АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2190/2014
інстанції: Радченко Г.А.
Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року липня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Бездрабко
В.О.Суддів:Кузнєцової О.А. Борка А.Л.при
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
заочне рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 30 квітня
2014 року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_5,
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дісплей-Плюс" про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ПАТ «Райффайзен банк
Аваль» звернулося до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 31 березня 2008 року між ВАТ
«Райффайзен банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен банк Аваль», та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір №010/04-02/2127
з додатковими угодами до нього: №1 від
08.01.2009 року, №010/04-02/2127/2 від 04.06.2010 року,
№010/04-02/2127/3 від 30.05.2011 року, №010/04-02/2127/4
від 26.03.2012 року та №010/04-02/2127/5 від 17.04.2013
року.

Відповідно до умов кредитного договору
ОСОБА_5 отримав кредит на споживчі цілі
у розмірі 60000,00 доларів США строком до
30.03.2018р. зі сплатою 13,25% річних.

В якості забезпечення виконання даного
договору, 31 березня 2008 року між банком
та ТОВ "Дісплей-Плюс" укладений договір
поруки з додатковими угодами до нього,
згідно якого товариство виступило
поручителем перед банком за виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки ОСОБА_5 зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконує, позивач просив стягнути
достроково солідарно з відповідачів на
користь банку заборгованість за
договором, яка станом на 26.02.2014 року
становить: заборгованість за кредитом -
31767,24 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 299466,59грн.,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом - 2125,12 доларів
США, що еквівалентно 20033,29грн., пеня за
несвоєчасне повернення кредиту - 103,25
доларів США або 973,33грн., а також пеня за
несвоєчасну сплату відсотків - 98,91
доларів США, що еквівалентно 932,41грн., а
всього 34094,52 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить
321405грн.63коп. та судові витрати по
справі.

Заочним рішенням Комсомольського
районного суду м.Херсона від 30 квітня
2014 року позовні вимоги задоволено у
повному обсязі.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м.Херсона від 13 червня 2014 року
заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить судове рішення скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В судове засідання ОСОБА_5 та Швець Г.В.,
який на підставі довіреностей діє в
інтересах апелянта та ТОВ
«Дісплей-Плюс», не з'явилися, про день
та час розгляду справи повідомлені
відповідно до вимог цивільного
процесуального законодавства.

Від Швеця Г.В., який діє в інтересах
ОСОБА_5 та ТОВ «Дісплей-Плюс» надійшла
заява про відкладення розгляду справи,
у зв'язку з його занятістю в іншому
судовому процесі. Будь-яких доказів на
підтвердження цих обставин суду
апеляційної інстанції на час розгляду
справи не надано. Справа слухається в
порядку ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31
березня 2008 року між ВАТ «Райффайзен
банк Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_5
був укладений кредитний договір
№010/04-02/2127 з додатковими угодами до
нього: №1 від 08.01.2009 року, №010/04-02/2127/2 від
04.06.2010 року, №010/04-02/2127/3 від 30.05.2011 року,
№010/04-02/2127/4 від 26.03.2012 року та №010/04-02/2127/5
від 17.04.2013 року.

Відповідно до умов кредитного договору
позичальник отримав кредит у розмірі
60000,00 доларів США строком до 30.03.2018р. зі
сплатою 13,25 відсотків річних.

В якості забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним договором, 31
березня 2008 року між банком та ТОВ
"Дісплей-Плюс" укладений договір поруки
з додатковими угодами до нього, згідно
якого товариство зобов'язалося
відповідати за належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, які виникають не лише з
умов кредитного договору, а й
додаткових угод до нього, а саме: № 1 від
08.01.2009р., № 010/04-02/2127/2 від 04.06.2010р., №
010/04-02/2127/3 від 30.05.2011р., № 010/04-02/2127/4 від
26.03.2012р. та №010/04-02/2127/5 від 17.04.2013р.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_5
взятих на себе зобов`язань,
передбачених умовами договору
належним чином не виконує, у зв`язку з
чим станом на 26.02.2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 34094,52 доларів
США, що еквівалентно 321405,63 грн. (з яких
заборгованість за кредитом 31767,24
доларів США, що еквівалентно 299466,59грн.,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитними коштами 2125,12
доларів США, що еквівалентно 20033,29грн.
пеня за несвоєчасне повернення кредиту
- 103,25 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 973,33грн., а також
пеня за несвоєчасну сплату відсотків -
98,91 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 932,41грн.) (а.с.40).

Позивачем на адресу відповідачів
надсилалась вимога-претензія щодо
погашення наявної суми заборгованості
для врегулювання питання в
позасудовому порядку:
листом-повідомленням за вих. № 140-7-0-17
від 14.01.2014 року (а.с.49, 50, 51).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Виходячи з положень ч.2 ст.1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних тому
відповідно до статті 1048 Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за невиконання ним свого обов'язку. У
разі порушення такого зобов'язання
боржник і поручитель відповідають як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Таким чином, дійшовши висновку, що
позичальником та поручителем порушено
умови кредитного договору, у зв'язку із
чим виникла прострочена
заборгованість за кредитом, яка
відповідачами не погашена, суд дійшов
обгрунтованого висновку про наявність
передбачених ст.ст.1050, 1054 ЦК України
підстав для солідарного стягнення з
позичальника та поручителя
заборгованості за кредитним договором
відповідно до наданих позивачем
розрахунків, правильність яких
перевірена судом та належними доказами
не спростована.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 20 ЦК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 9
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

З огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги про те, що суд не
звернув увагу на переважне право
позивача на задоволення своїх вимог за
рахунок нерухомого майна, переданого в
іпотеку, колегія суддів оцінює
критично, оскільки ПАТ «Райффайзен
банк Аваль» скористалось своїм правом
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом та договором на
свій розсуд.

Висновки суду підтверджені належними,
дослідженими в судовому засіданні
доказами, яким суд дав оцінку
відповідно до норм
цивільно-процесуального законодавства
та відповідають нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, висновки суду не
спростовують і не містять посилання на
нові факти чи засоби доказування, які б
вказували на незаконність ухваленого у
справі рішення, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 30 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :