БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
№ провадження 2/356/117/14
Справа № 356/393/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2014 року Березанський міський
суд Київської області у складі:

головуючого суддя
Дудар Т. В.,

при секретарі
Настич Н.А..

за участю представника позивача
Андрійченка В.М.

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Березанського
міського суду Київської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк) до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року до суду із позовом про
стягнення заборгованості з ОСОБА_2
звернувся Банк. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що між ним та
відповідачем 15 травня 2008 року був
укладений договір, за яким ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 7 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Зазначав,
що Банк свої зобов'язання за договором
виконав у повному обсязі, а саме надав
відповідачу кредит у розмірі,
встановленому договором. Відповідач не
надавав своєчасно Банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, іншими витратами
відповідно до умов договору. У зв'язку
із зазначеними порушеннями зобов'язань
за кредитним договором відповідач
станом на 31 січня 2014 року має
заборгованість 20 266 грн. 17 коп., яка
складається з: 6 515 грн. 02 коп. -
заборгованість за кредитом; 7 583 грн. 95
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; 4 964 грн. 05 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 953 грн. 15 коп. - штраф
(процентна складова). У зв'язку з цим
позивач просив стягнути зазначені
грошові кошти на свою користь.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав у повному
обсязі, обґрунтовуючи їх доводами,
викладеними у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись при цьому на
те, що кошти, які вона брала в Банку -
повернула ще у червні 2009 року. З того
часу Банк ніяких претензій до неї не
заявляв, про існування заборгованості
їй не повідомляв, тому просила
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку з його необґрунтованістю та
пропуску позивачем строків позовної
давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи суд
приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 1054 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. За
кредитним договором Банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 15 травня 2008 року
ОСОБА_2 заповнила заяву, з якої
вбачається, що вона бажала оформити на
своє ім'я кредитку «Універсальну» « 30
днів пільгового періоду» з кредитним
лімітом 1 300 грн. з процентною ставкою за
кредитом 2,5 % на місяць на залишок
заборгованості. У цій же заяві
зазначено номер кредитної картки -
401139 (а. с. 6). З банківської виписки
за період з 01 січня 2000 року по 16 травня
2014 року по основній карті 5457 **** **** 1139 на
ім'я ОСОБА_2 суд вбачає, що з 15 травня 2008
року по 12 червня 2009 року ОСОБА_2
періодично знімала з вказаної картки
гроші та перераховувала на цю ж картку
гроші (а. с. 46 - 55). З 30 червня 2009 року у
ОСОБА_2 виникла прострочена
заборгованість (а. с. 55). З указаної
банківської виписки суд вбачає, що
після 12 червня 2009 року ОСОБА_2 вказаним
рахунком не користувалася, тобто не
знімала з нього кошти і не
перераховувала на цей рахунок. Таким
чином суд приходить до висновку, що
право звертатися до суду за захистом
свого цивільного права або інтересу в
Банку виникло 30 червня 2009 року.

Згідно зі ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Однак жодних доказів того, що Банк
звертався за захистом свого права з 30
червня 2009 року в межах встановлених
Законом строків позовної давності або
ж клопотання про продовження цих
строків суду надано не було.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Суд розцінює критично посилання Банку
на п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг (далі - Умови) (а.с.
7-12), яким представник Банку обґрунтовує
те, що договір з ОСОБА_2 був
пролонгований, тому і строки позовної
давності теж пролонговувались,
оскільки неможливо встановити, чи
діяли дані Умови на момент укладення
договору між сторонами, так як вони не
містять дати їх затвердження. Попри це
із зазначеного пункту Умов можна лише
встановити, що договір міг діяти
протягом 12 місяців з моменту його
підписання і бути продовженим на такий
же строк автоматично. Однак з цього не
випливає, що строк позовної давності
для сторін також продовжується
автоматично.

З наданих Банком документів не
вбачається, на який саме термін було
укладено договір (відсутня відмітка у
п. 5 Заяви, де передбачено термін дії 3, 6
або 12 місяців) ( а. с. 6 на звороті).

Аналізуючи зібрані і досліджені в
судовому засіданні докази суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити у зв'язку
зі спливом позовної давності.

На підставі ст. 257, 258, 261, 526, 1054 ЦК
України, керуючись ст. 8.10, 14,15, 60, 79 , 88, 212 -
215, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Березанський міський суд
Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя
Т. В. Дудар