Справа № 201/6959/14-ц
Провадження 2/201/1923/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Горбатенко Д.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого
районого суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що правомірно володіє
нерухомістю, а саме : гаражем АДРЕСА_1.
Відповідач перешкоджає у користуванні
зазначеною нерухомістю, заперечує
проти визнання права власності на
гараж позивача, чинить перешкоди у
вільному доступі до спірного майна.
Просив суд визнати право власності та
усунути перешкоди в користуванні
спірним майном.

Представник позивача надав суду заяву
про розгляд справи без його участі,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі з підстав у ньому викладених.

Представник відповідача надав
суду клопотання про розгляд справи без
його участі та визнав позовні вимоги у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, позивач є власником
гаража АДРЕСА_1, що підтверждується
наявною у матеріалах справи копією
техничного паспорту на спірний гараж
(а.с. 6). Відповідач перешкоджає
розпоряджуватися спірним майно
позивачу, шляхом зміні замка, що
порушує права позивача, як власника.

Статтею 316 ЦК України предбачено,
що правом власності є право особи на
річ (майно),яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Особливим видом права власності є
право довірчої власності, яке виникає
внаслідок закону або договору
управління майном.

Статтею 317 ЦК України передбачено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України передбачено,
що суб'єктами права власності є
Український народ та інші учасники
цивільних відносин, визначені статтею 2
цього Кодексу. Усі суб'єкти права
власності є рівними перед законом.

Статтею 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам
та гідності громадян, інтересам
суспільства,погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.
Держава не втручається у здійснення
власником права власності. Діяльність
власника може бути обмежена чи
припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до
користування його

майном інших осіб лише у випадках і
в порядку, встановлених законом.
Особливості здійснення права
власності на національні, культурні
та історичні цінності встановлюються
законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України передбачено,
що право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди
тощо) виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна. Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації,право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення
будівництва (створення майна) особа

вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані
в процесі цього будівництва (створення
майна). У разі необхідності особа,
зазначена в абзаці першому цієї
частини, може укласти договір щодо
об'єкта незавершеного будівництва,
право власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого
майна,проектно-кошторисної
документації, а також документів, що
містять опис об'єкта незавершеного
будівництва.

Статтею 386 ЦК України передбачено,
що держава забезпечує рівний захист
прав усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Статтею 391 ЦК України передбачено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено,
що Власник майна може пред'явити позов
про визнання його права власності,
якщо це право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

Оцінивши надані докази,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими і
таким, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає
необхідним визнати за ОСОБА_1 право
власності на гараж АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкод
позивачу у користуванні гаражем
АДРЕСА_1 .

На підставі вищенаведеного,
керуючись ст.ст.316-319,328,331,386,391,392 ЦК
України, ст.ст.8, 10, 11, 57-60, 88, 158, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на на гараж АДРЕСА_1.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не
чинити позивачу ОСОБА_1 перешкод у
користуванні гаражем АДРЕСА_1.

.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська .

Суддя

В.В.Трещов