Справа № 728/994/14 Провадження №
22-ц/795/1465/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Лобода Н. В. Доповідач - Хромець Н. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Острянського В.І.
при секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:представника позивача Рожка С.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на рішення Бахмацького
районного суду Чернігівської області
від 29 травня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«Приватбанк» заявило позов про
стягнення з ОСОБА_6 27 921 грн. 93 коп.
заборгованості за кредитним договором,
укладеним 05 квітня 2006 року.

Рішенням Бахмацького районного
суду від 29 травня 2014 року у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення місцевого суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
стягнення заборгованості за кредитним
договором у повному обсязі. Позивач
вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, обставини, які суд вважає
встановленими, є недоведеними, а
висновки суду такими, що не
відповідають встановленим обставинам.
Зокрема, позивач посилається на
порушення судом вимог ч.3 і ч.4 ст. 61 ЦПК
України, оскільки обов'язковими для
суду є обставини, встановлені вироком,
а не постановою суду про закриття
кримінальної справи. Крім того, позивач
звертає увагу на те, що постановою
Бахмацького районного суду від 06
вересня 2006 р. не встановлено, що підпис
у кредитному договорі від імені
відповідача вчинений іншою особою, а
тому факт не укладення кредитного
договору ОСОБА_6 не є доведеним. Позивач
вважає також, що сума витрат на правову
допомогу в розмірі 1920 грн., стягнута
судом на користь відповідача, не може
відповідати дійсності.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у позові з інших підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції послався на те, що факт
отримання кредитних коштів не
відповідачем, а іншою особою не
потребує доказування, оскільки такий
факт встановлений постановою
Бахмацького районного суду від 06
вересня 2007 року про закриття
кримінальної справи відносно ОСОБА_7, а
тому ОСОБА_6 не є належним відповідачем
за даним позовом.

Такий висновок суду зроблений з
порушенням норм процесуального права,
а саме ч. 4 ст. 61 ЦПК України.
Обов'язковість преюдиціальних
обставин, відповідно до буквального
тлумачення зазначеної норми
процесуального закону, поширюється
лише на обставини, встановлені
безпосередньо вироком суду.
Відповідно, обставини, встановлені в
інших процесуальних актах у
кримінальних справах, не можуть
розглядатись як обов'язкові згідно з
ч.4 ст. 61 ЦПК України. Постанова суду про
закриття кримінальної справи може бути
врахована судом як доказ, наряду з
іншими доказами,які надані сторонами
на підтвердження своїх вимог і
заперечень.

Аналіз зібраних по справі
доказів дає підстави для висновку про
недоведеність вимог позивача, виходячи
з наступного.

По справі встановлено, що 05
квітня 2006 року від імені ОСОБА_6 до
Бахмацького відділення ПАТ КБ
«Приватбанк» надійшла заява про
надання кредиту у розмірі 4000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку. При цьому у
заяві від імені ОСОБА_6 зазначено, що на
посвідчення особи позичальника
пред'явлений паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Бахмацьким РВ УМВС 18 червня 1999
року та додана ксерокопія першої і
другої сторінки цього паспорта (а.с. 31).
Відповідність копії оригіналу
посвідчена як підписом від імені
ОСОБА_6, так і підписом працівника банку
без зазначення призвіща, вчиненому на
відповідному штампі. Однак, з даних
паспорта на ім'я ОСОБА_6 (а.с. 53) та
свідоцтва про одруження (а.с. 54)
вбачається, що ОСОБА_6 20 березня 2004 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 і змінила
призвіще на «ОСОБА_6». Паспорт на ім'я
ОСОБА_6 виданий Бахмацьким РВ УМВС
України в Чернігівській області 07
травня 2004 року (а.с. 53). Отже, станом на
час укладення кредитного договору від
імені ОСОБА_6 (05 квітня 2006 р.) відповідач
мала інше призвіще і інший паспорт.
Крім того, із змісту постанови
Бахмацького районного суду від 06
вересня 2007 року у кримінальній справі
№ 1-183-2007 р. вбачається, що завідомо
неправдиві документи, у тому числі
заява на отримання кредиту від імені
ОСОБА_6, були складені у приміщенні
Бахмацького відділення філії
«Чернігівське регіональне управління
ЗАТ «Приватбанк» громадянкою ОСОБА_7

Зазначені докази у їх сукупності
свідчать про недоведеність наявності
між сторонами у даній справі цивільних
правовідносин, з яких виникав би
обов'язок відповідача перед позивачем
за кредитним договором.

Виходячи з наведеного,
апеляційний суд вважає, що позовні
вимоги є недоведеними, а тому у позові
слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги в
частині вирішення питання про
компенсацію судових витрат також
підлягають частковому задоволенню
відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу під час
розгляду судами цивільних та
адміністративних справ». У рішенні
Конституційного Суду України від 30
вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена
правова позиція щодо правової
допомоги, згідно з якою правова
допомога є багатоаспектною і включає,
крім інших її видів, також
представництво в судах. Вибір форми та
суб'єкта надання такої допомоги
залежить від волі особи, яка бажає її
отримати. Таким чином, доводи
відповідача щодо участі у справі
адвоката в якості представника не
можуть бути підставою для відмови у
відшкодуванні витрат на правову
допомогу. Розмір цього відшкодування,
з врахуванням даних акта наданих
послуг (а.с.69) та положень ст. 1 Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних та
адміністративних справ», якою
передбачена можливість відшкодування
витрат лише за участь у судовому
засіданні та вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням, що у даній справі становить
2 год. 30 хв. ( 2 год. за актом - позиція № 2
та 30 хв. судового засідання -дані
журналу), становить 1218 грн.

Постанова Кабінету Міністрів
України № 590 від 27 квітня 2006 р., на яку
посилається позивач в апеляційній
скарзі, застосуванню не підлягає,
оскільки з врахуванням змін, внесених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 127 від 22 лютого 2012 року, цей
підзаконний акт не регулює питання
компенсації витрат на правову
допомогу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п. 4, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Бахмацького районного
суду Чернігівської області від 29
травня 2014 року скасувати.

У позові публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 1218
( одну тисячу двісті вісімнадцять) грн.
на відшкодування витрат на правову
допомогу.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: