ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7381/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2014 р.Дарницький районний суд м.
Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
шляхом виселення з квартири, -

встановив:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права власності шляхом виселення з
квартири.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що вона є єдиним та
законним власником квартири АДРЕСА_1,
відповідач перешкоджає їй у здійсненні
права власності на квартиру, а саме: за
відсутності між сторонами угоди
(договору оренди) він безоплатно
користується власністю, у зв'язку з чим
права позивача щодо користування та
розпорядження даною Квартирою
порушені.

В позовних вимогах просила усунути
перешкоди у здійсненні права власності
шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1 та судові витрати покласти на
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечував та просив у
задоволені позову відмовити.

Заслухавши представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

Суд в межах заявлених позовних
вимог та наданих доказів сторонами по
справі встановив наступні факти та
правовідносини.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Держава створює
умови за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність, взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою,
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до вимог закону.

Ніхто не може бути позбавлений житла
інакше як на підставі закону чи за
рішенням суду.

Судом встановлено, що 05.09.1990 р. між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано
шлюб (а.с. 8).

Відповідно до рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03.03.2010 р. шлюб між сторонами
розірвано, визнано за ОСОБА_2 право
власності на квартиру загальною площею
129,9 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 та припинено право власності
ОСОБА_3 на вказану квартиру (а.с. 9-11).

Позивач ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного
кодексу України власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як визначено у статті 391
Цивільного кодексу України, має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР
члени сім'ї власника будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 вселився до спірної квартири в
установленому законом порядку і набув
прав і обов'язків, передбачених статтею
156 ЖК Української РСР.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) власника
квартири передбачені статтею 157 ЖК
Української РСР та частиною першої
статті 116 ЖК Української РСР.

Виселення згідно із частиною першої
статті 116 ЖК Української РСР може мати
місце, якщо наймач, члени його сім'ї або
інші особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
правил соціалістичного співжиття
роблять неможливим для інших
проживання ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились без
результатами, виселення винних на
вимогу власника або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідач ОСОБА_3 проживає в квартирі
АДРЕСА_1, іншого житла не має, сплачує
житлово-комунальні послуги (а.с. 50-61).

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Члені сім'ї власника будинку
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і при домової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі у тир татах вирішуються в
судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користуватися
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Під час розгляду справи позивач не
надала доказів, що відповідач чинить
перешкоди у користуванні спірною
квартирою. Позивач всупереч вимог ст. 60
ЦПК України не надано доказів
наявності таких перешкод. Посилання
позивача на акт від 26.04.2013 р., як доказ
чинення перешкод відповідачем, суд
оцінює критично, оскільки даний
документ підтверджує лише перебування
в квартирі ОСОБА_3

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши осіб, які приймали участь у
справі приходить до висновку, що
позовні вимоги позивачем не доведенні
та у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 116, 156, 157 Житлового
кодексу Української РСР, ст.ст. 386, 391 ЦК
України, та на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60,
212-215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у здійсненні
права власності шляхом виселення з
квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: