Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
Добропільський міськрайонний
суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Тітової Т.А

при секретарі
Михайловській Т.П.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Добропіллі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Вугільна компанія «Краснолиманська»
про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в травні 2014 року
звернувся в суд з цим позовом до
відповідача про стягнення 73080 грн.
моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 зазначив і суду пояснив, що
перебував у трудових відносинах з
відповідачем і з 21 квітня 2011 року
працював гірником очисного забою
підземним з повним робочим днем в
шахті в шкідливих і небезпечних
умовах.

Внаслідок впливу шкідливих факторів
виробництва отримав професійне
захворювання пневмоконіоз.

За результатами огляду у обласній МСЕК
28 листопада 2013 року внаслідок даного
професійного захворювання
встановлена 3 група інвалідності з
втратою 30 % професійної працездатності,
протипоказана важка фізична праця, що
стало причиною звільнення з роботи.

Пошкодженням здоров»я на
виробництві йому спричинено моральну
шкоду, оскільки непокоять фізичні
болі, задишка і кашель. Змінився
звичайний спосіб життя, він у молодому
війці втратив роботу, частково втратив
працездатність і вимушений докладати
додаткові зусилля для організації
свого життя. Тому просить
відшкодувати завдану відповідачем
моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги і
просить їй задовольнити.

Представник відповідача ДП
«Вугільна компанія "Краснолиманська"
направив в суд клопотання про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги не визнає.

Вислухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи,
амбулаторну картку на ім»я позивача,
суд приходить до наступного висновку.

З обставин справи встановлено, що
ОСОБА_1 перебував у трудових
відносинах з відповідачем з 21 квітня
2011 року в якості гірника очисного
забою з повним робочим днем в шахті,
про що свідчить копія трудової книжки
на його ім» я з відповідними записами
про роботу.

28 листопада 2013 року ОСОБА_1 звільнено
з роботи на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП
України у зв»язку з виявленою
невідповідністю виконуваній роботі
за станом здоров»я.

Згідно акту форми П-4 від 28 жовтня 2013
року проведене розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання у ОСОБА_1 - пневмоконіозу
за встановленим діагнозом.

Відповідно до висновку МСЕК згідно
довідки № 232847 від 28 листопада 2013 року
ОСОБА_1 в результаті цього професійного
захворювання встановлено втрату 30 %
професійної працездатності, визнано
інвалідом 3 групи.

Відповідно до ст. 13 Закону України
«Про охорону праці» ( в редакції Закону
України від 21 листопада 2002 року)
роботодавець зобов»язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно - правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Як встановлено, у ОСОБА_1 виявлене
професійне захворювання-пневмоконіоз,
ускладнений хронічним бронхітом. Вина
відповідача в пошкодженні здоров»я
працівника на виробництві,
підтверджується актом розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання. Такими
причинами в п. 17 акту зазначено
запиленість повітря робочої зони.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування працівнику моральної
шкоди провадиться власником або
уповноваженим ним органом у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв»язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Це означає, що правовідносини, що
склалися між сторонами по справі,
регулюються нормами трудового
законодавства, виходячи з того, що
Конституційний Суд України в рішенні
від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 остаточно
визначив після скасування права
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку,
на відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду їх право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу відповідно
до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП
України.

Відповідно до роз»ясень Пленуму
Верховного Суду України в п. 13
постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику у справах по
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров»я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв»язків
чи вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов»язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Суд знаходить обґрунтованими і
доведеними вимоги позивача ОСОБА_1 про
спричинення йому моральної шкоди,
оскільки стан його здоров»я погіршився
внаслідок отриманого на виробництві
захворювання, настала часткова втрата
професійної працездатності, яка
призвела до інвалідності та зумовила
звільнення з роботи.

Оглядом записів в амбулаторній картці
ОСОБА_1 встановлено, що він після
виявлення професійного захворювання
на протязі січня- квітня 2014 року
неодноразово звертався за медичною
допомогою у Добропільску міську
лікарню з приводу скарг на стан
здоров»я, обумовленого діагнозом
пневмоконіоз, йому призначалось
лікування.

Суд визнає, що спосіб життя позивача
через професійне захворювання
змінився, і це вимагає від нього
докладання додаткових зусиль для
його організації.

Суд не погоджується з доводами
відповідача, викладеними у письмових
запереченнях, про недоведеність вини
роботодавця у спричиненні позивачу
моральної шкоди.

Такі докази спричинення
моральної шкоди позивачем наведені,
судом перевірені, і вони підтверджують
спричинення позивачу моральної шкоди
внаслідок пошкодження здоров»я на
виробництві в результаті професійного
захворювання.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування, що підлягає стягненню
на користь позивача, суд виходить із
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого, ступеня втрати ним
працездатності на 30 % та визнання
інвалідом, вимог розумності і
справедливості, і задовольняє позов в
сумі 10000 грн.

Суд не погоджується з наведеним
позивачем розрахунком розміру
грошової компенсації, оскільки на дані
правовідносини не розповсюджується
Закон України «Про
загальнообов»язкове державне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань».

На підставі ст. ст. 237-1 КЗпП України ,

керуючись ст. ст. 10,57, 60, 209 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

Стягнути з Державного підприємства
«Вугільна компанія «Краснолиманська»
м. Родинське Донецької області, , з розрахункового рахунку 1 в
Філії Красноармійське відділення № 2863
ВАТ Державний ощадний банк України, МФО
394233 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, на
відшкодування моральної шкоди 10000
(десять тисяч) грн.

Стягнути з відповідача на користь
держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_1
відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в
апеляційний суд Донецької області
через даний суд протягом 10 днів .

Суддя
Тітова Т. А

26.06.2014