів швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, оскільки в роботі
всі вони виконують одні і ті ж самі
функції, мають однакові права та
обов'язки.

Отже, лікарі зобов'язані дотримуватись
вказаних протоколів, в тому числі і
локального протоколу надання медичної
допомоги на до госпітальному етапі
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги.

Твердження позивача, що Локальний
протокол затверджено з порушенням
Методики розробки та впровадження
медичних стандартів (уніфікованих
клінічних протоколів) медичної
допомоги на засадах доказової
медицини, відтак він не підлягає
обов'язковому виконанню не приймаються
судом до уваги, оскільки вказаний
протокол не визнавався недійсним та є
чинним, відтак, обов'язковим до
виконання.

Крім того, суд звертає увагу, що у
наданому позивачем Додатку до листа
МОЗ України від 22.04.2014 року № 3.18-53/369/11087
також зазначається, що Протокол
надання медичної допомоги хворим з
фібриляцією (тріпотінням) передсердь
наказу МОЗ України від 03.07.2006 року № 436
«Про затвердження протоколів надання
медичної допомоги за спеціальністю
кардіологія» не є уніфікованим
клінічним протоколом медичної
допомоги в розумінні Методики розробки
та впровадження медичних стандартів
(уніфікованих клінічних протоколів)
медичної допомоги на засадах доказової
медицини, однак Методика набрала
чинності в грудні 2012 року, а вказаний
протокол затверджено у 2006 році та є
чинним (т. 4 а. с. 64).

При цьому, суд не приймає до уваги,
твердження позивача. що йому під час
здійснення виклику із збору анамнезу
не було надано для ознайомлення і
врахування черговим лікарем Київської
міської клінічної лікарні № 7 анамнез
симптомів ОСОБА_10, з якими останній
поступив та лікувався як пацієнт у
Київській міській клінічній лікарні №
7 у зв'язку із чим ОСОБА_2 був
позбавлений можливості врахувати
анамнез симптомів ОСОБА_10 зафіксованих
лікарями Київської міської клінічної
лікарні № 7, оскільки вказані твердиня
не відповідають обставина справи,
зважаючи на те, що прибувши на місце
виклику, позивач одержав у медичних
працівників Київської міської
клінічної лікарні № 7 направлення на
перевезення ОСОБА_10 в якому письмово
був зазначений анамнез пацієнта, а
також рентгенограму грудної клітини.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

На виконання вказаної норми у ОСОБА_2
були відібрані пояснення (т. 1 а. с. 220),
відтак, твердження позивача, що власник
від нього не зажадав пояснення
спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 свідомо
порушив протокол надання медичної
допомоги хворим з фібриляцією
(тріпотінням) передсердь, затверджений
Наказом МОЗ України від 30.07.2006 року № 436
«Про затвердження протоколів надання
медичної допомоги за спеціальністю
кардіологія», локальний протокол
надання медичної допомоги хворим з
фібриляцією та тріпотінням передсердь,
що є складовою затверджених Головним
лікарем «Локальних протоколів надання
медичної допомоги на догоспітальному
етапі Київської міської станції
швидкої медичної допомоги», Посадову
інструкцію лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, що призвело до
неналежного надання екстреної
медичної допомоги пацієнту та
спричинило важкі наслідки, а саме,
смерть пацієнта, то його правомірно
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності.

Відповідно до ст.. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Так, проступок ОСОБА_2 було виявлено
24.10.2013 року за наслідками засідання
контрольно-експертної комісії від
24.10.2013 року, а про можливість наявності
в діях ОСОБА_2 проступку Київській
міській станції швидкої медичної
допомоги стало відомо з листа
Головного лікаря Київської міської
клінічної лікарні № 7 від 03.10.2013 року №
582, який надійшов на адресу
відповідача-1 16.10.2013 року, отже,
дисциплінарне стягнення накладено на
позивача у передбачений чинним
законодавством строк.

Наказом Головного лікаря Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги ОСОБА_8 від 18.11.2013 року № 82 на
ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне
стягнення - оголошено догану за грубе
порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку та посадових
обов'язків, а саме, порушення 31.10.2013 року
під час виконання виклику № 1097 п.п. 1.1,
1.7, 1.8, 1.9, 2.2., 2.3., 2.10, 2.16, 2.29, 2.38 Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, порушення
Інструкції щодо заповнення форми
первинної медичної облікової
документації 110/о «Карта виїзду швидкої
медичної допомоги», затвердженої
наказом МОЗ України від 17.11.2010 року № 999
«Про затвердження форм звітності та
медичної облікової документації служб
швидкої та невідкладної медичної
допомоги України (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 03.02.2011
року за № 151/188889), що призвело до
неналежного надання екстреної
медичної допомоги пацієнту (т. 1 а. с.
198-199).

Так, 31.10.2013 року до Київської міської
станції швидкої медичної допомоги
поступив виклик № 1097 ОСОБА_13 щодо
пацієнта - дитини три тижні, на
вказаний виклик було направлено
бригаду лікаря ОСОБА_2 у складі
фельдшерів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та водія
ОСОБА_19. Як зазначено в карті виїзду
виклик поступив о 15 год. 48 хв., а бригада
виїхала на виклик о 16 год. 15 хв. (т. 3 а. с.
223).

Згідно п. 2.8 Посадової інструкції
лікаря станції швидкої та невідкладної
медичної допомоги Київської міської
станції швидкої медичної допомоги, при
надходженні виклику, лікар повинен
особисто отримати його у диспетчера
підстанції, уточнити адресу, привід до
виїзду і виїхати не пізніше 2-х хвилин з
моменту отримання виклику. При
неможливості виїхати на виклик негайно
повідомити про це диспетчера.

При чому затримка виїзду сталась у
зв'язку із тим, що лікар ОСОБА_2
сперечався з диспетчером підстанції
щодо необхідності йому виїжджати,
враховуючи, що він є
лікарем-кардіологом, а не педіатром,
про що було зазначено у пояснювальній
диспетчера 14 п/с ОСОБА_16 (т. 2 а. с. 193).

31.10.2013 року лікарем ОСОБА_2 було
написано доповідну записку щодо даного
виклику з проханням провести службове
розслідування (т. 3 а. с. 225).

З письмових пояснень, наданих
фельдшерами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в ході
службового розгляду з'ясовано, що
прибувши за адресою виклику № 1097,
ОСОБА_2 у квартиру не піднівся,
залишившись у санітарному автомобілі;
виклик № 1097 обслуговували фельдшер
ОСОБА_14 та фельдшер ОСОБА_15, самостійно
оглянули дитину і госпіталізували в
нейрохірургічне відділення Київської
міської клінічної лікарні № 7, а ОСОБА_2
під час виконання виклику № 1097 спав у
салоні санітарного автомобіля і його
розбудили після того як бригада
повернулася на підстанцію (т. 3 а. с. 226,
227).

Відповідно до п.п. 1.4. Посадової
інструкції фельдшера (сестри медичної)
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, фельдшер
підпорядковується в оперативній
роботі: фельдшеру-диспетчеру і
старшому черговому лікарю
оперативного відділу Станції; працюючи
у складі «Лікарської бригади швидкої
медичної допомоги», фельдшер
підпорядковується лікарю - керівнику
цієї бригади.

Згідно п.п. 2.12. Посадової інструкції
фельдшера (сестри медичної) Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги, працюючи, у складі лікарської
бригади фельдшер забезпечує якісне та
своєчасне виконання призначених
лікарем інструментальних обстежень,
медичних процедур та маніпуляцій в
ході надання екстреної медичної
допомоги пацієнтам на догоспітальному
етапі.

Отже, з аналізу викладеного слідує, що
фельдшери, які працюють у складі
лікарської бригади. не мають права
самостійно, без лікарського нагляду та
відповідних призначень лікаря
надавати медичну допомогу, призначати
медичні процедури та маніпуляції, тощо.

Як визначено у п. 1.9 Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, лікар працює згідно
з затвердженим графіком роботи без
права сну.

Відповідно до п. 2.29 Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, лікар зобов'язаний
повідомляти старшого чергового лікаря
оперативного відділу Станції про
надзвичайні події.

ОСОБА_2, як керівник бригади, за
допомогою наявних засобів зв'язку
(мобільний термінал бригади) негайно не
доповів фельдшеру-диспетчеру
підстанції № 14 та старшому лікарю
оперативного відділу про те, що
бригада, прибувши на виклик, не може
працювати як лікарська та про
об'єктивні причини такого порушення в
роботі. Також під час виконання виклику
№ 1097 не доповіли про такі обставини
старшому лікарю оперативного відділу і
фельдшер ОСОБА_14 та фельдшер ОСОБА_15

Про вказані обставини також зазначено
у пояснювальній диспетчера 14 п/с
ОСОБА_16

Більш того, напередодні на пропозицію
завідуючої ОСОБА_17 піти на лікарняний,
ОСОБА_2 категорично відмовився, про що
зазначив у заяві від 28.10.2013 року (т. 2 а. с.
191). Також лікарем ОСОБА_2 не надано
належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження того, що 30.10.2013 року у
нього були проблеми із здоров'ям.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 під
час виконання виклику № 1097 31.10.2013 року
самоусунення від виконання своїх
професійних обов'язків.

Згідно п. 2 та п. 46.13 Інструкції щодо
заповнення форми первинної медичної
облікової документації 110/о «Карта
виїзду швидкої медичної допомоги»,
затвердженої наказом МОЗ України від
17.11.2010 року № 999 «Про затвердження форм
звітності та медичної облікової
документації служб швидкої та
невідкладної медичної допомоги
України», зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 03.02.2011
року за № 151/188889, карта заповнюється
керівником бригади швидкої медичної
допомоги державною мовою на кожний
виїзд та на кожного пацієнта, яком була
надана медична допомога; достовірність
інформації, внесеної в карту, керівник
бригади ШМД завіряє підписом.

Проте, карта виїзду за викликом № 1097
від 31.10.2013 року була заповнена
фельдшером ОСОБА_14

За наслідками проведеного службового
розслідування за доповідною запискою
ОСОБА_2 завідуючою п/с № 14 ОСОБА_17 було
написано доповідну записку на ім'я
Головного лікаря Київської міської
станції швидкої медичної допомоги
ОСОБА_8 з проханням винести догану
лікарю ОСОБА_2 за порушення Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги (т. 2 а. с. 196).

Аналізуючи викладене, враховуючи
свідоме порушення лікарем ОСОБА_2
Посадової інструкції лікаря станції
швидкої та невідкладної медичної
допомоги Київської міської станції
швидкої медичної допомоги, останнього
правомірно було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності та
оголошено йому догану.

Згідно Акту від 20.11.2013 року № 76, ОСОБА_2
від підпису про ознайомлення з наказом
від 18.11.2013 року № 82 відмовився (т. 2 а. с.
200).

Таким чином, дисциплінарні стягнення у
виді догани були застосовані до ОСОБА_2
правомірно з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Наказом Головного лікаря Київської
міської станції швидкої медичної
допомоги ОСОБА_8 від 25.11.2013 року № 85
ОСОБА_2 лікаря підстанції швидкої
медичної допомоги № 14 звільнено з
займаної посади з 25.11.2013 року за
систематичне невиконання ним без
поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором і
правилами внутрішнього трудового
розпорядку відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП
України т. 1 а. с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Аналізуючи наведену норму, суд
зазначає, що підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП є
систематичне невиконання працівником
трудових обов'язків. Такими, що
систематично порушують трудову
дисципліну, є працівники, які мають
дисциплінарне або громадське
стягнення за порушення трудової
дисципліни та порушили її знову
протягом року з дня застосування
стягнення за перше порушення. Якщо
дисциплінарне чи громадське стягнення
не погашене часом або не зняте до
закінчення встановленого річного
строку, порушення трудової дисципліни
працівником дає підставу для його
звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП. Звільнення
за п. 3 ст. 40 КЗпП допускається тільки за
наявності вини працівника.

Так, 05.11.2013 року старшим лікарем
оперативного відділу Стаховою Н.І.
виявлено порушення оперативної роботи
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, а саме,
спеціалізована
кардіологічно-реанімаційна бригада
підстанції швидкої медичної допомоги
№ 14 порушила встановлений норматив
прибуття на екстрений виклик № 1043, який
був зареєстрований о 14 год. 47 хв. з
приводу «Невнятная речь, слабость», що
зафіксовано у карті виїзду (т. 1 а. с. 174).
Бригада підстанції швидкої медичної
допомоги № 14 працювала під
керівництвом лікаря ОСОБА_2, який без
поважних причин на 6 хвилин затримав
виїзд бригади на отриманий ним о 14 год.
47 хв. виклик № 1043.

Так, лікар ОСОБА_2 надав письмові
пояснення від 05.11.2013 року, згідно ст. 149
КЗпП України, в яких зазначив, що він
вжив заходів для з'ясування погодження
виклику одразу після його надходження
(о 14 год. 47 хв.) а також
доукомплектування спеціалізованої
кардіологічно-реанімаційної бригади.

Отже, сам позивач визнав, що отримав
виклик № 1043 одразу після його
надходження (о 14 год. 47 хв.).

Проте, замість виїзду на виклик не
пізніше 2-х хвилин з моменту отримання
виклику він почав сперечатись з
фельдшером-диспетчером підстанції.

Щодо тверджень відповідача, що виклик
не був екстреним, то суд зазначає
наступне.

Так, прибувши на виклик ОСОБА_2
встановив пацієнту діагноз - гостре
порушення мозкового кровообігу (тобто -
інсульт). Крім того, виконуючи виклик,
позивач прийняв рішення про
необхідність екстреної госпіталізації
пацієнта та доставив пацієнта в
неврологічне відділення Київської
міської клінічної лікарні № 7, про що
зазначено у карті виїзду, яка
власноручно була заповнена позивачем.

Крім того, Позивач визначив в позиції 16,
карти виїзду швидкої медичної допомоги
№ 1043, тип виїзду за діагнозом: раптове
захворювання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
екстрену медичну допомогу»,
невідкладний стан людини - це раптове
погіршення фізичного або психічного
здоров'я, яке становить пряму та
невідворотну загрозу життю та здоров'ю
людини або оточуючих її людей і виникає
внаслідок хвороби, травми, отруєння або
інших внутрішніх чи зовнішніх причин.

Відповідно до ч. 2 п. 5 Правил виклику
бригади швидкої медичної допомоги у м.
Києві, затверджених рішенням Київської
міської ради від 17.06.2010 року № 974/4412
першочергово здійснюються виклики в
громадські місця, на вулицю,
підприємства, установи, учбові заклади.
Виклики в приватні помешкання
виконуються в міру їх надходження.

Так, пацієнт знаходився не в
помешканні, а на вулиці в машині, мала
(як зазначено позивачем в карті виїзду
швидкої медичної допомоги № 1043)
приглушену свідомість, порушення
мовлення, тому виїзд бригади швидкої
медичної допомоги повинен був бути
першочерговим та своєчасним з метою
мінімізації наслідків впливу
невідкладного стану на життя та
здоров'я людини.

Відповідно до Додатку до Постанови
Кабінету Міністрів України від 21.11.2012
року № 1119 «Критерії розподілу звернень
залежно від стану пацієнта на екстрені
та не екстрені», диспетчер
оперативно-диспетчерської служби
центру екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф направляє до
пацієнта бригаду екстреної (швидкої)
медичної допомоги невідкладно після
отримання звернення, що належить до
категорії екстрених.

Згідно Постанови КМУ від 21.11.2012 року №
1119 «Про норматив прибуття бригад
екстреної (швидкої) медичної допомоги
на місце події», норматив прибуття
бригад екстреної (швидкої) медичної
допомоги на місце події за зверненнями,
що належать до категорії екстрених,
становлять у містах - 10 хвилин з моменту
надходження звернення.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
екстрену медичну допомогу», особи,
винні у порушенні положень Закону
України «Про екстрену медичну
допомогу», у порядку, встановленому
законом, несуть дисциплінарну,
адміністративну, кримінальну або
цивільно-правову відповідальність за:
несвоєчасне надання екстреної
медичної допомоги або створення
перешкод у її наданні.

Як визначено у п. 9 «Типового положення
про бригаду екстреної (швидкої)
медичної допомоги», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.11.2012 року № 1114, зареєстровані та
передані бригадам швидкої медичної
допомоги виклики не потребують жодних
погоджень, натомість потребують
негайного виконання.

При чому, суд зазначає, що ОСОБА_2 з 08
год. 00 хв. 05.11.2013 року працював у
незмінному складі бригади та щодо
складу бригади питань у нього не
виникало.

Так, згідно карти виїзду позивач виїхав
на виклик о 14 год. 55 хв., а прибув на
місце події о 15 год. 13 хв., отже, бригада
швидкої медичної допомоги прибула на
місце події через 26 хв. з моменту
надходження звернення.

Як визначено у п. 2.3 Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, лікар зобов'язаний
належно та своєчасно виконувати всі
розпорядчо-нормативні документи, які
стосуються його роботи.

Згідно п. 2.8 Посадової інструкції
лікаря станції швидкої та невідкладної
медичної допомоги Київської міської
станції швидкої медичної допомоги, при
надходженні виклику, лікар повинен
особисто отримати його у диспетчера
підстанції, уточнити адресу, привід до
виїзду і виїхати не пізніше 2-х хвилин з
моменту отримання виклику. При
неможливості виїхати на виклик негайно
повідомити про це диспетчера.

Відповідно до п. 2.38 Посадової
інструкції лікаря станції швидкої та
невідкладної медичної допомоги
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги, лікар зобов'язаний
належно та своєчасно виконувати
накази, розпорядження головного лікаря
Станції, правила внутрішнього
трудового розпорядку Станції, вимоги
інших нормативних документі, що
регламентують його діяльність.

Отже, лікарем ОСОБА_2 без поважних
причин порушено покладені на нього
Посадовою інструкцією лікаря станції
швидкої та невідкладної медичної
допомоги Київської міської станції
швидкої медичної допомоги, обов'язки.

Таким чином, суд зазначає, що дії ОСОБА_2
під час виконання виклику № 1043 05.11.2013
року призвели до безпідставної
затримки виїзду бригади швидкої
медичної допомоги та, відповідно,
порушення встановленого
десятихвилинного нормативу прибуття
бригад екстреної (швидкої) медичної
допомоги на місце події, порушення
оперативної роботи закладу охорони
здоров'я та несвоєчасного надання
екстреної медичної допомоги.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2
систематично не виконував покладені на
нього обов'язки, його правомірно було
звільнено з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_2
за час роботи на Київській міській
станції швидкої медичної допомоги з
06.08.1982 року неодноразово притягався до
дисциплінарної відповідальності, про
що свідчать наявні в матеріалах справи
накази про оголошення доган та зняття
надбавок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1471 КЗпП України,
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Дисциплінарні стягнення застосовано
Головним лікарем Київської міської
станції швидкої медичної допомоги
ОСОБА_8, якому чинним законодавством
надано право прийняття на роботу

Рішенням Київської міської ради від
21.02.2013 року № 25/9082 вирішено
реорганізувати шляхом злиття Київську
міську станцію швидкої медичної
допомоги, Київський міський центр
екстреної медичної допомоги служби
медицини катастроф та створити на їх
майновій базі Центр екстреної медичної
допомоги та медицини катастроф міста
Києва та віднести його до сфери
управління Департаменту охорони
здоров'я. виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації). Встановлено,
що Центр є правонаступником усіх прав і
обов'язків реорганізованих закладів.

Розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
23.04.2013 року № 603 створено комісію з
реорганізації Київської міської
станції швидкої медичної допомоги та
Київського міського центру екстреної
медичної допомоги служби медицини
катастроф шляхом злиття та створення
на їх майновій базі Центру екстреної
медичної допомоги та медицини
катастроф міста Києва та затверджено
її склад. Головою комісії є головний
лікар Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8

Отже, оскільки головний лікар
Київської міської станції швидкої
медичної допомоги ОСОБА_8 одночасно був
головою комісії з реорганізації, то він
мав право накладати дисциплінарні
стягнення на позивача.

Як визначено у ч. 1 ст. 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу без згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках, зокрема,
звільнення працівника, який не є членом
первинної профспілкової організації,
що діє на підприємстві, в установі,
організації.

Оскільки у листі від 21.11.2013 року № 9
Первинна профспілкова організація
Станції швидкої медичної допомоги м.
Києва повідомила, що ОСОБА_2 не є членом
профспілкової організації, згода
виборного органу первинної
профспілкової організації не потрібна
(т. т. 2 а. с. 208).

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що
оскільки ОСОБА_2 був звільнений з
дотриманням норм чинного
законодавства, правові підстави для
його поновлення на роботі, виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП
України, та вирішення питання про
покладення на третіх осіб обов'язку
відшкодувати шкоду, заподіяну
відповідачем у зв'язку із оплатою
позивачу вимушеного прогулу, відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідачів 100 000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди, суд
зазначає наступне.

Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди
оцінюється самим потерпілим та
визначається у позовній заяві.
Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Так, оскільки судом встановлено, що дії
Головного лікаря Київської міської
станції швидкої медичної допомоги
ОСОБА_8 при звільненні позивача з
роботи були правомірними, то правові
підстави для відшкодування моральної
шкоди відсутні.

Таким чином, позов є необґрунтованим та
не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
40, 43, 431, 147, 1471 Кодексу законів про працю
України, ст..ст. 23, 1167 Цивільного кодексу
України, ст..ст. 14, 33 38 Закону України
«Основи законодавства про охорону
здоров'я», ст.. 1 Закону України «Про
екстрену медичну допомогу», ст.ст. 3, 4, 8,
10, 11, 15, 33, 35, 36, 60, 88, 209, 213 - 215, 223 Цивільного
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Київської міської
станції швидкої медичної допомоги,
Центру екстреної медичної допомоги та
медицини катастроф м. Києва за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідачів Головного
лікаря Київської міської станції
швидкої медичної допомоги ОСОБА_8 та
Директора Центру екстреної медичної
допомоги та медицини катастроф м. Києва
ОСОБА_8 про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення оплати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк