АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4432/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Галічий В. М. Доповідач -
Петешенкова М.Ю.Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

23 червня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «ТСМ К» на
рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 24
лютого 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Закритого
акціонерного товариства «ТСМ К»,
ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_4
про стягнення суми заборгованості за
договором позики, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між
ним та ОСОБА_4 була укладена угода про
відступлення права вимоги, за якою до
нього перейшло право вимоги на кошти в
розмірі 7 300 000 доларів США на підставі
договору позики № 3/ФЛ/1 від 07 липня 2008
року про отримання ЗАТ «ТСМ К» від
ОСОБА_4 12 146 885 доларів США, та має
повернути кошти в рублевому
еквіваленті по курсу ЦБ РФ на день
платежу, з урахуванням процентної
ставки в розмірі 2 % річних, строком до 27
квітня 2011 року. Позивач зазначив, що між
ним та ОСОБА_3 було укладено договір
поруки, за яким остання поручилась за
виконання ЗАТ «ТСМ К» своїх
зобов'язань. Оскільки відповідач взяті
грошові кошти в обумовлений договором
строк не повернув, позивач,
користуючись правом нового кредитора,
просив суд стягнути суму основного
боргу у розмірі 7 3000 000 доларів США та
відсотків у розмірі 768 000 доларів США
солідарно з боржника і поручителя.

Рішенням Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ЗАТ «ТСМ К» на користь
ОСОБА_2 суму боргу за договором позики
№ 3/ФЛ/1 від 07 липня 2008 року у розмірі 8 068
000 доларів США, в тому числі 7 300 000
доларів США основного боргу, 768 000
доларів США відсотків за користування
грошовими коштами.

У задоволенні решти позовних вимог
- відмовлено.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі ЗАТ «ТСМ К»
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити новее рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач довів наявність між ЗАТ «ТСМ К»
та ОСОБА_4 боргових зобов'язань за
договором позики, право вимоги за яким
перейшло до позивача на підставі угоди
про відступлення права вимоги.

Проте з такими висновками погодитись
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 23 квітня 2010
року між ОСОБА_4 (первісний кредитор),
ОСОБА_2 (новий кредитор») і ЗАТ «ТСМ К»
укладена угода про відступлення права
вимоги, згідно з якою первісний
кредитор передав, а новий кредитор
прийняв на себе право вимоги, що
належить первісному кредитору і став
кредитором за договором позики № 3/ФЛ/1
від 07 липня 2008 року (т. 1, а.с. 4).

Згідно з умовами договору позики
№3/ФЛ/1 від 07 липня 2008 року ЗАТ «ТСМ К»
отримало від ОСОБА_4 12 146 885 доларів США з
метою погашення заборгованості за
кредитним договором № 2005-Ф2В/92 від 05
грудня 2005 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором позики між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 укладений договір поруки від 23
квітня 2010 року (а.с. 6), який в подальшому,
а саме 23 квітня 2011 року був розірваний
(т. 1, а.с. 246).

За умовами вказаної угоди уступки
прав (цесії) ОСОБА_4 уступив ОСОБА_2
право вимоги до ЗАТ «ТСМ К» за
договором позики № 3/ФЛ/1 від 07 липня 2008
року в обсязі, вказаному в п. 1.3 даного
договору. Об'єм прав, що відступаються,
становить 7 300 000 доларів США (еквівалент
212 640 240 рублів за курсом ЦБ РФ).
Заборгованість боржника за договором
позики на час укладання угоди складає 10
571 325,14 доларів США.

У п. 3.1. уступки прав зазначено, що
цесіонарієм виплачено до підписання
даної угоди грошові кошти в розмірі 5 000
500 доларів США, тобто угода виконана в
повному обсязі.

У відповідності до статті 512 ЦК
України, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Таким чином, відступлення права
вимоги є договірною передачею
зобов'язальних вимог первісного
кредитора новому кредиторові у
випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні
пов'язана з тим, що попередні учасники
зобов'язань вибувають з цих відносин, а
їх права та обов'язки переходять до
суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі
в порядку цесії, переходить до неї в
тому обсязі, в якому вона раніше
належала цедентові.

З аналізу ч. 2 ст. 516 ЦК України
убачається, що про заміну кредитора в
зобов'язанні боржник має бути
повідомлений письмово. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Отже, за змістом зазначених
норм заміна кредитора у зобов'язанні
може відбуватись без згоди боржника,
але з його повідомленням, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Однак, наслідками
неповідомлення боржника є
відповідальність нового кредитора за
ризик настання несприятливих для нього
наслідків і визнання виконання
боржником зобов'язання первинному
кредитору належним.

Разом з тим, п. 2.2 угоди про
відступлення права вимоги передбачає,
що боржник укладанням даної угоди
вважається повідомленим про
необхідність виконання відступлених
грошових вимог на користь ОСОБА_2 Разом
з тим, суд першої інстанції залишив
поза увагою те, що угода від імені ЗАТ
«ТСМ К» підписана від імені
генерального директора ЗАТ «ТСМ К» та
не скріплена печаткою товариства.

У силу ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник
має право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
починаючи з 02 серпня 2010 року по 17 січня
2011 року боржником ЗАТ «ТСМ К» було
частково здійснено сплату грошових
коштів на відповідний рахунок ВАТ
«Альфа-Банк» на ім»я ОСОБА_4 у наступних
розмірах: 800 000 руб., 800 000 руб., 800 000 руб, 1
000 000 руб., 1 000 000 руб, 1 000 000 руб., 500 000 руб.,
500 000 руб, 1 000 000 руб, 1 000 000 руб., 1 000 000 руб.,
600 000 руб., 200 000 руб, 350 000 руб., 1 500 000 руб.,
500 000 руб, 1 500 000 руб, 400 000 руб, 200 000 руб., 1 000
000 руб., 500 000 руб., 1 000 000 руб., 400 000 руб., 3 000
000 руб., 300 000 руб., 1 000 000 руб., 700 000 руб. в
рахунок погашення заборгованості за
договором позики № 3/ФЛ/1 від 07 липня 2008
року (т. 1, а.с. а.с. 110-136).

При відступлені права вимоги
кредитор може відступити лише ті права
та у тих обсягах, які має на час
передачі вимоги та які визначені між
ним та іншою особою, яка ці права
приймає у окремому договорі, але суд
першої інстанції не з'ясував, чи
виконав боржник своє зобов'язання щодо
повернення наданих йому коштів перед
первісним кредитором у повному обсязі
та коли.

Так, встановивши, що боржник не був
повідомлений про зміну первісного
боржника, оскільки докази стосовно
письмового повідомлення відповідача
про заміну кредитора у зобов'язанні
відсутні, що в силу ст. 517 ЦК України дає
право боржнику не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові; а позивач
ОСОБА_2 не звертався до відповідача ЗАТ
«ТСМ К» з вимогою про повернення коштів
та не довів, що на дату укладення угоди
про відступлення прав існувала
заборгованість в тому розмірі, в якому
була відступлена, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивачем не
доведенні.

У судовому засіданні також не
знайшов підтвердження факт сплати
ОСОБА_2 грошових коштів ОСОБА_4 у
розмірі 5 000 500 доларів США згідно угоди
про відступлення права вимоги від 23
квітня 2010 року. З огляду на ці
обставини та з урахуванням того, що
сторонами за угодою не було надано суду
доказів укладення будь-яких додаткових
угод щодо зміни розміру належних до
сплати коштів, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
здійснення розрахунку між сторонами за
угодою про відступлення права вимоги,
не настало, тому у ОСОБА_2 відсутні
будь-які права вимоги до ЗАТ «ТСМ К», а
тому позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню
не підлягають.

При цьому колегія суддів не може
погодитися з доводами апеляційної
скарги про те, що угода уступки вимог є
нікчемним правочином, оскільки таких
вимог відповідач не заявляв, а суд не
має права виходити за межі позовних
вимог (ст. 11 ЦПК України).

За таких обставин ухвалене у справі
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню як таке, що постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства «ТСМ К» -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 24 лютого 2014
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до Закритого акціонерного
товариства «ТСМ К», ОСОБА_3, за участю
третьої особи ОСОБА_4 про стягнення
суми заборгованості за договором
позики - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: