РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2014 року Франківський районний суд
м.Львова у складі:

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Кметь Г.М.

з участю адвоката- Цибулі І.Й

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про припинення права на частку у
спільному майні та визнання права
власності на частку,-

в
с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просять суд припинити
право власності на 1/3 частку у
спільному майні ОСОБА_2 у квартирі
АДРЕСА_1 та визнати за ним право
власності на 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ОСОБА_3, який був
його батьком. Після його смерті
відкрилася спадщина до складу якої
входить квартира АДРЕСА_1. Спадкоємцями
за законом після смерті батька є
відповідачка, позивач та його брат
ОСОБА_4, який відмовилася від своєї
частки на його користь на підставі
мирової угоди від 20.12.2012р., яка визнана
судом. Своє право на 2/3 частки квартири
АДРЕСА_1, позивач зареєстрував у
встановленому законом порядку.
Відповідачка, яка була дружиною батька,
також прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_3, та набула право на 1/3 частку,
спірної квартири. Дана частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі. Крім того, вартість частки
ОСОБА_2 буде оцінено експертом та у
випадку задоволення позовних вимог
буде їй компенсовано у грошовому
еквіваленті. Таким чином, вважає, що
припинення права власності на частку у
спільному майні не завдасть їй
будь-якої шкоди. Таким чином, єдиним
правовим шляхом вирішення зазначеного
спору є його вирішення у судовому
порядку, а тому звернувся до суду за
захистом свого права.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала, дала
аналогічні пояснення викладені у
позові, доповнивши, що на даний час
позивачем внесено кошти в сумі 95842
(дев'яносто п'ять тисяч вісімсот сорок
два) гривень, як компенсація вартості
належної відповідачу частки у квартирі
АДРЕСА_1. Просять позов задовольнити.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечили проти його задоволення,
посилаючись на докази, які містяться в
матеріалах справи та з підстав, які
зазначені в запереченні проти позову,
який містяться в матеріалах справи.
Просять відмовити позивачеві у
задоволені його позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, з'ясувавши дійсні обставини
справи, дослідивши зібрані по справі
докази у їх сукупності, суд вважає, що
позов слід задовольнити з наступних
підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
квартира АДРЕСА_1 складається з 2-х
житлових кімнат та кухні, житловою
площею - 27,0 кв.м, загальна площа - 40,6 кв.м.
з комунальними вигодами та належить на
праві спільної часткової власності
сторонам по справі, а саме співвласнику
ОСОБА_1 належить на праві власності 2/3
частка вказаної квартири, співвласнику
ОСОБА_2 належить на праві власності 1/3
частка вказаної квартири.

Статтею 316 ЦК України дано визначення
поняття права власності, згідно якого
правом власності є право особи на
майно, яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Як зазначено у ст.317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, на зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Принцип непорушності права власності,
який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном, закріплює право власника
володіти, користуватись і
розпоряджатись належним йому майном
закріплений у ст.41 Конституції України
та с т.1 Першого протоколу до Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно ст.357 ч.1 ЦК України частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно ч. 2 ст.321 ЦК України особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Права власника квартири визначені ст.383
ЦК України та ст.150 ЖК України та
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, членів сім'ї,
розпоряджатись ним на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Як випливає з ст.364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму ВСУ
№20 від 22.12.1995р."Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності", квартира, яка є
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
сторонам виділити ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватись
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Відповідно до ст. 183 ЦК України,
подільною є річ, яку можна поділити без
втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст.365 ЦК України, право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника. Суд постановляє рішення
про припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Як вбачається із змісту даної норми
законодавець визначив три самостійні
підстави, кожна з яких окремо може
слугувати приводом для припинення
права власності на частку в спільному
майні, однак, за умови, що таке
припинення не задасть істотної шкоди
співвласнику.

Із висновку судової
інженерно-технічної експертизи за №4228
по вказаній справі складеної 25.03.2014
року, яка була призначена на підставі
ухвали Франківського районного суд м.
Львова від 28.10.2013 року вбачається, що:

Дійсна ринкова вартість квартири
АДРЕСА_1, становить 287524,00 гривень.

Дійсна ринкова вартість 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2,
становить 95842,00 гривень.

Дійсна ринкова вартість 2/3 частин
квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1,
становить 191682,00гривень.

Як зазначено у п.7 постанови Пленуму ВСУ
№20 від 22.12.1995р."Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності", оскільки, суд за
чинним законодавством вирішує спори
учасників спільної власності щодо
розпорядження чи користування майном,
то не слід розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової компенсації за
частку у спільній власності, якщо її
неможливо виділити або поділити майно
в натурі чи спільно користуватись ним.

В ході розгляду справи встановлено, що
частка ОСОБА_2 у праві власності на
квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3, і є
незначною.

Суд бере до уваги пояснення
відповідачки та лист Головного
Управління МВС України у Л/о від 25.07.2013
року №16/п-1297, з яких слідує, що
цивільний спір між сторонами
супроводжується конфліктом, оскільки у
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1
разом проживати не можуть, що не
заперечується сторонами по справі.

На підставі договору купівлі-продажу
від 30.12.1999 року ОСОБА_2 купила у ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_3 загальною квартири 58,8
кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., який був
зареєстрований у ЛОДК «БТІ та ЕО» 05.06.2000
року та записаний в реєстрову книгу № 7
за реєстровим номером №7774. На даний час
ОСОБА_2 є єдиним власником даної
квартири АДРЕСА_3.

Згідно Інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна складеного від 16.06.2014
року у ОСОБА_2 у власності є будинок за
адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 43,6
кв.м., житловою площею 19,4 кв.м.

Також в судовому засіданні з'ясовано,
що відповідач в спірній квартирі не
проживає, та іншим житлом забезпечена.
Суду не представлено жодних доказів,
які б свідчили, що припинення права
власності відповідача на частки у
квартирі, може завдати істотної шкоди
її інтересам.

Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Згідно квитанції №179 від 12.06.2014 року
підтверджується, що ОСОБА_1 вніс на
депозитний рахунок територіального
управління державної судової
адміністрації у Львівській області 95842
(дев'яносто п'ять тисяч вісімсот сорок
два) гривень, а саме вартість 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільного права та
інтересів є визнання права, припинення
дії, яка порушували право. Суд може
захистити цивільне право і інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

З огляду на вказані обставини, суд
вважає, що спільне володіння та
користування сторін спірною квартирою
є неможливим, а з врахуванням
відсутності можливості її реального
поділу та неможливості виділення
часток відповідачів в натурі, внесення
позивачами на депозитний рахунок
вартості частки відповідача - 95842
(дев'яносто п'ять тисяч вісімсот сорок
два) гривень, суд приходить до
висновку, що право відповідача на
належну їй частку слід припинити,
стягнувши в її користь компенсацію її
вартості, що внесена позивачем на
депозитний рахунок та визнати за
позивачем право власності на належну
відповідачу частку у спільній
власності - квартирі АДРЕСА_1. Таке
припинення права власності,
відповідачу не завдасть шкоди,
оскільки остання забезпечена житлом,
про що сама ствердила в судовому
засіданні та підтверджується поданими
доказами.

Керуючись ст.ст. 4,10,11,15,30,57,60,208,209,212-215,218
ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 183, 316, 317, 321, 350, 355,
357, 358, 364, 365, 370, 383 ЦК України, суд,-

в
и р і ш и в:

позов задоволити.

Припинити право власності на 1/3 частку
у спільному майні ОСОБА_2 у квартирі
АДРЕСА_1, стягнувши в її користь
компенсацію її вартості в сумі 95842,00
гривень, що внесені ОСОБА_1 на рахунок
№0789 ТУ ДСА у Львівській області
згідно квитанції №179 від 12.06.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
належну ОСОБА_2 1/3 частку квартири
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Мартинишин М.О.