Провадження №2/761/729/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого
судді Гайдук С.В.

при секретарі
Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з даним позовом та
просить розірвати шлюб між ним та
ОСОБА_2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
укладений 28.11.1990 року шлюб із
відповідачем існує формально. Від
шлюбу народилось двоє дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Сімейне життя з відповідачем не
склалось, через різницю характерів,
втрату взаєморозуміння, відчуття
любові та поваги один до одного.
Вказані обставини роблять неможливим
примирення та подальше збереження
сім'ї з відповідачем.

Представник позивача судовому
засіданні позов підтримав та зазначив,
що відносини між сторонами за час
знаходження справи у суді не
покращились. Шість місяці, які пройшли
з часу який наданий на примирення
стосунків між сторонами не покращив і
подальше примирення неможливе. Вважає,
що сім'я розпалась давно, а шлюб існує
лише формально. Просив позов
задовольнити та після розірвання шлюбу
залишити позивачу прізвище «ОСОБА_2».

Відповідачка в судовому засіданні
позов проти позову заперечила,
зазначила, що любить чоловіка, з
вересня 2013 року разом не проживають,
шлюбних відносин не підтримують,
чоловік сім'ї не допомагає, оскільки
постійно грає в азартні ігри. Просила
шлюб не розривати.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України,
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану. Шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено право кожного з подружжя
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони перебувають в зареєстрованому
шлюбі з 28.11.1990 року.

Від шлюбу народилось двоє дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України,
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України шлюб
розривається, якщо судом буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із пояснень сторін в судовому
засіданні встановлено, що шлюбні
відносин фактично припинені з вересня
2013 року, сторони не ведуть спільного
господарства, проживають окремо один
від одного.

У судовому засіданні відповідачка не
заперечила тих обставин, що сторони
протягом тривалого часу не підтримують
подружніх відносин, проживають окремо
один від одного, не ведуть спільного
господарства, конфліктують і не
спілкуються.

Ухвалою суду від 14.02.2014 року за
клопотанням відповідачки ОСОБА_2
сторонам надано час для можливого
примирення.

Проте, в судовому засіданні
встановлено, що відповідачкою не було
вчинено дій для примирення та
сторонами таке досягнуто не було,
оскільки позивач не бажає в подальшому
перебувати у шлюбі з відповідачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що шлюб між сторонами носить
формальний характер, розірвання шлюбу
відповідає дійсній волі позивача, а
тому є усі підстави для розірвання
шлюбу, оскільки подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу буде
суперечити їх інтересам, а також
положенням статті 51 Конституції
України, відповідно до яких шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки і
чоловіка.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа,
яка змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

На підставі ст. 113 СК України, суд
приходить до висновку про залишення
позивачу після розірвання шлюбу
прізвища «ОСОБА_2».

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169,208, 121, 215, 218, 293
ЦПК України і на підставі ст.ст.21, 24, 56,
104-105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб зареєстрований 28 листопада 1990
року Відділом ЗАГС Дніпровського
району м. Києва між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
актовий запис № 1782, розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище
позивача ОСОБА_1 залишити «ОСОБА_2».

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: