Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2014 р. Дніпровский районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Батченко
Д.С., Ликсової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
у якому просить поділити майно
подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_2
право власності на автомобіль
МЕRSЕDЕS-ВЕNZ 638, 1999 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, і на причіп
легковий Фермер та стягнути з
відповідача на її користь ? вартості
автомобіля в сумі 24 000 грн. та ? вартості
причепу у розмірі 1 500 грн.

Вимоги мотивує тим, що в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
перебували з 01.12.1995 року. Рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 29.11.2010 року шлюб
було розірвано. За час шлюбу придбали
вищевказані автомобіль та автопричіп,
які знаходяться у користуванні
відповідача.

В ході розгляду справи позивачка
подала заяву зі збільшеним розміром
заявлених вимог, відповідно якої за
результатами проведеної судової
експертизи просила стягнути з
відповідача на її користь кошти в сумі
28 035 грн. за мікроавтобус МЕRSЕDЕS-ВЕNZ,
р.н. НОМЕР_1, за причіп суму 500 грн. та
витрати по оплаті проведення
експертизи в сумі 1 800 грн.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позов з уточненими
вимогами.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав в частині заявлених вимог про
виділ йому спірного майна та стягнення
з нього коштів в сумі 500 грн. у
відшкодування ? частки вартості
автомобільного причепа «Фермер» та
судових витрат, в решті вимог просив
відмовити, посилаючись на те, що він не
погоджується з висновком експертизи,
який є завищеним, оскільки експертом не
було враховано технічний стан
автомобіля, який підлягає ремонту,
через що він понесе матеріальні
витрати на суму 21 635 грн. 64 коп. за
складеним рахунком ПАТ «АТП Атлант» по
відновленню транспортного засобу, крім
того спірний автомобіль купувався в
кредит, який він самостійно сплачував
після розірвання шлюбу в сумі 18 667 грн. 25
коп.

Вислухавши позивачку та відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 01 грудня 1995 року
(свідоцтво про укладення шлюбу - а.с. 4).

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 29.11.2010 року шлюб між позивачкою та
відповідачем розірвано (а.с. 5).

Під час перебування сторін у шлюбі ними
було придбано за кредитні кошти
автомобіль марки МЕRSЕDЕS-ВЕNZ 638 моделі 110
DКА, 1999 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, згідно біржової угоди
купівлі-продажу транспортного засобу
від 25.03.2006 року (а.с. 6).

Спірне рухоме майно, а саме вказаний
автомобіль МЕRSЕDЕS-ВЕNZ та причіп моделі
Фермер, 2003 року випуску, зеленого
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2,
зареєстровані на ім»я відповідача, що
підтверджується свідоцтвами про
реєстрацію транспортного засобу, при
цьому свідоцтво щодо реєстрації
автопричепа видане 23.09.2003 року, тобто в
період дії КпШС України (а.с. 7, 55).

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Автомобіль МЕRSЕDЕS-ВЕNZ був придбаний
25.03.2006 року.

Статтею 60 СК України визначено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об"єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно ст. 63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування та розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об"єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.
368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони
були придбані чи внесені грошовими
коштами, якщо інше не встановлено
шлюбним договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і
робоча худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні
подружжю за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

За клопотанням позивачки ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 18.03.2014 року було призначено
проведення судової автотоварознавчої
експертизи по визначенню дійсної
ринкової вартості спірного автомобіля
(а.с. 63, 64).

Згідно висновку № 0839, складеного
експертом Київської незалежної
судово-експертної установи від 14.05.2014
року, дійсна ринкова вартість
транспортного засобу марки МЕRSЕDЕS-ВЕNZ,
р.н. НОМЕР_1, на дату оцінки становить 56
073 грн. 60 коп. (а.с. 69-75).

ОСОБА_2 суду надана виписка ПАТ
«ПриватБанк» від 12.03.2014 року, з якої
убачається, що після розірвання шлюбу з
позивачкою відповідачем були сплачені
кошти на погашення кредиту на загальну
суму 18 667 грн. 25 коп. (а.с. 46).

Отже, з урахуванням даних обставин,
вартість транспортного засобу, що
підлягає розподілу, становить 37 406 грн.
35 коп. ((56 073,60 грн. (дійсна ринкова
вартість) - 18 667,25 грн. (сплачені
відповідачем кошти по погашенню
кредиту після розірвання шлюбу)), з яких
? частка складає в сумі 18 703 грн. 18 коп.,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивачки у відшкодування
грошової компенсації за виділене
ОСОБА_2 майно подружжя. Оскільки
позивачка просить стягнути ? вартості
автомобіля в сумі 28 035 грн., тому позов в
цій частині підлягає частковому
задоволенню.

Доводи відповідача щодо невірного
визначення експертом КНСЕУ вартості
автомобіля суд прийняти до уваги не
може, оскільки експертом оглядався
транспортний засіб в присутності
відповідача, що підтверджується
поясненнями в судовому засіданні
сторін та фотознімками автомобіля,
тому враховувався технічний стан
спірного майна, до того ж в
спростування необ»єктивності
проведення оцінки будь-яких належних
та допустимих доказів суду
відповідачем не надано, а
представлений останнім рахунок на
проведення ремонту автомобіля, з
урахуванням викладеного, правового
значення при вирішенні даного спору не
має.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України,
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідач в судовому засіданні визнав
вимоги про виділ йому спірного майна,
при цьому з позивачкою також була
погоджена сума вартості
автомобільного причепа «Фермер» у
розмірі 1000 грн.

Враховуючи вищевикладене, наявні у
справі докази та беручи до уваги, що
спірне нерухоме майно сторін по справі
є неподільна річ, автомобіль і причіп
знаходиться у користуванні
відповідача, яким частково визнаються
заявлені вимоги, суд вважає за
доцільне визнати за ОСОБА_2 право
власності на вищевказані транспортні
засоби в порядку поділу майна подружжя
та стягнути з відповідача на користь
позивачки грошову компенсацію 12 частки
вартості майна подружжя на загальну
суму 19 203 грн. 18 коп. (18 703,18 грн. - ?
вартості автомобіля та 500 грн. - ?
вартості причепа).

За проведення судової
автотоварознавчої експертизи
позивачкою були сплачені кошти в сумі 1
800 грн., що підтверджується квитанцією
від 18.04.2014 року. У зв»язку з
задоволенням позову дані судові
витрати слід стягнути з відповідача на
користь позивачки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України також з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню сплачений судовий
збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 22, 28 КпШС України, ст.
ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р.
№ 11, ст. ст. 4, 10, 11, 57 - 64, 88, 158, 169, 208, 209, 212 -
215, 218, 224-226 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу
майна подружжя право власності на
автомобіль марки МЕRSЕDЕS-ВЕNZ моделі 110
DКА, 1999 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, та на автомобільний
причіп моделі Фермер, 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, грошову
компенсацію ? частки вартості
автомобіля МЕRSЕDЕS-ВЕNZ моделі 110 DКА, 1999
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, у розмірі 18 703 грн. 18 коп.; ?
частку вартості автомобільного
причепа моделі Фермер, 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, у розмірі
500 грн.; оплату вартості судової
експертизи в сумі 1 800 грн. та судовий
збір у розмірі 229 грн. 40 коп., а всього
суму 21 232 (двадцять одна тисяча двісті
тридцять дві) грн. 58 коп.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя