Справа № 0911/1022/2012
Провадження № 22-ц/779/1533/2014
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Девляшевського
В.А.,

суддів:
Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря:
Мельник О.В.,

з участю:
позивача ОСОБА_2

та
його представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення
Надвірнянського районного суду від 28
травня 2014 року -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2
пред'явили позов, який в подальшому був
уточнений, до Надвірнянської районної
державної нотаріальної контори,
Пнівської сільської ради та ОСОБА_5 про
визнання заповіту та дублікату
заповіту недійсними та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. Позовні вимоги мотивовано
тим, що зміст складеного її батьком -
ОСОБА_6 заповіту від 03.04.1996 року та його
дублікату посвідченого 22.11.2007 року не
збігається, а свідоцтво про право
власності на спадщину, видане 30.10.2008
року на підставі дублікату заповіту
від 22.11.2007 року, посвідчено тимчасово
виконуючим обов'язки державного
нотаріуса Надвірнянської районної
державної нотаріальної контори, що є
порушенням "Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України". Посилаючись на вищенаведене,
просила визнати недійсними заповіт від
03.04.1996 року та його дублікат від 22.11.2007
року та скасувати свідоцтво про право
власності на спадщину за заповітом від
30.10.2008 року.

Справа розглядалась судами
неодноразово. Останнім рішенням
Надвірнянського районного суду від 28
травня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням,
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали апеляційну
скаргу, у якій посилаються на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Судом, на їх
думку, не було враховано того, що
свідоцтво про право власності на
спадщину ОСОБА_5 було видано
неповноважною особою, а також те, що
заповіт складався батьком ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, а підписаний іншою особою -
ОСОБА_6 Також зауважують апелянти,
зміст оригіналу заповіту та його
дублікату відрізняються один від
одного. Крім того, судом не було
враховано того, що рішення
Надвірнянського районного суду від
29.01.2008 року, яким встановлено факт
належності заповіту від 03.04.1996 року
ОСОБА_6, складеного від імені ОСОБА_6,
було скасовано апеляційним судом і
інших рішень з цього приводу немає. На
думку апелянтів, без вирішення даного
спору свідоцтво на спадщину за
заповітом є незаконним. Вважаючи
рішення суду незаконним, просили його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

ОСОБА_5, представник Надвірнянської
районної державної нотаріальної
контори, Пнівської сільської ради в
судове засідання не з'явились з
невідомих причин, хоч судові
повідомлення їм були направлені
завчасно. Отже, є правові підстави для
розгляду справи у їх відсутності.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2,
який також представляє інтереси
ОСОБА_4, його представник - ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримали з
мотивів, наведених у ній.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2, суд першої
інстанції вважав, що недоліки, допущені
посадовою особою при оформленні
дублікату заповіту від 22.11.2007 року, не
можуть бути достатньою підставою для
визнання даного дублікату недійсним.
Враховуючи те, що свідоцтво про право
на спадщину видане на підставі
дійсного дублікату заповіту, суд
прийшов до висновку, що підстав для
задоволення позову про визнання
заповіту від 03.04.1996 року недійсним та
скасування свідоцтва про право на
спадщину від 30.10.2008 року немає. Колегія
суддів погоджується з таким висновком,
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 03.04.1996 року
ОСОБА_6, який являється батьком ОСОБА_4
та ОСОБА_5, склав заповіт, згідно якого
все своє майно він заповів доньці
ОСОБА_5 Даний заповіт був посвідчений
секретарем виконкому Пнівської
сільської ради Сіщук У.В. і
зареєстровано в реєстрі під №14 (т.2,
а.с.7). 22.11.2007 року на підставі даного
заповіту ОСОБА_5 було видано дублікат
заповіту замість втраченого, який був
посвідчений секретарем Пнівської
сільської ради Гордійчуком В.В. і
зареєстрований під №207 (т.1, а.с.43).

Згідно із ст. 1247 ЦК України загальними
вимогами до форми заповіту є: складання
заповіту у письмовій формі із
зазначенням місця та часу його
складання, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем та посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у ст.
ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Із змісту ч.2 ст. 1257 ЦК України
вбачається, що за позовом
заінтересованої особи, суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Крім того у п.18
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»
роз'яснено, що заповіт може бути
визнаний недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або особою,
яка через стійкий розгляд здоров'я не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними.

Оскільки позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не
представили належні та об'єктивні
докази своїх тверджень про те, що
заповіт не відповідав волі заповідача
або був складений ним під впливом
фізичного або психічного тиску, що
спадкодавець був неписьменний, і
підпис на заповіті не його, то, на думку
колегії суддів, підстав вважати його
недійсним у суду першої інстанції не
було.

З'ясовано також, що названий заповіт,
який складено 03.04.1996 року від імені
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав у
АДРЕСА_1, дійсно належить ОСОБА_6 Такий
висновок, крім пояснень відповідачки,
третьої особи, представника Пнівської
сільської ради, випливає також із
змісту довідок сільської ради (том №1,
а.с.198; 210; 211) та довідки Надвірнянського
РВ УДМС в Івано-Франківській області
від 29.04.2014 року (том №3, а.с.36). До того ж в
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2,
який є внуком ОСОБА_6, зазначив, що у
нього немає сумніву відносно
тотожності особи дідуся ОСОБА_6, від
імені якого посвідчено заповіт, та
ОСОБА_6, оскільки інших осіб з такими
прізвищами, які б проживали у АДРЕСА_1,
немає.

За наведених обставин не може бути
прийнято до уваги посилання апелянтів
на відсутність доказів належності
заповіту одній і тій ж особі, оскільки
рішення Надвірнянського районного
суду від 29 січня 2008 року, яким було
встановлено, що заповіт складений
03.04.1996 року від імені ОСОБА_6 належить
ОСОБА_6, який є однією і тією ж особою
(т.1,а.с.42), скасовано ухвалою
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 03.09.2013 року, а заява ОСОБА_5
залишена без розгляду на підставі ч.6
ст. 235 ЦПК України (т.2, а.с.75-77).

Твердження апелянтів про те, що
свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5
було видано особою, яка не мала
повноважень на вчинення нотаріальних
дій, є безпідставним, оскільки
спростовано копією наказу Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області №916-к від
29.10.2007 року про заміщення нотаріуса
Надвірнянської районної державної
нотаріальної контори, виданого у
відповідності із ст.ст.13-1; 18 Закону
України "Про нотаріат" та довідкою цієї
установи (том №3, а.с.31;32 ).

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції рішення в даній справі про
відмову у позові ОСОБА_4 та ОСОБА_2
ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта висновків суду не
спростовують. Тому підстав для
скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2
відхилити, а рішення Надвірнянського
районного суду від 28 травня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв