У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,-розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користуванні та розпорядженні
майном, що належить на праві власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 січня 2014 року,

в
с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить однокімнатна
квартира АДРЕСА_1. Раніше його прізвище
було ОСОБА_6, але після укладення шлюбу
з ОСОБА_8, він змінив прізвище на ОСОБА_6.
У квартирі також зареєстрований його
син ОСОБА_7, який з травня 2007 року у
квартирі не мешкає, комунальні послуги
не сплачує. У той же час, він регулярно
проводить оплату за комунальні платежі
по квартирі. Враховуючи, що син
тривалий час не мешкає у вказаній
квартирі, позивач просив усунути
перешкоди у користуванні та
розпорядженні належним йому майном -
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття
відповідача з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 7 листопада 2013 року позов
ОСОБА_6 задоволено. Ухвалено, усунути
перешкоди у користуванні та
розпорядженні належним ОСОБА_6 майном -
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_7
з реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23 січня 2014 року
рішення районного суду скасовано й
ухвалено нове рішення у справі про
відмову ОСОБА_6 в задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач є власником квартири
АДРЕСА_1, і він має право на власний
розсуд розпоряджатися своїм майном, а
реєстрація відповідача порушує його
права, як власника, тому наявні
підстави для зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_7

Апеляційний суд, не погодився з такими
висновками суду першої інстанції й
вважав, що наявні підстави для відмови
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Однак такі висновки судів слід визнати
передчасними, оскільки ухвалюючи
судові рішення, суди залишили поза
увагою правові висновки Верховного
Суду України, викладені у постанові від
16 січня 2012 року № 57цс11, які є
обов'язковими з огляду на ст. 360-7 ЦПК
України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про:
1) позбавлення права власності на
житлове приміщення; 2) позбавлення
права користування житловим
приміщенням; 3) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Отже, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, суд не сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи,
зокрема, не уточнив позовних вимог щодо
вирішення питання про житлові права
відповідача, оскільки зняття з
реєстрації є похідним до цих вимог. Як
вбачається із змісту позовних вимог,
позивач в обґрунтування позову
стверджував, про відсутність
відповідача за місцем проживання з 2007
року, без поважних причин. Однак на
зазначене місцевий суд уваги не
звернув і не конкретизував позовні
вимоги у цій частині.

Разом з цим, апеляційний суд,
переглядаючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, не мав процесуальної
можливості усунути недоліки допущені
місцевим судом.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 7 листопада 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:
А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана