Справа № 263/2777/14-ц
Провадження №2/263/1607/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

16 червня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя у складі судді Помогайбо
В.О., при секретарі Грачової О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та моральної шкоди, -

В С Т А Н
О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним
позовом до відповідача зазначивши, що
09.07.2013 року він був прийнятий на роботу
головним енергетиком у ПАТ
"Маріупольський
дослідно-експерементальний завод", при
цьому з дня прийняття його на роботу та
по січень 2014 року підприємство йому
нараховувало проте не виплачувало
заробітну плату. У лютому та березні 2014
року він у зв'язку з простоєм
підприємства не працював. 06.04.2014 року
він був звільнений за власним бажанням.
В день звільнення відповідачем була
видана довідка суми заборгованості по
заробітній платі за період з липня 2013
року по січень 2014 року. Проте в день
звільнення та по сей час відповідач не
виплатив йому заборговану суму
заробітної плати, вихідну допомогу в
розмірі 3-х місячного окладу,
компенсацію за невикористані дні
планової відпустки, заборгованість за
період простою. На підставі
викладеного позивач просить стягнути з
ПАТ "Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" 11
937,49 грн., з яких: 7 232 грн. - сума
заборгованості по заробітній платі з
липня 2013 року по січень 2014 року, 764 грн. -
сума заробітної плати за період
простою в лютому 2014 року, 142 грн. - сума
заробітної плати за період простою в
березні 2014 року, 573,50 грн. - сума за 16 днів
невикористаної відпустки, 3 225,99 грн. -
сума вихідної допомоги в розмірі 3-х
місячного середнього заробітку; також
просить стягнути з відповідача
середній заробіток за весь час
затримки заробітної плати та моральну
шкоду в розмірі 1000 грн..

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву з проханням про
розгляду справи в його відсутність,
зазначивши, що позивні вимоги
підтримує в повному обсязі та
наполягає на їх задоволенні.

Відповідач повідомлявся про час і
місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явився, не сповістив суд
про причини неявки. Враховуючи те, що у
справі достатньо матеріалів про права
та взаємовідносини сторін, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши письмові докази, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу ПАТ "Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" №4
від 09.07.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на
безстрокову роботу на посаді головного
енергетика з окладом 1147 грн.

Наказом ПАТ "Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" №5
від 06.03.2014 року про припинення
трудового договору ОСОБА_1 був
звільнений на підставі п.3 ст.38 КЗпП
України за власним бажанням. Так в
своїй заяві про звільнення ОСОБА_1
зазначив її причину - невиконання
роботодавцем законодавства про працю,
а саме строків виплати заробітної
плати.

Крім того період праці позивача у ПАТ
"Маріупольський
дослідно-експерементальний завод"
підтверджується записами наявній в
матеріалах справи трудовій книжки
ОСОБА_1

Відповідно до довідки ПАТ
"Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" від
05.03.2014 року №01-06/44 заборгованість по
заробітній платі перед ОСОБА_1 станом
на 31.01.2014 року за період з липня 2013 року
по січень 2014 року включно становить
7232,00 грн.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
різні фактичні дані, на підставі яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, які
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для розгляду справи.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
оплату праці" заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Частиною 1 ст.115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Проте відповідачем вище зазначені
вимоги законодавства про працю були
порушені та позивачу була видана лише
довідка про розмір заборгованості по
заробітній платі за період з липня 2013
року по січень 2014 року в розмірі 7232,00
грн., що в свою чергу свідчить про
визнання підприємством наявності
самої заборгованості, а тому остання
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1

Слід зазначити, що як факт необхідності
компенсації за невикористану
відпустку у період 16 календарних днів,
так і факт вихідної допомоги в розмірі
3-х місячного середнього заробітку
відповідно до ст.44 КЗпП України
визнані відповідачем у приказі про
звільнення ОСОБА_1

Що стосується вимог позивача про
стягнення з відповідача суми
заборгованості за період простою у
лютому та березні 2014 року, то суд
виходить з того, що відповідно до ч.1
ст.113 КЗпП України час простою не з вини
працівника оплачується з розрахунку не
нижче від двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу). В той же час відповідачем
доводи позивача в даній частині про
простій підприємства у вищевказаному
періоді спростовані не були, тому з
нього підлягає стягненню сума: 764 грн. -
сума заробітної плати за період
простою в лютому 2014 року (виходячи з 1147
грн. - сума окладу*2/3), 142 грн. - сума
заробітної плати за період простою в
березні 2014 року (виходячи з 4-х робочих
днів).

Відповідно до статті 83 Кодексу Законів
про Працю та статті 24 Закону України
«Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР у
разі звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

У відповідності до ст.44 КЗпП України
при припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39)
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі, передбаченому
колективним договором, але не менше
тримісячного середнього заробітку.

Положеннями ст.117 КЗпП України
передбачено, що в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про
практику застосування законодавства
про оплату праці» передбачено, що суд
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства суми, в
день звільнення, коли ж він в цей день
не був на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутність в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Так згідно з постановою КМУ від
08.02.1995 року №100 «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

У відповідності до п.8
вищевказаної постанови КМУ
нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період. У разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати, розрахованої згідно з абзацом
першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів
розраховується діленням на 2 сумарного
числа робочих днів за останні два
календарні місяці згідно з графіком
роботи підприємства, установи,
організації, встановленим з
дотриманням вимог законодавства.

Аналізуючи вищенаведені норми
законодавства середньоденний
заробіток ОСОБА_1 становить 1165 грн.(за
листопад 2013 року-21 робочих днів) +1083
грн.(за грудень 2013 року 22 робочих днів)
/43 днів.=52,28 грн. Таким чином відповідач
повинен сплатити позивачу середній
заробіток за весь час затримки в
розмірі 3555,04 грн. = 68 робочий день (з
06.03.2014 року по 16.06.2014 року) * 52,28 грн..

Суд не може погодитись з розрахунком
позивача, щодо суми, які підлягає йому
до сплати за 16 днів невикористаної
відпустки, оскільки остання становить
середньоденний заробіток ОСОБА_1 52,28
грн. * 16 дн. = 836,48грн., проте керуючись
ст.11 ЦПК України щодо розгляду
цивільних справ в межах заявлених
позовних вимог, суд задовольняє в даній
частині позивні вимоги в розмірі 573,50
грн.

Також суд не може погодитись з
розрахунком позивача, щодо суми
вихідної допомога у розмірі,
тримісячного середнього заробітку,
оскільки відповідно до наданої
відповідачем довідки про розмір
заборгованості середньомісячна
заробітна плата ОСОБА_1 становить 1033,14
грн., а тому підлягає до сплати вихідна
допомога в розмірі 3099,43 грн.

Що стосується вимог позивача про
стягнення моральної шкоди, то пленум
Верховного Суду України в постанові
від 31 березня 1995 року „Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди" зазначив, що під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних та фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній або юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до ст. 23
ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом,
залежно від характеру заподіяних
фізичних та душевних страждань, їх
глибини та погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення
можливості їх реалізації, а також інших
негативних наслідків, з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення, при визначені розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності та справедливості.

На підставі ст.237-1
КЗпП України позивач має право на
стягнення з відповідача моральної
шкоди, оскільки через несвоєчасне
отримання заробітної плати він ніс
моральні переживання. При визначені
розміру такої шкоди, суд враховує
характер та обсяг моральних страждань,
їх тривалість, розмір заборгованості,
інші конкретні обставини справи,
вимоги розумності і справедливості, та
вважає справедливою та співрозмірною
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 грн.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп., від сплати якого,
відповідно до закону, звільнений
позивач.

Керуючись ст.1 ЗУ "Про оплату праці",
ст.ст.44, 115-117, 83, 237-1 КЗпП України, ст.23 ЦК
України та п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", Пленуму Верховного
Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про
практику застосування законодавства
про оплату праці», ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 88, 197
ч.2, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" на
користь ОСОБА_1 суму заборгованості по
заробітній в розмірі 7 232 грн., вихідну
допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП
України, у сумі 3 099,43 грн., суму
середнього заробітку у розмірі 3 555,04
грн. за затримку належних при звільнені
працівникові сум, суми за 16 днів
невикористаної відпустки в розмірі 573,50
грн., сума заробітної плати за період
простою у лютому та березні 2014 року в
розмірі 906 грн., моральну шкоду в
розмірі 1000 грн., а всього в розмірі 16
365,97грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
дослідно-експерементальний завод" на
користь держави судовий збір у розмірі
243 грн. 60 коп.

В іншій частини позовних вимог -
відмовити.

На рішення позивачем може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.О.
Помогайбо