У х в а л а

іменем україни

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І., суддів:
Наумчука М.І., Остапчука
Д.О.,-розглянувши у попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради, третя особа - Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Дніпропетровської
міської ради про встановлення факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом.

В обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що її батькам ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про
право власності на житло, виданого 22
липня 1993 року Коксохімічним заводом ім.
Калініна м. Дніпропетровська, згідно з
розпорядженням від 22 липня 1993 року № 068
належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_3
помер. Після його смерті відкрилася
спадщина на Ѕ частину вказаної
квартири. Спадщину прийняла мати -
ОСОБА_2, якій 22 травня 2001 року Другою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом. До початку листопада 2008 року
позивач зі своїм чоловіком переїхала
на постійне місце проживання до матері
- ОСОБА_2, для того щоб доглядати за нею,
оскільки мати хворіла. З указаного часу
позивач із чоловіком почали проживати
в спірній квартирі, в якій згодом
зареєструвався її чоловік - ОСОБА_4, а
вона залишилася зареєстрована у
квартирі свого колишнього чоловіка, з
яким розірвала шлюб ще 29 квітня 2002 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, але ще за
життя склала заповіт, яким все своє
майно заповіла позивачу. Однак, після
смерті матері виявилося, що остання за
життя не встигла зареєструвати
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті батька та у неї
залишилася нотаріально завірена копія
вказаного свідоцтва, а оригінал мати
втратила. Вважала, що додатковий строк
для подання заяви про прийняття
спадщини їй не потрібен, оскільки вона
постійно проживала разом із своєю
матір'ю, а для отримання у нотаріуса
свідоцтва про право на спадщину
потрібно встановлення судом факту
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд: встановити факт її
постійного проживання разом з матір'ю
ОСОБА_2 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2;
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 травня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належала на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
від 22 липня 1993 року, виданого
Коксохімічним заводом ім. Калініна,
згідно з розпорядженням від 22 липня 1993
року № 068.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яку
прийняла його дружина - ОСОБА_2 та 22
травня 2001 року їй видано свідоцтво про
право на спадщину за законом.

03 грудня 2004 року ОСОБА_2 склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрований у реєстрі за № 9843,
відповідно до якого заповіла все своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалося, і взагалі, все те, що їй
буде належати на день смерті і на що
вона за законом матиме право ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Згідно зі спадкової справи № 923/2013,
заведеної Другою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою, після
смерті ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_1 у встановлений законом
шестимісячний строк не звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, а звернулася з
такою заявою лише 28 листопада 2013 року.

Постановою державного нотаріуса
Другої дніпропетровської державної
нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 28
листопада 2013 року, ОСОБА_1 відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки у
неї відсутні правовстановлюючі
документи на майно та докази про
фактичне прийняття спадщини (спільна
реєстрація), тобто постійне проживання
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини. У зв'язку з чим ОСОБА_1
рекомендовано звернутися до суду.

Згідно з довідкою № 7048 КЖЕП № 34 у
квартирі АДРЕСА_1 до моменту смерті
була зареєстрована ОСОБА_2 та
зареєстрований ОСОБА_4

За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщин) від фізичної особи,
яка померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємиць, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч.1 ст. 29 ЦК є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти
від місяця перебування фізичної особи,
тобто того місця, де вона тимчасово не
проживає, а знаходиться.

У зв'язку з наведеним слід брати до
уваги положення Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місяця проживання в Україні», який
регулює відносини, пов'язані зі
свободою пересування та вільним
вибором місця проживання в Україні, а
також визначає порядок реалізації
свободи пересування та вільного вибору
місця проживання і встановлює випадки
їх обмеження. Відповідно до ст. 3
зазначеного Закону місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше 6 місяців на рік.
Згідно зі ст. 6 цього Закону громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.

Постійне місце проживання громадян
України може бути підтверджено
відміткою у паспорті відповідно до п. 5
ч. 6 Положення про паспорт громадянина
України, а також іншим документом
згідно із абз. 8 ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Отже, відмова нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину у
випадках, коли місце реєстрації
особи-спадкоємця не співпадає із
останнім постійним місцем проживання
спадкодавця, є правомірною.

Відповідно до п. 211 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (втратила чинність
на підставі наказу Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012
року) доказом постійного проживання
разом зі спадкодавцем можуть бути:
довідка житлово-експлуатаційної
організації, правління
житлово-будівельного кооперативу,
відповідного органу місцевого
самоврядування про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; реєстраційний
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець постійно проживав разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що позивачем на надано
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували факт її проживання із
спадкодавцем, у відповідності до
положень ст.ст. 213-215, 303, 315 ЦПК України,
дійшли обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права,
підстав для їх зміни або скасування не
встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 березня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова Судді: М.І.
Наумчук Д.О. Остапчук