Номер провадження: 22-ц/785/5651/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І.,
Суворова В.О.

за участю секретаря - Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 17 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа: Київська районна
адміністрація Одеської міської ради як
орган опіки та піклування про
стягнення аліментів та припинення
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_4, третя особа:
Київська районна адміністрація ОМР як
орган опіки та піклування про
стягнення аліментів та припинення
стягнення аліментів посилаючись на те,
що з 23 лютого 1997 року він перебував з
відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому
Хмельницьким міським відділом РАЦС,
актовий запис № 226 від 23 лютого 1997 року.

За час шлюбу у них народилося двоє
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29 березня 2005 року з ОСОБА_2
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітніх ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини усіх видів
заробітку починаючи з 02.08.2004 року і до
повноліття ОСОБА_5 тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3
року, а потім по ? частини до повноліття
ОСОБА_6, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 01 листопада 2010 року позовні
вимоги ОСОБА_4 про розірвання шлюбу
задоволено.

Після розлучення позивач припинив
надавати відповідачці гроші для
ведення спільного господарства, вони
продовжують проживати в квартирі
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 проживає з старшим сином
ОСОБА_5 у кімнаті площею 16 кв.м., а ОСОБА_4
з молодшим сином ОСОБА_6 у кімнаті 12
кв.м.

Оскільки відповідач ухиляється від
утримання ОСОБА_5 та його виховання, не
піклується про стан здоров'я, його
фізичний, духовний та моральний
розвиток, а отримані аліменти
використовує не за цільовим
призначенням, ОСОБА_2 звернувся до суду
із вищезазначеним позовом, який
уточнив та просив суд зменшити розмір
аліментів, які стягуються за рішенням
Київського районного суду міста Одеси
від 29 березня 2005 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 на утримання
неповнолітніх ОСОБА_5, та ОСОБА_6, шляхом
припинення стягнення аліментів,
починаючи з дня набрання даним
рішенням законної сили та стягнути з
ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього ОСОБА_5 у
розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 16 жовтня
2012 року до повноліття сина.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 02 липня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково,
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі
14 частки заробітку (доходу) щомісячно,
починаючи з 16 жовтня 2012 року до
ІНФОРМАЦІЯ_5 року, стягнення аліментів
на ОСОБА_5, які визначені рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
29 березня 2005 року здійснювати на
особистий рахунок ОСОБА_5 у відділенні
Державного ощадного банку, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 11 вересня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 02 липня 2013 року залишено без
змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду
України від 11 грудня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено частково,
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 02 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
11 вересня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 17 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся
до апеляційного суду з апеляційною
скаргою в якій просить змінити рішення
Київського районного суду м. Одеси від
17 квітня 2014 року в частині стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітніх ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, визначених рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 29 березня 2005
року припинити, в іншій частині рішення
Київського районного суду м. Одеси від
17 квітня 2014 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі вивчивши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 суд обґрунтовано дійшов
зазначеного висновку.

Судом встановлено, що рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29 березня 2005 року з ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітку до
повноліття сина ОСОБА_8 - до ІНФОРМАЦІЯ_5
року та ? частину до повноліття сина
ОСОБА_6 - до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Судом питання про місце проживання
дітей не вирішувалося, оскільки за
домовленістю сторін ОСОБА_2 з сином
ОСОБА_8 проживає у кімнаті площею 16
кв.м., а ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6 у кімнаті
площею 12 кв.м. у спільній квартирі
АДРЕСА_1.

Сторони не оспорюють придбання
продуктів харчування окремо та
вживання їх дітьми без будь-яких
обмежень, що унеможливлює визначити
ступінь участі кожного з батьків в
утриманні дітей як спільно так і
окремо.

Главою 15 СК України визначено правову
природу аліментних правовідносин,
відповідно до якої стягнення аліментів
є правом сторони на звернення та
відповідно обов'язком іншої сторони,
хто проживає окремо від дитини, на її
утримання тому з батьків, з ким
проживає дитина.

Оскільки суду не надано необхідних
доказів визначення можливості участі
кожного з батьків в утриманні дітей, як
спільно, так і окремо кожною стороною,
суд обґрунтовано позбавлений
можливості задовольнити вимоги
позивача.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
сторона має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес способом, що встановлений
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду, може бути згодом
зменшено або збільшено за рішенням
суду за позовом платника або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим кодексом.

Вимоги позивача стосуються припинення
стягнення з нього аліментів, а не
зменшення або збільшення розміру
стягнення.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За викладених обставин правильним є
висновок суду про неправильний спосіб
захисту свого права, обраний позивачем.

За викладених обставин колегія суддів
вважає, що посилання апелянта на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, як на підставу для
скасування оскаржуваного рішення є
необґрунтованим, оскільки викладені
обставини, досліджені судом,
спростовують вимоги апелянта.

Районний суд повно і всебічно дослідив
і оцінив обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
характер спірних правовідносин і
закон, який їх регулює.

Інші доводи апеляційної скарги не є
істотними і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 17 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий
П.М. Черевко

Судді:
В.І. Сватаненко

В.О. Суворов