Єдиний унікальний номер 256/4482/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3412/2014
Головуючий у 1-й інстанції :
Доповідач : Кіянова С.В.
Апеляційний суд Донецької області
у складі : головуючого - судді
суддів :
Кіянової С.В., Іванової А.П.
Доброрез А.А., Кіпрік Х.В.
розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Калінінського районного суду
м.Донецька від 25 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, та
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя,

В С Т
А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду у червні 2013 року з позовом до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя, посилаючись на те, що вона з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 16.11.1993 року до
20.06.2011 року В період спільного життя
ними було придбано трикімнатна
квартира АДРЕСА_1, нежитлове вбудоване
приміщення магазину АДРЕСА_2, квартири
АДРЕСА_3, автомобіль Фольксваген
Транспортер реєстраційний номер
НОМЕР_1. Крім того, на ім.»я ОСОБА_1 було
відкрито рахунок в ПАТ «Банк Форум», де
зберігалися грошові кошти у розмірі 83
574,11 грн. Позивач просила поділити
вказане спільне майно та залишити за
нею на праві власності : нежитлове
вбудоване приміщення магазину АДРЕСА_2
площею 77,2 кв.м. та квартиру АДРЕСА_4;
залишити за ОСОБА_1 на праві власності :
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, квартиру
АДРЕСА_3, автомобіль Фольксваген
Транспортер реєстраційний номер
НОМЕР_1 та грошові кошти у розмірі 83 574,11
грн.(а.с.2-8).

ОСОБА_1 звернувся до суду у
жовтні 2013 року із зустрічним позовом до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, посилаючись на те, що ОСОБА_2
до спільного майна крім зазначеного не
було внесено житловий будинок АДРЕСА_5
та земельна ділянка площею 0,0931 га за
вказаною адресою, яка належить на
підставі Державного акта про право
власності на землю і гаражний бокс в
АГК «Вітязь» по АДРЕСА_6. Крім того,
грошові кошти на які посилалася ОСОБА_2
у розмірі 83 574,11 грн. були ними витрачені
в період сумісного життя на придбання
автомобіля, крім того, площа
нежитлового вбудованого приміщення
магазину АДРЕСА_2 складає 130 кв.м.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1
просив поділити спільне майно та
визнати за ним в натурі право власності
на 12 частину нежитлового вбудованого
приміщення магазину АДРЕСА_2, квартиру
АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_3, ? частину
житлового будинку АДРЕСА_5 та 12 частину
земельної ділянки за вказаною адресою.
Виділити ОСОБА_2 на праві власності 12
частину нежитлового вбудованого
приміщення магазину АДРЕСА_2, квартиру
АДРЕСА_4, ? частину житлового будинку
АДРЕСА_5 та 12 частину земельної ділянки
за вказаною адресою, гаражний бокс в
АГК «Витязь», автомобіль Фольксваген
Транспортер реєстраційний номер
НОМЕР_1. Компенсацію різниці у вартості
часток покласти на сторону, який
залишається більша вартість
майна.(а.с.53-56).

Рішенням Калінінського
районного суду м.Донецька від 25 лютого
2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна
подружжя, та задоволено частково
зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_2 право
власності на нежитлове вбудоване
приміщення магазину АДРЕСА_2 площею 114,5
кв.м., на квартиру АДРЕСА_4, загальною
площею 94,7 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м.
Визнано за ОСОБА_2. право власності на
будівельні матеріали у вигляді
недобудованого житлового будинку
АДРЕСА_5 загальною вартістю 19 105 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 58,5 кв.м., житловою
площею 42,2 кв.м., право власності на
квартиру АДРЕСА_3 площею 115,5 кв.м.,
житловою площею 69,8 кв.м., на автомобіль
Фольксваген Транспортер,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині позову
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 в рахунок компенсації 12 частки
вартості майна, що підлягає поділу 62
341,50 грн.

В апеляційній скарзі
відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
оскільки судом першої інстанції
порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано, що
вартість будівельних матеріалів, тобто
незакінченого будівництва та
земельної ділянки, які розташовані по
АДРЕСА_5 значно занижено, тому слід
провести повторну експертизу. Не
враховано, що він не має можливості
оплачувати значну суму комунальних
послуг за квартиру АДРЕСА_3 площею 115,5
кв.м., тому просив залишити за ним на
праві власності на квартиру АДРЕСА_4,
яка площею значно менша - 94,7 кв.м.,
визнати за ним право власності на 12
частину нежилого вбудованого
приміщення магазину АДРЕСА_2 площею 130
кв.м. та на 12 частину гаража. Не
враховано, що житловий будинок АДРЕСА_5
вони придбали за спільні кошти, а після
його руйнування почали будівництво
нового будинку, про приватизацію
земельної ділянки за вказаною адресою
дружина його не повідомляла. Гаражний
бокс НОМЕР_2 в кооперативі «Витязь»
було переоформлено позивачкою на сина
після розлучення, тому він є спільною
сумісною власністю і підлягає поділу.
При поділі магазину судом не враховано,
що він є приватним підприємцем і
торгівля є для нього єдиним джерелом
існування, крім того, судом невірно
встановлено площа магазину, яка
складає 130 кв.м.

В судовому засіданні
апеляційного суду відповідач ОСОБА_1
підтримав доводи апеляційної скарги і
просив її задовольнити.

Позивач та представник
позивача заперечували проти доводів
апеляційної скарги і просили рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача,
пояснення сторін та представника
позивача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_1 слід задовольнити
частково, а рішення суду скасувати в
частині визнання права власності на
нежитлове вбудоване приміщення
магазину АДРЕСА_2, поділу автомобіля та
стягнення різниці у рівності часток та
ухвалити нове рішення у вказаній
частині з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про поділ спільного майна та
зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя, суд
першої інстанції виходив з того, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 16.11.1993 року, який розірвано
20.06.2011 р. В період шлюбу вони придбали :
трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
19.02.2007 р., нежитлове вбудоване
приміщення магазину АДРЕСА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
14.08.2002 р., автомобіль Фольксваген
Транспортер реєстраційний номер
НОМЕР_1, квартиру АДРЕСА_4; квартиру
АДРЕСА_3, житловий будинок з надвірними
побудовами АДРЕСА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 13.10.2007 р.,
земельну ділянку площею 0,0931 га по
АДРЕСА_5 на підставі Державного акту
про право власності на земельну
ділянку від 23.03.2010 року. Доказів того,
що позивачу чи відповідачу на праві
власності належав гаражний бокс НОМЕР_2
в АГК «Витязь» в м.Донецьку не надано,
крім того, членом гаражного
кооперативу є їх син ОСОБА_3, який є
користувачем вказаного боксу на
підставі рішення правління АГК
«Витязь» №5 від 12.11.2010 року, тому
підстав для визнання спільною сумісною
власності гаражного боксу та його
поділу не має. Оскільки ОСОБА_2 є
приватним підприємцем та використовує
нежитлове приміщення магазину АДРЕСА_2
у господарській діяльності, а
враховуючи, що між сторонами неприязні
стосунки, тому неможливо залишити по 1/2
частині за кожним і визнано за ОСОБА_2
право власності на вказане приміщення
площею114,5 кв.м. З цих же підстав визнано
за ОСОБА_2 право власності на квартиру
по АДРЕСА_4 вартістю 771 616 грн. Оскільки
після придбання житлового будинку з
господарськими побудовами по АДРЕСА_5 у
2007 році сторони зруйнували вказаний
будинок та почали будівництво нового,
яке до теперішнього часу не закінчено,
право власності на новостворене майно
не зареєстрована за жодною із сторін,
то вони мають право лише на будівельні
матеріали вартістю 19 105 грн., які
залишені позивачу ОСОБА_2 Квартиру
АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3 визнано за
ОСОБА_1, оскільки вони є об»єктом права
спільної сумісної власності, що
визнано сторонами і проти такого
поділу вони не заперечували. В частині
поділу земельної ділянки по АДРЕСА_5
ОСОБА_1 відмовлено, оскільки він є
приватною власністю ОСОБА_2, яка
отримала його шляхом приватизації на
підставі Державного акту про право
власності на земельну ділянку від
23.03.2010 року. Автомобіль Фольксваген
Транспортер, державний знак НОМЕР_1
залишено на праві власності ОСОБА_1,
оскільки він має водійське посвідчення
та використовує зазначений автомобіль
на власний розсуд. Враховуючи, що
загальна вартість майна, яке виділено
ОСОБА_2 складає 1 756 587 грн., а ОСОБА_1 - 1 881
270 грн., загальна вартість майна складає
3 637 857 грн., тобто частка кожного у
спірному майні складає по 1 818 928,50 грн.,
тому з відповідача на користь позивача
стягнуто різницю у вартості часток у
розмірі 62 341,50 грн.

Проте, з висновками суду
першої інстанції в частині визнання
права власності на нежитлове вбудоване
приміщення магазину АДРЕСА_2, поділу
автомобіля та стягнення різниці у
рівності часток погодитися неможливо,
оскільки вони суперечать вимогам
матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ч.1, 2, 4 ст..71
ЦК України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

З матеріалів справи
вбачається, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 16.11.1993 р., який
розірвано рішенням Калінінського
райсуду м.Донецька від 20.06.2011 р., яке
набуло чинності 01.07.2011 р. (а.с.18).

Сторони визнали і не
заперечують, що в період шлюбу ними
було придбано за спільні кошти
наступне майно :

- 14.12.2007 року квартиру АДРЕСА_3
загальною площею 115,5 кв.м., житловою
площею 69,8 кв.м., вартістю 1 196 624 грн.
згідно висновку експерта (а.с.12, 47-51),

- квартиру АДРЕСА_4 загальною
площею 94,7 кв.м., житловою площею 53,3 кв.м.,
вартістю 771 616 грн. згідно висновку
експерта (а.с.15, 47-51),

- квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 58,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м.
на підставі договору купівлі-продажу
від 19.02.1997 року, вартістю 540 646 грн.
згідно висновку експерта (а.с.19),

- житловий будинок загальною
площею 67,7 кв.м., житловою площею 43,0 кв.м.
з надвірними побудовами по АДРЕСА_5
(а.с.58-62),

- автомобіль Volkswagen Transporter T5 combi 2,5 TDi,
2008 року випуску, зареєстрований 19.11.2008
року, вартістю 163 769,00 грн. згідно
висновку експерта (а.с.150-159),

- нежитлове вбудоване приміщення
магазину АДРЕСА_2 площею 114,5 кв.м.
вартістю 965 866 грн. (а.с.47-51).

Позивач ОСОБА_2 просила
залишити їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 94,7
кв.м., житловою площею 53,3 кв.м., вартістю
771 616 грн. згідно позовної заяви.

Відповідач просив залишити
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_3 загальною площею 115,5 кв.м.,
житловою площею 69,8 кв.м., вартістю 1 196 624
грн. та квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 58,5 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м.
вартістю 540 646 грн. згідно позовної
заяви.

Відповідач ОСОБА_1 не
змінював і не уточнював свої позовні
вимоги і спору про порядок поділу
зазначеного майна у сторін не виникало.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що сторони дійшли згоди про
поділ вказаного майна, тому у вказаній
частині у відповідності до вимог
закону задовольнив основні та
зустрічні позовні вимоги сторін.

Рішення суду першої
інстанції у вказаній частині
відповідає вимогам закону і підстав
для його скасування чи зміни не має.

Доводи відповідача ОСОБА_1
про те, що він не має можливості
оплачувати комунальні послуги за
квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 115,5
кв.м. не є підставою для скасування
рішення суду у вказаній частині.

Відповідно до ч.1, 2 ст.376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Таким чином, у розумінні ч. 1
ст. 376 ЦК України самочинним
будівництвом є не тільки новостворений
об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який
виник у результаті реконструкції,
капітального ремонту, перебудови,
надбудови вже існуючого об'єкта,
здійснених без одержаного дозволу
місцевих органів виконавчої влади чи
органів місцевого самоврядування,
розробленої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, дозволу на виконання
будівельних робіт від органів
архітектурно-будівельного контролю,
оскільки в результаті таких дій об'єкт
втрачає тотожність із тим, на який
власником (власниками) раніше отримано
право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до
складу яких входять самочинно
збудовані (реконструйовані,
переплановані) об'єкти, не є об'єктами
права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а
тому не можуть бути предметом поділу
(виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК
України (постанова судових палат у
цивільних та у господарських справах
Верховного Суду України від 4 грудня 2013
р. у справі N 6-130цс13).

З матеріалів справи
вбачається, що на підставі договору
купівлі-продажу від 14.08.2002 р. ОСОБА_2
придбала 77,2 кв.м. вбудоване приміщення
АДРЕСА_2 загальною площею 306,5 кв.м.
(а.с.11).

Сторони не заперечували, що
провадилася прибудова до вказаного
нежилого приміщення магазину НОМЕР_3,
що підтверджується і технічним
паспортом і його площа в теперешній час
становить 114,5 кв.м., але вказаний об»єкт
нерухомості не прийнято в експлуатацію
і право власності на нього не
встановлено.(а.с.135-139, 47-51).

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про визнання спільною сумісною
власністю подружжя нежитлового
приміщення магазину АДРЕСА_2 площею 114,5
кв.м. та визнання за позивачем ОСОБА_2
права власності на нього, оскільки
такий об»єкт нерухомості самочинно
збудований, тому не є об»єктом права
власності і не підлягає поділу.

Рішення суду у вказаній
частині підлягає скасуванню, а
позивачу ОСОБА_2 слід відмовити у
задоволенні позову про поділ вказаного
об»єкту нерухомості.

На підставі договору
купівлі-продажу від 30.10.2007 р. ОСОБА_2
(ОСОБА_2) в період шлюбу з ОСОБА_1
придбала житловий будинок АДРЕСА_5
житловою площею 43 кв.м. (літня кухня, 2
сараї, огородження) (а.с.58-62).

Відповідач ОСОБА_1 не
заперечував, що вказаний будинок було
знесено та у 2007 році сторони почали
будівництво нового житлового будинку,
яке не завершено, недобудова не
прийнята в експлуатацію, право
власності на неї не встановлено і
правовстановлюючи документи відсутні.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №6803/24
від 14.02.2014 р. вартість будівельних
матеріалів, розташованих на земельній
ділянці по АДРЕСА_5 складає 19 105 грн.
(а.с.82-86).

Відповідно до ч.2, 3 ст.331 ЦК
України право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що сторони мають право
лише на будівельні матеріали, вартість
яких складає 19 105 грн., а враховуючи, що
земельна ділянка по АДРЕСА_5 належить
на праві власності ОСОБА_2 на підставі
Державного акта про право власності на
земельну ділянку, виданого 23.03.2010 р., то
зазначені будівельні матеріали
залишено на праві власності за ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від
19.11.2008 року сторони придбали автомобіль
Volkswagen Transporter T5 combi 2,5 TDi, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 163
769,00 грн. згідно висновку експерта.
Оскільки ні позивач, ні відповідач не
бажають отримувати у власність
вказаний автомобіль, враховуючи, що
майно підлягає поділу між сторонами в
натурі та з урахуванням частки кожного
у спільному майні, а також того, що
вказане майно є неподільним,
апеляційний суд вважає, що спірний
автомобіль слід залишити на праві
власності за ОСОБА_2

З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0, 0931 га, яка розташована по
АДРЕСА_5 на підставі Державного акта
про право власності на земельну
ділянку, виданого 23.03.2010 року на
підставі рішення Донецької міської
ради від 18.07.2008 р. №21205 (а.с.63).

Відповідно до ч.1 ст.57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею,
ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним
за час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК
України ( в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Законом України від 11.01.2011
року «Про внесення зміни до ст..61
Кодексу, який набрав чинності з 08.02.2011
року встановлено, що земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України є об»єктом
права спільної сумісної власності.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що зазначена спірна
земельна ділянка, яка була
приватизована ОСОБА_2 до 08.02.2011 року є її
особистою приватною власністю і не
підлягає поділу.

Рішення суду першої
інстанції відповідає вимогам закону і
підстав для його скасування чи зміни не
має.

Згідно довідки АГК «Витязь»
ОСОБА_3 є членом кооперативу, гаражний
бокс НОМЕР_2 на підставі протоколу
засідання правління №5 від 12.11.2010 р.
(а.с.95, 140).

Правовстановлюючих
документів на вказаний гаражний бокс
не надано, право власності за жодною із
сторін не було зареєстровано, тому суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
сторони користувалися спірним
гаражним боксом, який ніколи не належав
їм на праві власності, тому не має
підстав для його поділу.

За таких обставин, рішення
суду першої інстанції у вказаній
частині відповідає вимогам закону,
тому підстав для його скасування чи
зміни не має.

Таким чином, за ОСОБА_2
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_4 загальною площею 94,7 кв.м.,
житловою площею 53,3 кв.м., вартістю 771 616
грн., будівельні матеріали вартістю 19 105
грн. та автомобіль Volkswagen Transporter T5 combi 2,5
TDi, 2008 року випуску, зареєстрований
19.11.2008 р., вартістю 163 769,00 грн. на
загальну суму 954 490 грн.

За ОСОБА_1 визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_3
загальною площею 115,5 кв.м., житловою
площею 69,8 кв.м., вартістю 1 196 624 грн.,
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 58,5
кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. вартістю
540 646 грн., а всього на загальну суму 1 737
270 грн.

Загальна вартість спільного
сумісного майна сторін складає 2 691 760
грн., тобто частка кожного у спільному
майні складає 1 345 880 грн., тому різниця у
рівності часток складає 391 390 грн., яку
слід стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 як компенсацію її частки у
спільному майні.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Калінінського
районного суду м.Донецька від 25 лютого
2014 року скасувати в частині визнання
права власності на нежитлове вбудоване
приміщення магазину АДРЕСА_2, поділу
автомобіля та стягнення різниці у
рівності часток.

Відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2 у виділі в натурі
нежитлового вбудоване приміщення
магазину АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на автомобіль Volkswagen Transporter T5
combi 2,5 TDi, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 різницю у рівності часток у
розмірі 391 390 грн. (триста дев»яносто
одна тисяча триста дев»яносто грн.).

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :