АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/161/14-ц 22-ц/774/1493/К/14
Справа № 210/161/14-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1493/К/14
інстанції - Чайкіна О.В.
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Дзержинського районного
суду Кривого Рогу від 14 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання
шлюбу, стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 04 серпня 2001 року між нею і
відповідачем був укладений шлюб,
зареєстрований у Дзержинському
відділі реєстрації актів цивільного
стану Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, про що зроблено актовий запис
№305. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та
перебуває на її утриманні. Син з п'яти
років має хронічний ларинготрахіт і у
нього доволі часто відбувається
загострення цього захворювання.
Відповідач добровільно аліменти не
сплачує, жодним іншим чином допомоги по
утриманню дитини не надає, тому просила
суд розірвати шлюб, укладений між нею
та ОСОБА_4, залишити їй дошлюбне
прізвище - ОСОБА_2, стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6
у твердій грошовій сумі в розмірі 1000
грн., але не менше ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з дня подачі до суду і до
повноліття дитини, додаткові витрати
на розвиток та лікування сина у розмірі
500 грн. щомісяця, а також судові витрати
по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду
Кривого Рогу від 14 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені,
розірвано шлюб укладений 04 серпня 2001
року між нею та ОСОБА_4, зареєстрований
у Дзержинському відділі реєстрації
актів цивільного стану Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис №305. Залишено за позивачем
дошлюбне прізвище - ОСОБА_2.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітнього
сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000
грн. щомісяця, але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
подачі заяви до суду і до досягнення
ним повноліття, додаткові витрати на
розвиток та лікування сина ОСОБА_6, у
твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн.
щомісяця, а також судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір у розмірі - 243 грн. 60 коп.

Додатковим рішенням Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 12
березня 2014 року рішення Дзержинського
районного суду Кривого Рогу від 14
лютого 2014 року доповнено, розпочато
стягнення аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з дня подачі
заяви до суду, а саме з 13 січня 2014 року і
до досягнення ним повноліття, а також
допущено негайне виконання рішення
суду у межах суми платежу за один
місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про скасування рішення суду в
частині стягнення з нього додаткових
витрат на розвиток та лікування дитини
у розмірі 500 грн. щомісячно та ухвалення
в цій частині нового рішення про
відмову у задоволенні цих вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд
неправомірно стягнув з нього додаткові
витрати на розвиток та лікування
дитини щомісячно, не зазначив, протягом
якого часу ці витрати мають з нього
стягуватися, не врахував, що позивачем
не підтверджена сума додаткових витрат
у розмірі 500 грн., а також невірно
застосував положення ст. 185 Сімейного
Кодексу України, оскільки виходив із
того, що у майбутньому дитина кожного
місяця буде хворіти.

В своїх запереченнях позивач ОСОБА_2
просить апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами по
справі - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4, 04 серпня 2001 року
Дзержинськом відділом реєстрації
актів цивільного стану Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, було
укладено шлюб, про що у книзі
реєстрації актів цивільного стану було
зроблено відповідний актовий запис під
№ 305.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в свідоцтві про
народження якого сторони записані
батьками дитини, та який на даний
момент проживає разом з позивачем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині стягнення додаткових витрат на
розвиток та лікування сина у твердій
грошовій сумі у розмірі 500 грн.
щомісячно, суд першої інстанції
виходив з обов'язку батьків брати
участь у додаткових витратах на дитину,
що викликані особливими обставинами та
враховуючи довідку видану «Центром
первинної медико-санітарної допомоги
№6» 06 грудня 2013 року, згідно якої у сина
сторін хронічний ларинготрахіт, та
довідку від 12 грудня 2013 року про
перебування ОСОБА_6 з грудня 2013 року на
«Д» обліку у педіатра, дійшов висновку,
що ці вимоги є обґрунтованими.

Однак колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду з
наступних підстав.

Так, ст. 180 СК України покладає обов'язок
на батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин,
які враховуються судом при визначенні
розміру аліментів надане Пленумом
Верховного Суду України в абз. 3 п. 17
Постанови «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» №
3 від 15.05.2006 року.

Тобто, судом при визначенні розміру
аліментів на дитину в сумі 1000 грн.
щомісячно, було враховано, зокрема,
стан здоров'я дитини та її матеріальне
становище.

Відповідно до ч.1 ст. 185 Сімейного
Кодексу України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов`язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами (
розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

Особливими обставинами можуть бути:
несподіване тяжке захворювання, для
лікування якого необхідна велика сума
грошей, наприклад, на оплату операції,
на проїзд до місця лікування,
проживання, харчування,
післяопераційне видужування в
санаторії; нещасний випадок, внаслідок
якого дитина була тяжко травмована
тощо.

До особливих позитивних обставин
законодавець відносить розвиток
здібностей дитини і, як приклад, наводе
схильність дитини до музики, що
викликало додаткові витрати з боку
того батька, з ким проживає дитина, в
необхідності придбати музичний
інструмент; схильність дитини до
спорту, з чим пов'язані витрати на
оплату тренерів, спортивного
інвентарю, оренди залу, басейна тощо.

Отже, у витратах понесених при
звичайному способі життя, хоча вони і
будуть додатковими, але не викликаними
особливими обставинами, участь другого
з батьків не є обов'язковою.

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед, або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно (ч.ч. 2, 3 ст. 185 Сімейного
Кодексу України).

Участь у додаткових витратах на дитину
є не правом, а обов'язком батька (матері)
незалежно від сплати ним (нею)
аліментів, і закон не передбачає
можливості повного звільнення особи,
від участі в таких витратах, а
обставини, що мають істотне значення,
враховуються лише при визначенні судом
розміру участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
виникнення спору.

Посилаючись на довідку видану «Центром
первинної медико-санітарної допомоги
№6» 06 грудня 2013 року, згідно якої у сина
сторін хронічний ларинготрахіт, та
довідку від 12 грудня 2013 року про
перебування ОСОБА_6 з грудня 2013 року на
«Д» обліку у педіатра та стягуючи з
відповідача додаткові витрати, суд
першої інстанції в порушення ч. 3 ст. 185
СК України не встановив, які конкретно
додаткові витрати на дитину, фактично
зазнані матір'ю дитини чи
передбачувані підлягають стягненню;
чи їх необхідно фінансувати наперед, чи
покривати після фактичного понесення,
разово чи періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину
повинен обґрунтовуватись відповідними
документами (наприклад, витрати на
спеціальний медичний догляд довідкою
медичного закладу про вартість
медичних послуг; витрати на лікування,
на санаторно-курортне лікування
виписками з історії хвороби дитини,
рецептами лікарів, довідками, чеками,
рахунками, проїзними документами тощо).
При стягненні коштів на додаткові
витрати, які повинні бути понесені у
майбутньому, суду необхідно надати
розрахунок або обґрунтування
необхідності майбутніх витрат.

Вирішуючи спір у цій частині, суд
першої інстанції вищезазначених вимог
закону та передбачений законом порядок
відшкодування додаткових витрат не
врахував та дійшов помилкового
висновку про те, що додаткові витрати
підлягають стягненню щомісячно у
твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн.

Позивач, звертаючись до суду з позовом
не надала розрахунку та обґрунтування
необхідності майбутніх додаткових
витрат, в той час як розмір має бути
підтверджений фактично понесеними або
припустимими витратами, тому колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Позивач, заперечуючи проти доводів
апеляційної скарги, додала до
письмових заперечень виписки з
амбулаторної картки сина, в якій
вказані періоди хвороби сина (з 20.02.2014
року по 27.02.2014 року, з 31.03.2014 року по
10.04.2014 року, з 15.04.2014 року по 19.04.2014 року, з
10.05.2014 року по 20.05.2014 року, з 18.06.2014 року
по 20.06.2014 року), а також чеки на
придбання медичних препаратів за цей
період, які, в якості нових доказів,
просить апеляційний суд додатково
дослідити.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що позивачем надані чеки на
підтвердження понесених витрат на
лікування сина датовані після
звернення позивача з позовом до суду
(дата звернення 13 січня 2014 року), та
враховуючи положення вказаних
процесуальних норм, колегія суддів
вважає безпідставним клопотання
позивача щодо дослідження та надання
правової оцінки наданим нею
апеляційному суду доказам.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Стягуючи аліменти у твердій грошовій
сумі, суд першої інстанції не врахував,
що встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного
Кодексу України мінімальний розмір
аліментів, який не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, не
розповсюджується на випадки,
передбачені статтею 184 ЦПК України,
тобто не встановлюється у разі
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
додаткових витрат на розвиток та
лікування сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 500 грн. щомісячно підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог та
виключенню з четвертого абзацу його
резолютивної частини слів «але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку».

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн. щомісяця
не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
Кривого Рогу від 14 лютого 2014 року в
частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 додаткових витрат на розвиток
та лікування сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
у розмірі 500 грн. щомісячно скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні цих позовних
вимог.

Виключити з четвертого абзацу
резолютивної частини рішення
Дзержинського районного суду Кривого
Рогу від 14 лютого 2014 року слова «але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку».

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: