У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання права власності на
Ѕ частку земельної ділянки, стягнення
авансового платежу та штрафних
санкцій, за касаційною скаргою ОСОБА_4,
який діє через представника ОСОБА_6, на
рішення апеляційного суду Київської
області від 03 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 06 червня 2012 року між сторонами
укладено попередній договір,
відповідно до якого відповідач
зобов'язалась продати позивачу
житловий будинок та земельну ділянку
площею 0,1102 га, які знаходяться по
АДРЕСА_1, після отримання останньою
усіх необхідних документів для
відчуження вказаного майна, але не
пізніше 06 жовтня 2012 року. ОСОБА_4
передав ОСОБА_5 40 000 грн у
якості авансу за вказаним договором. 31
липня 2012 року між сторонами укладено
договір купівлі продажу Ѕ частини
житлового будинку, що знаходиться на
спірній ділянці. У встановлені в
попередньому договорі строки позивач
звернувся до відповідача щодо
підписання основного договору на
умовах визначених попереднім
договором та передачі йому у власність
житлового будинку та земельної
ділянки. Проте ОСОБА_5 відмовила в
укладенні такого договору, чим
порушила права позивача.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частку земельної
ділянки площею 0,10 га, яка розташована
по АДРЕСА_1, цільове призначення - для
обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер :00:005:1260. В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 03 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ
частку земельної ділянки скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким відмовлено в задоволенні позову.
Вирішено питання розподілу судових
витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законними
та обґрунтованими, у процесі розгляду
справи судом не порушені норми
матеріального та процесуального права,
а тому це судове рішення необхідно
залишити без змін, а касаційну скаргу -
відхилити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржуване
судове рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги представника
ОСОБА_4 не дають підстав для висновку
про порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд вірно виходив із того,
що підстав для задоволення позову про
визнання права власності на Ѕ частину
земельної ділянки внаслідок купівлі Ѕ
частини будинку на підставі ч. 4 ст. 120 ЗК
України немає. Так, позивач одноособово
придбав Ѕ будинку у відповідача на
належній останньому земельній ділянці.
З вимогами про визнання права
власності на частину земельної ділянки
необхідної для його обслуговування
відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України
позивач не звертався.

Апеляційний суд розглянув справу в
межах вимог з дотриманням
процесуальних норм.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через
представника ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 03 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук М.А. МакарчукТ.О. Писана