Ухвала

іменем україни

3 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Кабінету Міністрів України,
Київської обласної державної
адміністрації, Головного управління
державного комітету земельного
управління до Обухівської районної
державної адміністрації, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21 про визнання незаконним
розпоряджень, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки та зобов'язання
вчинити певні дії, третя особа -
Управління Головного управління
державного комітету земельного
управління в Обухівському районі
Київської області, за касаційною
скаргою та доповненнями до неї ОСОБА_18
на рішення Обухівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 1 квітня 2014 року,

встановила:

У травні 2012 року заступник прокурора
Київської області, діючи в інтересах
держави в особі Кабінету Міністрів
України, Київської обласної державної
адміністрації, Головного управління
державного комітету земельного
управління, звернувся до суду з
зазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що в ході
перевірки законності відведення у
власність громадян земельних ділянок в
Київській області було встановлено, що
на території смт. Козин Обухівського
району Київської області створено
ландшафтний заказник
загальнодержавного значення
«Козинський» загальною площею 967 га.

Зазначав, що Земельним кодексом
України та Законом України «Про
природно-заповідний фонд України»
встановлено неможливість передачі у
колективну та приватну власність
земельних ділянок в межах заказників.

Проте згідно розпорядження
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області №529
від 10 квітня 2008 року «Про надання
дозволу на затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок двадцятьом громадянам для
ведення особистого селянського
господарства» ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_23, ОСОБА_14,
ОСОБА_15,

ОСОБА_16, ОСОБА_17 отримали дозвіл на
виготовлення проекту відведення
земельної ділянки площею по 2 га кожний,
що знаходяться на території даного
заказника.

Розпорядженням Обухівської державної
адміністрації Київської області №1358
від 26 серпня 2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок 20-ом громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в межах Української
міської ради» відповідачам був
затверджений проект відведення
земельної ділянки площею по 2 га
кожному.

На підставі даних розпоряджень
відповідачі в серпні - вересні

2009 року отримали державні акти на право
приватної власності на землю.

Будучи власниками земельних ділянок,
відповідачі відчужили належні їм
земельні ділянки ОСОБА_24, ОСОБА_19 та
ОСОБА_21 згідно договорів
купівлі-продажу.

Вважав, що зазначені земельні ділянки є
землями державної власності, то
уповноваженим органом на передачу
спірної земельної ділянки є Кабінет
Міністрів України, а не Обухівська
районна державна адміністрація
Київської області, а тому відповідачі
неправомірно набули права власності на
спірні земельні ділянки.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 10 грудня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 1 квітня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано незаконними та скасовано
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області №529 від 10 квітня

2008 року «Про надання дозволу на
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок 20-ом
громадянам для ведення особистого
селянського господарства» в частині
надання дозволу ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17 площею 2 га кожному, загальною
площею 30 га та №1358 від 26 серпня 2008 року
«Про затвердження проекту із
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність 20-ом громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Української міської ради», в частині
затвердження проекту із землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність останнім площами по 2,00 га
кожному, загальною площею 30,00 га.

Визнано незаконними державі акти на
право приватної власності на землю та
скасовано їх державну реєстрацію
вартістю 5 040 000 грн кожний, видані
ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17

Визнано недійсними договори
купівлі-продажу земельних ділянок
площею 2,0 га кожна для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Української
міської ради Обухівського району
укладені: 12 жовтня 2011 року між ОСОБА_9 та
ОСОБА_18,

16 вересня 2011 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_18,
30 вересня

2011 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_18, 20 серпня
2010 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_18, 4
листопада 2011 року між

ОСОБА_20 та ОСОБА_18, 5 вересня 2011 року між
ОСОБА_12 та ОСОБА_18, 20 серпня 2010 року між
ОСОБА_16 та

ОСОБА_20, 22 грудня 2011 року між ОСОБА_20 та
ОСОБА_18, 20 серпня 2010 року між ОСОБА_15 та
ОСОБА_20, 22 грудня 2011 року між ОСОБА_20 та
ОСОБА_18, 19 грудня 2011 року між

ОСОБА_20 та ОСОБА_18, 10 листопада 2011 року
між

ОСОБА_10 та ОСОБА_18, 7 липня 2010 року між
ОСОБА_7 та ОСОБА_19, 7 липня 2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_19, 7 липня 2010 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_19, 7 липня 2010 року між
ОСОБА_25 та ОСОБА_19, 7 липня 2010 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_19, 22 липня 2010 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_21

Витребувано на користь держави з
незаконного володіння

ОСОБА_24 земельні ділянки загальною
площею 18 га загальною експертною
грошовою оцінкою 4 536 000 грн, із
незаконного володіння ОСОБА_19 земельні
ділянки загальною площею 10 га
загальною експертною грошовою оцінкою
2 520 0000 грн та з незаконного володіння
ОСОБА_21 земельну ділянку загальною
площею 2 га загальною експертною
грошовою оцінкою 5 040 000 грн, розташовані
в адміністративних межах Української
міської ради Обухівського району
Київської області.

У касаційній скарзі та доповненнях до
неї ОСОБА_18 просить скасувати ухвалені
в справі судові рішення та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
вилучення спірних земельних ділянок із
власності держави відбулось з
порушенням вимог земельного
законодавства, а відтак оспорювані
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області, видані на їх підставі державні
акти на право власності на земельні
ділянки суперечать вимогам закону, а
також подальше відчуження спірних
земельних ділянок є незаконним.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Проте зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що Указом Президента
України № 750/94 від 10 грудня 1994 року «Про
створення заказників
загальнодержавного значення» на
території смт. Козин Обухівського
району Київської області створено
ландшафтний заказник
загальнодержавного значення
«Козинський» загальною площею 967 га.

Розпорядженням Обухівської районної
державної адміністрації № 529 від 10
квітня 2008 року надано дозвіл на
розробку проекту із землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у
власність двадцятьом громадянам
площею 2 га кожному, загальною площею 40
га для ведення особистого селянського
господарства за рахунок земель
державної власності в
адміністративних межах Української
міської ради Обухівського району
Київської області.

Розпорядженням Обухівської державної
адміністрації Київської області №1358
від 26 серпня 2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок 20-ом громадянам для
ведення особистого селянського
господарства в межах Української
міської ради» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 був
затверджений проект відведення
земельної ділянки площею по 2 га
кожному.

На підставі даних розпоряджень
відповідачі в серпні - вересні

2009 року отримали державні акти на право
приватної власності на землю.

У подальшому ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_23, ОСОБА_14,
ОСОБА_15,

ОСОБА_16, ОСОБА_17 відчужили належні їм
земельні ділянки шляхом укладення
відповідних договорів купівлі -
продажу з ОСОБА_24, ОСОБА_19 та ОСОБА_21

Підставою заявленого прокурором
позову визначено належність спірних
земельних ділянок до земель водного
фонду.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду, та віднесення їх
до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
їх повноважень.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 3 ВК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення правовідносин) усі води
(водні об'єкти) на території України
становлять її водний фонд, до якого
належать поверхневі води: природні
водойми (озера), водотоки (річки,
струмки), штучні водойми (водосховища,
ставки) і канали; інші водні об'єкти;
підземні води та джерела; внутрішні
морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту "а" ч. 1 ст. 58 ЗК
України та ст. 4 ВК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду
України відносяться землі, на яких хоча
і не розташований водний фонд, але за
своїм призначенням вони сприяють
функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст.
58 ЗК України (у редакції на час
виникнення правовідносин) до таких
земель відносяться землі: зайняті
прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм;
гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Крім того, за положеннями ст. 60 ЗК
України та ст. 88 ВК України (у редакції
на час виникнення правовідносин)
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водойм з метою
охорони поверхневих водних об'єктів
від забруднення і засмічення та
збереження їх водності у межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною: для малих
річок, струмків і потічків, а також
ставків площею менш як 3 гектари - 25
метрів; для середніх річок, водосховищ
на них, водойм, а також ставків площею
понад 3 гектари - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів. Розмір та межі прибережної
захисної смуги уздовж морів та навколо
морських заток і лиманів
встановлюються за проектами
землеустрою, а в межах населених
пунктів - з урахуванням містобудівної
документації.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК
України (у редакції на час виникнення
правовідносин) у межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
конкретних умов, що склалися.

Водночас за змістом пункту 2.9 Порядку №
434 у разі відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених ст. 88 ВК України та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486, з
урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі зайняті
поверхневими водами: природними
водоймами (озера), водотоками (річки,
струмки), штучними водоймами
(водосховища, ставки), каналами і іншими
водними об'єктами та землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на яких знаходиться водний
фонд України та на який
розповсюджується окремий порядок
надання та використання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЗК
України (у редакції на час прийняття
рішень про надання земельних ділянок) у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

До земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема, землі
водного фонду, крім випадків
визначених цим Кодексом ( пункт "г" ч. 3
ст. 83 ЗК України (у редакції на час
прийняття рішень про надання земельних
ділянок у власність).

Випадки передачі земель водного фонду
до приватної власності, зокрема
громадян, передбачені положеннями ч. 20
ст. 59 ЗК України (у редакції на час
виникнення правовідносин).

Так, ч. 1 ст. 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Висновком КДПГККГС
«Київгеоінформатика» від 15 жовтня 2010
року встановлено, що спірні земельні
ділянки частково знаходяться на землях
водного фонду, зокрема, в межах
прибережної захисної смуги, острівної
частини суші, водного плеса та
прибережної захисної смуги річки
Козинка, придамбового дренажного
каналу масиву «Конча-Заспа-Плюти».

Погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на
вказане уваги не звернув, не врахував,
що у межах існуючих населених пунктів
прибережна захисна смуга
встановлюється з урахуванням
конкретних умов, що склалися; межі
прибережних захисних смуг
встановлювались за проектами
землеустрою (термін та зміст за
статтями 50-54 Закону України Про
землеустрій»), а на землях населених
пунктів відповідно до існуючих на час
встановлення конкретних умов забудови,
а при наданні в користування земельних
ділянок навколо зазначених та інших
водних об'єктів, у разі відсутності
землевпорядної документації
(документації із землеустрою, проекту
землеустрою) та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
збереження водних об'єктів повинно
бути досягнуто шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
установлених ст. 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови № 486 з
урахуванням конкретної ситуації. Однак
будь-які належні докази та
встановлення у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів у справі відсутні.

Вище викладене свідчить про те, що
апеляційний суд не в повній мірі
визначився з характером правовідносин,
що виникли між сторонами, не дав
належної оцінки всім доказам у справі,
допустив неправильне застосування
норм матеріального закону, припустився
порушень норм процесуального права та,
які згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування
постановленої апеляційним судом
ухвали з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_18 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 1 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.В. Юровська

Судді:
В. С. Висоцька

М.К. Гримич

Т.О. Писана

О.В. Умнова