Номер провадження: 22-ц/785/5284/14
Головуючий у першій інстанції Бочаров
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом прокурора
Овідіопольського району Одеської
області до Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_3 про визнання незаконним та
скасування рішення Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області, за апеляційною
скаргою заступника прокурора Одеської
області та Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області на рішення Овідіопольського
районного суду Одеської області від 07
квітня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2013 року прокурор
Овідіопольського району Одеської
області звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що рішення
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 2104 - V від 02 липня 2010 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_3 та іншим (всього 30
чол.) у власність земельних ділянок
загальною площею 2,3290 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с. Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір» Овідіопольського
району Одеської області ухвалено з
порушенням вимог діючого земельного
законодавства України, а саме,
відсутністю містобудівної
документації на спірну ділянку, яка до
розроблення проекту землеустрою та
передачі у власність не розроблялась
та селищною радою не затверджувалась,
відповідні органи контролю у
встановленому законом порядку
містобудівну документацію не
погоджували.

Крім того, вищезазначені земельні
ділянки відносились до категорії
земель сільського господарського
призначення, рішень органом місцевого
самоврядування про зміну цільового
призначення земельних ділянок ,
відповідно до ст. 20 ЗК України не
виносилось.

З урахуванням зазначеного, прокурор
просив визнати протиправним та
скасувати рішення 41 сесії V скликання
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 2104 - V від 02 липня 2010 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_3 та іншим (всього 30
чол.) у власність земельних ділянок
загальною площею 2,3290 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с. Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір» Овідіопольського
району Одеської області.

Відповідач позов визнав у повному
обсязі та просив його задовольнити.

Представник третьої особи
заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07 квітня 2014
року у задоволенні позову прокурора
було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржують в
апеляційному порядку заступник
прокурора Одеської області та
Таїровська селищна рада
Овідіопольського району Одеської
області.

В скаргах з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційних скарг та заперечень на неї,
судова колегія вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
прокурора, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем у 2008
році в установленому порядку
затверджено містобудівну документацію
на спірну земельну ділянку. Крім того,
оскаржуваним рішенням сільради спірна
ділянка була переведена до категорії
земель житлової та громадської
забудови і ніякої зміни цільового
призначення не мало місця, а відповідно
до ст. 20 ЗК України, відбулось
переведення землі до іншої категорії у
відповідності до повноважень рішень
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Апеляційним судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено, що
рішенням № 2104 - V від 02 липня 2010 року
Таїровською селищною радою
затверджено проект землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_3 та іншим (всього 30
чол.) у власність земельних ділянок
загальною площею 2,3290 га для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с. Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір», Овідіопольського
району Одеської області, відповідно до
додатку даного рішення.

Пунктом 2 даного рішення зазначені
земельні ділянки передані
вищевказаним громадянам безоплатно у
власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка). (т.1 а.с. 5-7)

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст зокрема належить:
розпорядження землями територіальних
громад, передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, організація
землеустрою, координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів,
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства,
підготовка висновків щодо вилучення
(викупу) та надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 17, 20, 21 Закону
України «Про основи містобудування»
містобудівна документація це
затверджені текстові і графічні
матеріали, якими регулюється
планування, забудова та інше
використання територій. Містобудівна
документація є основою для зокрема:
підготовки вихідних даних для розробки
землевпорядної документації,
вирішення питань щодо розташування та
проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій, вирішення питань щодо
вилучення (викупу), передачі (надання)
земельних ділянок у власність чи
користування громадян та юридичних
осіб.

Регулювання земельних відносин у
містобудуванні здійснюється
відповідно до земельного
законодавства. Визначення територій
для містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації з
урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно із п. п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.9 Державних
будівельних норм Б.1.1-4-2009, затверджених
наказом Мінрегіонбуду від 13.07.2009 року №
287, згоду на розроблення містобудівного
обґрунтування надає виконавчий орган
місцевого самоврядування, якщо об'єкт
планується розмістити в межах
населеного пункту; замовником
містобудівного обґрунтування згідно з
Законом України «Про планування і
забудову територій» (який діяв на час
прийняття оскаржуваного рішення) може
виступати: а) власник (користувач)
земельної ділянки; б) особа, щодо якої
прийнято рішення про передачу (надання)
земельної ділянки із земель державної
чи комунальної власності для
розміщення об'єкта містобудування в
порядку, визначеному земельним
законодавством; в) особа, яка одночасно
отримала дозволи відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування на розроблення
містобудівного обґрунтування та
проекту відведення земельної ділянки
із земель державної чи комунальної
власності; г) уповноважена ними особа;
д) відповідний орган містобудування та
архітектури у разі намірів будівництва
з ініціативи органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування;
після отримання згоди на розроблення
містобудівного обґрунтування замовник
згідно з чинним законодавством:

- визначає розробника містобудівного
обґрунтування - організацію, яка має
ліцензію на виконання таких робіт;

- укладає з розробником містобудівного
обґрунтування договір на його
розроблення з визначенням вартості та
строків виконання;

- складає разом із розробником
містобудівного обґрунтування проект
завдання на його розроблення, погоджує
його з місцевим органом містобудування
та архітектури (у випадку, коли цей
орган не є замовником містобудівного
обґрунтування) та затверджує його;

- надає розробнику містобудівного
обґрунтування завдання та вихідні дані
для проектування;

- забезпечує організацію погодження
містобудівного обґрунтування:
забезпечує подання містобудівного
обґрунтування на державну експертизу;

- бере участь у громадському
обговоренні містобудівного
обґрунтування;

Після завершення розроблення
містобудівного обґрунтування
розробник передає його замовнику для
організації погодження. Містобудівне
обґрунтування погоджується з
відповідними органами містобудування
та архітектури, земельних ресурсів,
охорони культурної спадщини,
природоохоронним та
санітарно-епідеміологічним органом.
Свої висновки зазначені органи надають
протягом місяця з дня подання на їх
розгляд містобудівного обґрунтування
незалежно один від одного (Закон
України «Про планування і забудову
територій» що діяв на момент прийняття
рішення).

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 23, 24 Закону
України «Про планування і забудову
територій» (що діяв на час прийняття
рішення сільської ради, втратив
чинність 12.03.2011 року), рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування з питань забудови та
іншого використання територій, вибору,
вилучення (викупу) і надання земельних
ділянок для містобудівних потреб
приймаються в межах, визначених
законом відповідно до містобудівної
документації за погодженням з
спеціально уповноваженими органами з
питань містобудування та архітектури.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування з
питань забудови та іншого використання
територій, вибору, вилучення (викупу) і
надання земельних ділянок для
містобудівних потреб приймаються в
межах, визначених законом відповідно
до містобудівної документації за
погодженням з спеціально
уповноваженими органами з питань
містобудування та архітектури. У разі
відсутності місцевих правил забудови
або при намірах забудови за межами
населених пунктів містобудівні умови і
обмеження забудови земельних ділянок,
у тому числі передбачених для продажу
на земельних торгах, встановлюються
рішенням відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування на підставі
містобудівного обґрунтування, яке
підлягає громадському обговоренню.
Містобудівне обґрунтування
погоджується з відповідними органами
містобудування та архітектури.
земельних ресурсів, охорони культурної
спадщини, природоохоронним та
санітарно-епідеміологічним органом.

Свої висновки зазначені органи надають
протягом місяця з дня подання на їх
розгляд містобудівного обґрунтування
незалежно один від одного.
Містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки, викладені
в містобудівному обґрунтуванні, після
його погодження та врахування
результатів громадського обговорення
в порядку, встановленому цим Законом,
затверджуються рішенням відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування одночасно із
затвердженням містобудівного
обґрунтування.

Згідно ст. 20 ЗК України віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
проводиться органами місцевого
самоврядування, які приймають рішення
про передачу цих земель у власність і
затверджують проекти землеустрою.

Відповідно до ст. ст. 38-40 ЗК України, до
земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування, використання
яких здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови. Громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Із відповіді Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 309 від 21.07.2011 року вбачається,
що зазначені земельні ділянки
відносились до категорії земель
сільськогосподарського призначення,
проте в порушення норм діючого
законодавства України до розроблення
вищевказаного проекту землеустрою та
передачі у власність вищевказаних
земельних ділянок містобудівне
обґрунтування внесення змін до
генерального плану ж/м «Червоний
хутір», с. Мізікевича Овідіопольського
району Одеської області щодо
розміщення житлових будинків
садибного типу з господарськими
будівлями і спорудами на вищевказаних
земельних ділянках, не розроблялася
селищною радою не затверджувалося.
Рішень органом місцевого
самоврядування про зміну цільового
призначення вищевказаних земельних
ділянок не виносилось. (т. 1 а.с. 8)

Отже, на час прийняття оскаржуваного
рішення була відсутня містобудівна
документація населеного пункту, яка
визначає використання вказаних
земельних ділянок для розміщення
індивідуальних житлових будинків та
виключає можливість їх передачі у
власність громадянам для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель.

Не відповідають обставинам справи і
висновки суду першої інстанції про те,
що до затвердження проектів
землеустрою було погоджено відповідну
містобудівну документацію, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
відділом містобудування та
архітектури Овідіопольської районної
державної адміністрації висновок щодо
погодження містобудівного
обґрунтування не надавався (лист від
31.03.2014 № 598- 2/345/02), а листами санітарно -
епідеміологічної служби
Овідіопольського району № 599 від 25.05.12
року та Овідіопольського районного
відділу Держтехногенбезпеки в
Одеській області № 530 від 24.05.12 року
підтверджено, що вказані органи
контролю також не погоджували
зазначену містобудівну документацію.
(т. 1. а.с. 9, 10, 196)

Крім того, суд першої інстанції дійшов
до помилкового висновку про те, що
територію для містобудівних потреб, а
саме межі котеджного містечка
встановлено рішенням 18 сесії
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 11767-V від 16.09.2008, яким
затверджено містобудівне
обґрунтування розміщення котеджного
комплексу по вул. Абрикосовій та групи
багатоквартирних жилих будинків з
об'єктами обслуговування по вул.
Центральній та Лабораторній на
території житлового масиву «Червоний
хутір» с. Мізікевича.

Так, в судовому засіданні Таїровською
селищною ради було надано до суду для
огляду оригінали протоколів сесії
Таїровської селищної ради та їх копії
залучено до матеріалів справи, з яких
вбачається, що на 18 сесії Таіровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області № 11767- V від 16.09.2008 року
було прийнято інше рішення, а саме «Про
розгляд заяви ПП Фірма «Асоль» щодо
обґрунтування градобудівного
обґрунтування по ж/м «Червоний хутрі»
с. Мізікевича».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
порушенні ст. ст. 58-60 ЦПК України на
зазначене уваги не звернув, відповідну
правову оцінку не дав, не усунув
розбіжностей між зазначеними
документами, судом було досліджено
лише копію рішення 2008 року, яким
затверджено містобудівне
обґрунтування, оригінал чи засвідчена
належним чином копія якого в
матеріалах справи відсутня.

Тому посилання районного суду на те, що
містобудівна документація була
затверджена рішенням 18 сесії
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 11767- V від 16.09.2008 року є
необґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції про те,
що зміна цільового призначення
відбулася законно, оскільки
оскаржуваним рішенням спірна земельна
ділянка була переведена до категорії
земель житлової та громадської
забудови є безпідставними.

Відповідно до ст. 20 ЗК України
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель
згідно з п. а) статті 21 ЗК України е
підставою для визнання недійсними
рішень органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам.

Спірні земельні ділянки до прийняття
рішення, яким було надано дозвіл на
розробку проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки) громадянам,
відносились до земель запасу
Таїровської селищної ради, категорії
земель сільськогосподарського
призначення та на них були відсутні
об'єкти нерухомості.

В оскаржуваному рішенні відсутнє
посилання на ст. 20 ЗК України та не
зазначено, що землі
сільськогосподарського призначення
переводяться до земель житлової та
громадської забудови. При цьому
фактично відбулося вилучення земель
сільськогосподарського призначення
для потреб, не пов'язаних з
сільськогосподарським виробництвом.

Отже, на момент прийняття
оскаржуваного рішення № 2104 - V від 02.07.2010
року цільове призначення земельної
ділянки не було змінено, а тому
рішенням селищної ради порушено
основну вимогу земельного
законодавства щодо цільового
використання земель та неправомірно
передано у власність для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки) без зміни
цільового призначення цих земельних
ділянок.

Таким чином, висновки суду щодо
законності спірного рішення зроблено
на підставі дослідження неналежних
доказів, без усунення розбіжностей між
цими доказами та надання їм правильної
оцінки. Необґрунтовано судом зазначено
й те, що в оскаржуваному рішенні мова
йде про зміну цільового призначення
земельної ділянки.

Проте, суд першої інстанції, в
порушенні вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
на вказані положення закону уваги не
звернув, не встановив усіх обставин,
які мають значення для вирішення
справи, не визначився із характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає до застосування та
не дав їм належної оцінки.

Зазначені обставини мають значення для
правильного вирішення справи і є
складовою предмета доказування.

За таких обставин, оскаржуване судове
рішення не можна визнати законним та
обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
прокурора.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційні скарги заступника
прокурора Одеської області та
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов прокурора Овідіопольського
району Одеської області до Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору ОСОБА_3 про визнання незаконним
та скасування рішення Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області задовольнити.

Визнати незаконним рішення
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 2104 - V від 02 липня 2010 року «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення гр. ОСОБА_3 та іншим (всього 30
чол.) у власність земельних ділянок
загальною площею 2,3290 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с. Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір» Овідіопольського
району Одеської області.

Скасувати рішення Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області № 2104 - V від 02 липня 2010
року «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_3
та іншим (всього 30 чол.) у власність
земельних ділянок загальною площею 2,3290
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с. Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір» Овідіопольського
району Одеської області.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець