Справа № 521/3405/14-ц
Провадження №2/521/4010/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси у складі:

головуючого судді- Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Одеси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,за участю
третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання майна особистою приватною
власністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2,за участю третіх осіб ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання квартири
АДРЕСА_1 особистою приватною
власністю, посилаючись на те, що з
відповідачем по справі перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 05.09.1998 року. 10
липня 2012 року позивачка придбала на
своє ім'я цінні папери ТОВ
«Житлопромбуд» на суму 282400,00 гривень та
в цей же день, уклала з ТОВ
«Житлопромбуд» договір про пайову
участь у будівництві із розрахунком у
цінних паперах на квартиру АДРЕСА_1. На
підставі свідоцтва про право власності
№ 477768 від 14.02.2013 року вказана квартира
належить ОСОБА_1, на праві власності.
Далі в позові вказується, що
незважаючи на придбання квартири за
час шлюбу з відповідачем, спірне
нерухоме майно, належить їй на праві
особистої приватної власності, тому що
придбана і відремонтована виключно на
гроші, подаровані їй матір'ю - ОСОБА_3,
про що 20 травня 2012 року, була оформлена
письмова розписка у присутності
ОСОБА_2, який був присутнім при передачі
грошей та особисто підписав цей
документ. Оскільки, 20 травня 2012 року
вона отримала від своєї матері у
дарунок грошові кошти у розмірі 70000
доларів США, що у гривневому
еквіваленті, на той час складало 56000,00
гривень, саме на придбання конкретної
нерухомості та на її ремонт, то вважає
спірну квартиру своєю особистою
власністю. Відповідач з нею не
погоджується, тому вона вимушена
звернутися з вказаним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка свої
вимоги підтримала та пояснила суду, що
з відповідачем по справі тривалий час
прожила у шлюбі. Вони переїхали до
Одеси з м. Миколаєва, в якому до 18
травня 2012 року мешкали її батьки -
ОСОБА_4 та ОСОБА_3. У зв'язку з похилим
віком, постійними хворобами, її батьки
вирішили продати квартиру АДРЕСА_2 та
змінити місце проживання на місто
Одесу, щоб бути поруч з єдиною донькою.
18 травня 2012 року ОСОБА_3 за згодою свого
чоловіка продала належну їй квартиру у
м. Миколаєві за 377900 гривень, що
підтверджується договором
купівлі-продажу. Батьки вирішили не
оформлювати квартиру на своє ім'я, тому
що є людьми похилого віку та мають
тільки одну доньку. З цих підстав, було
запропоновано оформити квартиру на
позивачку, а гроші за квартиру
подарувати особисто їй, у присутності
чоловіка - ОСОБА_2, з тим щоб він знав про
природу виникнення цих грошей та
письмово посвідчив, що знає про
дарунок. ОСОБА_1 також пояснила суду, що
20 травня 2012 року, отримала в дар від
своєї матері ОСОБА_3 грошові кошти у
розмірі 70000 доларів США, що в
еквіваленті на той час складало 560000,00
гривень, саме на придбання конкретної
квартири та проведення в ній ремонтних
робіт. З цього приводу була оформлена
розписка, у якої чітко зазначено факт
передачі коштів та мету - придбання
квартири АДРЕСА_1. Розписка була
підписана нею, її батьками, донькою та
відповідачем - ОСОБА_2 Позивачка вважає,
що підпис ОСОБА_2 на розписці, в якій
зафіксовано факт передачі їй грошей у
дар, свідчить про те, що він знав та
погоджувався з цими обставинами, тому
вважає обґрунтованою свою правову
позицію і просить суд визнати за нею
право особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 03.07.2014 року
представник відповідача - адвокат
ОСОБА_6 заперечував проти задоволення
позову, вказуючи що дійсно 20 травня 2012
року його довіритель ОСОБА_2 був
присутнім та підписав розписку, в якій
вказується, що його дружина отримала в
дар від своєї матері грошову суму у
розмірі 560000,00 гривень та не заперечує
що саме ця сума була дійсно передана
його дружині від батьків, однак вважає,
що оскільки факт передання грошей в дар
не був посвідчений нотаріально,
вказана розписка, незважаючи на те, що в
ній викладені правдиві обставини не
має правового значення для вирішення
цього спору. Представник відповідача
вважає, що в даному випадку діє
презумпція спільного майна подружжя,
яке було придбане в період шлюбу, і
незважаючи на оформлення розписки
зазначені в цьому документі гроші слід
вважати дарунком подружжю, а не дружині
особисто. Заперечуючи проти позову у
судовому засіданні, яке відбулося
31.07.2014 року, представник відповідача,
обґрунтовував заперечення новими
фактами, а саме тим, що 20 травня 2012 року,
ОСОБА_2 взяв в борг у своєї матері гроші
у сумі еквівалентній 70000 доларів США,
які також були витрачені на придбання
та ремонт спільної квартири, тому
квартира є спільною сумісною власністю
подружжя і в задоволенні позову ОСОБА_1
слід відмовити.

Треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4 показали
суду, що позивачка по справі їхня єдина
донька, яка з зі своїм чоловіком -
відповідачем по справі постійно до 2006
року проживали у м. Миколаєві. Вони
також мешкали у АДРЕСА_2. У 2006 році
ОСОБА_2 на сім'ю була отримана службова
квартира у АДРЕСА_3, в якій прописані та
на теперішній час проживають: ОСОБА_5,
ОСОБА_1, та прописані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 Батьки позивачки також пояснили
суду, що прийняли рішення переїхати до
доньки у місто Одеса, тому продали
належну їм квартиру у м. Миколаєві, а
гроші від продажу квартири, та інші
заощадження вирішили подарувати
доньці з тим, щоб вона придбала
квартиру, в якій вони потім будуть
проживати. На сімейній нараді, було
прийнято рішення не оформлювати
договір дарування грошей в
нотаріальній конторі, а передати гроші
в присутності всіх членів сім'ї як
дарунок для доньки, а щоб потім не
виникло непорозумінь, всі присутні
поставили підписи в цієї розписці,
якими фактично підтвердили свою згоду
з текстом, написаним в цьому документі.
На ці гроші була придбана та
відремонтована квартира АДРЕСА_1, в
якій вони мешкають, але яка є особистою
власністю ОСОБА_1 Вважають законним
прийняття рішення про задоволення
позову.

Третя особа - ОСОБА_5 показала суду, що
сторони по справі є її батьками. У 2012
році бабуся та дідусь продали квартиру
у м. Миколаєві з тим, щоб переїхати до м.
Одеси поближче до них. У зв'язку з їхнім
похилим віком, було прийнято рішення
про оформлення квартири, в якій будуть
проживати бабуся з дідусем на мати -
ОСОБА_1 20 травня 2012 року, в її
присутності, в присутності її батька -
відповідача по справі, бабуся передала
матері гроші в сумі 70000 доларів США. Всі
члени сім'ї, в тому числі і батько знали,
що гроші це дарунок матері від її
батьків, тому всі і підписали розписку.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, свідків, надавши
оцінку поданим доказам, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизначених або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У справі встановлені наступні
обставини та відповідні обставини
справи та відповідні правовідносини.

З 05.09.1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час їхнього шлюбу 10 липня 2012 року,
між ОСОБА_1 з однієї сторони, надалі
«Покупець» та ОСОБА_7, надалі
«Продавець», від імені та за рахунок
якого на підставі Договору доручення
32/2012 від 10 липня 2012 року та довіреності
від 10 липня 2012 року, діяло Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Астарта-Брок», платник податку на
прибуток на загальних підставах
відповідно до Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(надалі - Повірений), в особі директора
Ткаченко Дмитра Михайловича, який діяв
на підставі Статуту, з іншої сторони,
укладено Договір № Б-32/2012-1, предметом
якого, згідно з п.1.1. на умовах цього
Договору Продавець зобов'язується
передати у власність Покупцю цінні
папери (ЦП), а Покупець зобов'язується
прийняти ЦП та сплатити обумовлену цим
договором їх вартість. Відповідно до
п.1.2. вказаного Договору «Покупцю»
передається право власності на
наступні цінні папери: кількість
цінних паперів,шт.: одна шт.1(одна) шт.,
Тип ЦП: простий вексель, міжнародний
ідентифікаційний номер (код): не
передбачено, форма існування:
документарна, Емітент: ТОВ
«Житлопромбуд», ідентифікаційний код
Емітента: 32696339. Згідно з п1.3. Договору
договірна вартість купівлі ЦП
(вартість всіх ЦП), вказаних в п.1.2. цього
Договору складає - 280320 (двісті
вісімдесят тисяч триста двадцять
гривень 00 копійок) без ПДВ. Згідно з п.3.3
Договору право власності на ЦП
переходить з моменту підписання акту
передач-приймання ЦП та вчинення
продавцем відповідного іменного
індосаменту.

Згідно акту від 10.07.2012 року
прийому-передачі цінних паперів до
Договору купівлі-продажу цінних
паперів № Б-32/2012 від 10 липня 2012 року,
ОСОБА_7 - «Продавець», та ОСОБА_9 надалі
«Покупець» підписали даний акт про
нижченаведене: Продавець передає, а
Покупець приймає наступні цінні папери
(надалі ЦП): кількість цінних паперів,
шт.: одна шт.1(одна) шт., Тип ЦП: простий
вексель, міжнародний ідентифікаційний
номер (код): не передбачено, форма
існування: документарна, Емітент: ТОВ
«Житлопромбуд», ідентифікаційний код
Емітента: 32696339. Договірна вартість
переданих ЦП складає - 280320 (двісті
вісімдесят тисяч триста двадцять)
гривень 00 копійок.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується всіма учасниками
процесу, що 20 травня 2012 року ОСОБА_1,
отримала в дар від своєї матері ОСОБА_3
на придбання квартири в АДРЕСА_1 , 560000 (
п'ятсот шістдесят тисяч) гривен, за
курсом НБУ - 70000 (сімдесят тисяч) доларів
США, про що в цей же день складена
відповідна розписка. Як вбачається з
розписки написаної власноруч ОСОБА_3, 20
травня 2012 року вона передала в дар
своєї доньки ОСОБА_1, на купівлю
квартири в АДРЕСА_1 - 560000 гривень, по
курсу НБУ на той час - 70 000 доларів США. В
розписці ОСОБА_3 вказується, що
вищевказана сума отримана від
реалізації квартири в АДРЕСА_2 (копія
договору купівлі-продажу додається)
автомашина «Ланос» державний номерний
знак -НОМЕР_2; гаражу в авто кооперативі
«Соляниче» НОМЕР_3. Гроші в сумі 560000
(п'ятсот шістдесят тисяч) гривень
передані ОСОБА_1, у присутності: її
чоловіка - ОСОБА_4, чоловіка її дочки -
ОСОБА_2, її онуки - ОСОБА_5, в дар.
Розписка містить дату складання - 20
травня 2012 року та підписана особисто -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 14.02.2013 року
квартира АДРЕСА_1 загальною площею - 70,6
кв.м, житловою площею - 42,7 кв.м належить
на праві власності ОСОБА_1. Як
вбачається з витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, індексний
номер 477944 від 14.02.2013 року, виданого
Реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції, право
власності на об'єкт нерухомого майна -
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат, загальною площею
70,6 кв.м, житловою площею 42,7 кв.м.,
зареєстровано за власником - ОСОБА_1.
Номер запису про право власності: 140511;
реєстраційний номер об'єкту нерухомого
майна - НОМЕР_1.

Відповідно ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте ним (нею) до
шлюбу; майно набуте ним (нею) за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто. В контексті даної правової
норми, саме по собі одруження не
створює для будь-кого із подружжя права
на майно, придбане хоч і під час
перебування у шлюбі, але не внаслідок
праці подружжя, іншим шляхом, а саме
шляхом одержання за договором
дарування. Якщо майно подаровано
одному з подружжя, то таке майно вже
вважається роздільним і належить на
праві приватної особистої власності
тому з подружжя, кому передано в дар.
При вирішення питання проте, спільною
власністю подружжя чи роздільною
власністю кожного з них є майно,
подароване кимось, належить відповідно
до статті 57 СК України виходити з того,
кому з подружжя, чи їм обом майно
дарувалось.

Проаналізувавши розписку, написану 20
травня 2012 року ОСОБА_3, згідно з якою
вона передала в дар своєї доньці -
ОСОБА_1 грошову суму еквівалентну 70 000
доларів США, на придбання квартири
АДРЕСА_1, суд прийшов до висновку що
гроші в сумі 70000 доларів США подаровані
ОСОБА_3 особисто ОСОБА_1, тому спірна
квартира придбана на ім'я ОСОБА_1,
належить їй на праві особистої
приватної власності. Приймаючи рішення
про задоволення позову щодо визнання
спірної квартири приватною особистою
власністю ОСОБА_1, суд приймає до уваги,
що відповідач по справі - чоловік
ОСОБА_1, на розписці написаної ОСОБА_3
поставив свою підпис, тим самим
виразивши свою згоду з її змістом, що є
суттєвою обставиною при вирішенні
даного спору.

В судовому засіданні зі сторони
позивачки допитаний свідок ОСОБА_10,
який показав суду, що за замовленням
ОСОБА_1 виконував ремонтні роботи у
квартирі АДРЕСА_1. Всі питання щодо
проведення ремонту, купівлі необхідних
будівельних матеріалів та оплати його
роботи вирішувалися ОСОБА_1 та її
батьками, які проживають у цій
квартирі. Чоловік ОСОБА_1 участі в
ремонті не приймав. Свідок також
пояснив, що на теперішній час ремонт у
квартирі повністю не закінчено.

Як вбачається з висновку про ринкову
вартість квартири АДРЕСА_1, складеним
СПД ОСОБА_11, (сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності НОМЕР_4 від 08.02.2013
року) ринкова вартість об'єкта оцінки
станом на 20.08.2014 року становить 762700
гривень. У мотивувальній частині
оцінки вказується, що курс долара на
дату оцінки складає - 13,223077 гривень. З
цих підстав суд робить висновок, що
станом на 20.08.2014 року ринкова вартість
спірної квартири у доларовому
еквіваленті складає суму - 57692 доларів
США, і вказана сума повністю
охоплюється сумою отриманою
позивачкою в дар від своєї матері -
ОСОБА_3.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача зазначив, що на придбання
спірної квартири дійсно батьками
позивачки передавалися грошові кошти
на її придбання у грошовій сумі
еквівалентній 70000 доларів США, однак
таку ж суму - 70000 доларів США він
запозичив і у своєї матері ОСОБА_12, та
ця сума витрачена на ремонт зазначеної
квартири. Як на підставу та єдиний
доказ цих заперечень представник
відповідача надав до суду письмові
розписки про отримання боргів та
посилався на пояснення свідків.

Разом з цим, суд, стосовно наданих
заперечень представника відповідача,
дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 ст.60 СК України
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено, домовленістю
між ними відповідно до ст.63 СК України.
Вважається, що кожна річ, набута під час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Із огляду
на вказані норми закону при вирішення
питання про визнання майна подружжя їх
особистою приватною власністю або
спільною сумісною власністю з'ясуванню
підлягають підстави й час набуття
такого майна.

Пленум Верховного суду України № 11 від
27.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», у п.23
роз'яснив, що вирішуючи спори між
подружжям про майно необхідно
встановити обсяг спільного нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело та час його
придбання.

В судовому засіданні були допитані
свідки ОСОБА_12 - мати відповідача, яка
показала суду, що 20 травня 2012 року
передала своєму сину в борг грошові
кошти в розмірі 560000 гривень, що курсу
НБУ на той час становило суму - 70000
доларів США, гроші передавалися у
присутності свідків, про що була
складена розписка. Свідок ОСОБА_13
пояснила суду, що в її присутності 20
травня 2012 року, ОСОБА_12 - мати ОСОБА_2
передала сину в борг грошову суму в
розмірі 70000 доларів США. Разом з тим,
свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не змогли
пояснити чому при передачі вказаних
грошей в борг, не була запрошена
дружина ОСОБА_2, ОСОБА_1, яка мала б
засвідчити свою згоду на виникнення і
перед нею боргових зобов'язань. Взагалі
зміст пояснень вказаних свідків
зводився до загальної характеристики
правовідносин подружжя ОСОБА_1 і сенсі
ст.ст.58,59 ЦПК України не можуть бути
належними та допустимими доказами,
оскільки вони не стосуються предмету
доказування, які повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування. З наданих стороною
відповідача розписок, що підтверджує
отримання коштів не вбачається, що з їх
змістом була ознайомлена позивачка.
Доказів того, що позивачці було відомо
про існування боргових зобов'язань у
відповідача, що вона була ознайомлена з
умовами отримання коштів, зі сторони
відповідача не надано.

Судом критично оцінюються надані
стороною відповідача довідка з ПАТ
«Банк Богуслав», згідно якої ОСОБА_2
відкрито депозитний рахунок на суму 40000
гривень 08.09.2010 року, тому що природа
виникнення цих грошей, 08.09.2010 року
підтверджується поданими позивачкою
документами, а саме договором
купівлі-продажу двокімнатної
приватизованої квартири, що належала
на праві приватної власності - ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 від 04.09.2010 року.
Матеріали справи містять письмові
докази, що гроші отримані від продажі
квартири 04.09.2010 року ОСОБА_2 витратив на
придбання автомобілю Toyota RAV 4 - 07.02.2012
року та на погашення кредиту за
автомобіль Hyundai Tucson - 04.05.2012 року, так як
обидва автомобілі були придбані в той
день, коли знімалися гроші з
депозитного рахунку ПАТ «Банк
Богуслав».

Положеннями ст.392 ЦК України визначено,
що для усування усіляких сумнівів щодо
існування права власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це оспорюється
або не визнається іншою стороною.

Таким чином, встановивши під час
розгляду справи невизнання
відповідачем ОСОБА_2 права власності
позивачки ОСОБА_1 на вказану квартиру,
суд вважає за необхідне визнати за нею
право особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 57, 70 СК України, ст.ст.
328, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 213, 214,
215, 217, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання майна особистою приватною
власністю - задовольнити.

Визнати, що квартира АДРЕСА_1, яка в
цілому складається з двох житлових
кімнат, загальною площею 70,6 кв.м,
житловою площею 42,7 кв.м, на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 14.02.2013 року, виданого
Реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції Одеської
області, індексний номер 477768
(реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна - НОМЕР_1) є особистою
приватною власністю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області на
протязі десяти днів. Особи, що приймали
участь у справі, але не були присутні
при проголошенні рішення мають право
на його оскарження на протязі десяти
днів з дня отримання його копії.

Головуючий: