АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2211/618/2012
Провадження №22-ц/792/1039/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка
О.В., Юзюка О.М.,

при секретарях
Шевчук Ю.Г.,

Сацюк Г.О.,

з участю
представниці позивача-відповідача
ОСОБА_2,

представника
відповідача-позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування моральної шкоди і
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
Нетішинської міської ради
Хмельницької області, виконавчого
комітету Нетішинської міської ради
Хмельницької області, третя особа -
управління Держземагенства у місті
Нетішині Хмельницької області, про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, скасування рішення
про передачу земельної ділянки у
приватну власність та державного акта
на право власності на земельну ділянку
за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на
рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 10 лютого 2014
року та додаткове рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 25 квітня 2014
року,

встановила:

В березні 2012 року ОСОБА_4
звернувся до суду з уточненим і
доповненим у подальшому позовом до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначив, що він є
власником земельної ділянки площею 0,06
га, розташованої по АДРЕСА_1, в м.
Нетішині, Хмельницької області, та
призначеної для будівництва й
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. У
вересні 2011 року суміжний
землекористувач ОСОБА_5 самовільно
зайняв частину належної позивачеві
земельної ділянки, внаслідок чого
останній позбавлений можливості
користуватися нею та зазнав душевних
страждань.

За таких обставин ОСОБА_4 просив
суд усунути перешкоди в користуванні
ним указаною земельною ділянкою,
зобов'язати відповідача за власні
кошти відновити спільну межу та
встановити на ній зруйновану огорожу,
змістивши її на 0,87 м. у свій бік, а також
стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача
5000 грн. моральної шкоди.

У квітні 2012 року ОСОБА_5 звернувся
до суду з уточненим і доповненим у
подальшому зустрічним позовом до
ОСОБА_4, Нетішинської міської ради
Хмельницької області (далі - Рада),
третя особа - управління
Держземагенства у місті Нетішині
Хмельницької області (далі -
Держземагенство), про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та скасування безоплатної
передачі земельної ділянки у власність
ОСОБА_4

ОСОБА_5 зазначив, що він є
користувачем земельної ділянки площею
0,14 га по АДРЕСА_1, в м. Нетішині,
Хмельницької області, призначеної для
будівництва й обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. Суміжна земельна
ділянка передана Радою у власність
ОСОБА_4 в порядку приватизації
земельних ділянок, які перебували в
користуванні громадян. Здійснюючи
індивідуальне будівництво, ОСОБА_4
самовільно зайняв частину належної
йому земельної ділянки та побудував на
ній житлову споруду, після чого
останній незаконно приватизував
земельну ділянку без погодження з
позивачем спільної межі.

У зв'язку з цим, ОСОБА_5 просив суд
усунути перешкоди в користуванні
належною йому земельною ділянкою,
зобов'язати ОСОБА_4 перенести спільну
межу в західну сторону на відстань 6 м. 48
см. і 4 м. 93 см., знести самовільно
побудовану ним будівлю, скасувати
рішення виконавчого комітету
Нетішинської міської ради
Хмельницької області від 20 березня 1997
року № 75 про передачу земельної
ділянки у власність ОСОБА_4 і державний
акт серії ЯИ № 042230 від 6 листопада 2009
року на право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку площею 0,06 га по
АДРЕСА_1, в м. Нетішині, Хмельницької
області.

Суд залучив виконавчий комітет
Нетішинської міської ради
Хмельницької області (далі -
Міськвиконком) до участі у справі як
співвідповідача.

Вказані позови об'єднані судом в
одне провадження.

Рішенням Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 10 лютого
2014 року первісний позов задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою площею 0,06 га по АДРЕСА_1, в м.
Нетішині, Хмельницької області, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_4 згідно рішення Ради від 20
березня 1997 року № 75, цільове
призначення якої для індивідуального
будівництва, на яку 10 листопада 2009 року
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 042230, а саме за власні кошти відновити
спільну межу у вигляді металевої
сітчастої огорожі між земельними
ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_5, змістивши
межу у вигляді металевої сітчастої
огорожі зі сторони земельної ділянки
ОСОБА_4 в сторону земельної ділянки
ОСОБА_5 на 0,51 м. з південної сторони
(АДРЕСА_1) і на 0,87 м. в районі прибудови
до житлового будинку ОСОБА_4, яка
співпадає в дальній точці. В решті
позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 108 грн. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 121
грн. 80 коп. судового збору. В
зустрічному позові ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та скасування державного акту
на право власності на земельну ділянку
відмовлено.

Додатковим рішенням від 25 квітня
2014 року в зустрічному позові ОСОБА_5 про
скасування рішення Міськвиконкому від
20 березня 1997 року № 75 про передачу
земельної ділянки у власність ОСОБА_4
відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_4
правомірно набув права власності на
земельну ділянку в установлених межах,
а ОСОБА_5 самовільно зайняв частину
цієї земельної ділянки, внаслідок чого
ОСОБА_4 не може користуватися нею.
Також суд дійшов висновку, що моральної
шкоди ОСОБА_4 не завдано, а останній не
чинить перешкод ОСОБА_5 в користуванні
належною йому земельною ділянкою.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5
просить скасувати основне та додаткове
рішення суду й ухвалити нове рішення,
яким у первісному позові відмовити, а
зустрічний позов задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заперечуючи проти апеляційних
скарг, представниця
позивача-відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2
зазначила, що рішення суду є законними
та обґрунтованими, а тому відсутні
підстави для їх скасування.

Представники Ради,
Міськвиконкому та Держземагенства, які
в установленому законом порядку
оповіщені про час і місце судового
засідання, до суду не з'явилися. Від
представниці Ради і Міськвиконкому
Виговської Н.Є. надійшла заява про
розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що рішенням
Міськвиконкому від 20 березня 2007 року №
75 передано в приватну власність ОСОБА_4
земельну ділянку площею 0,06 га по
АДРЕСА_1 (поряд з будинком № 17), в м.
Нетішині, Хмельницької області,
призначену для будівництва й
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. На
підставі цього рішення 10 листопада 2009
року ОСОБА_4 одержав державний акт
серії ЯИ № 042230 на право власності на
земельну ділянку.

Протягом 2007-2010 років ОСОБА_4
побудував на вказаній земельній
ділянці житловий будинок з надвірними
будівлями. 2 липня 2010 року
зареєстровано право власності ОСОБА_4
на домоволодіння по АДРЕСА_1, в м.
Нетішині, Хмельницької області.

Рішенням Міськвиконкому від 19
лютого 1998 року № 459 і рішенням Ради від 5
травня 1998 року № 6 передано в приватну
власність ОСОБА_5 земельну ділянку
площею 0,07 га по АДРЕСА_1, в м. Нетішині,
Хмельницької області, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель. Після прийняття цих рішень
ОСОБА_5 не оформляв документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.

Земельні ділянки ОСОБА_4 і ОСОБА_5
є суміжними. Між указаними земельними
ділянками встановлена тверда межа, яка
закріплена відповідними межовими
знаками.

У вересні 2011 року ОСОБА_5
самовільно зайняв частину земельної
ділянки ОСОБА_4, змістивши спільну межу
в бік земельної ділянки останнього на
0,51 м. зі сторони АДРЕСА_1 і на 0,87 м. в
районі прибудови до житлового будинку
ОСОБА_4

Зазначені обставини визнані
сторонами та підтверджуються наявними
у справі письмовими доказами і
висновком будівельно-технічної
експертизи № 6-51-13 від 28 листопада 2013
року.

Частинами 6, 8, 10 ст. 118 ЗК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Проект відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням
громадян організаціями, які мають
відповідні дозволи (ліцензії) на
виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у місячний строк розглядає
проект відведення та приймає рішення
про передачу земельної ділянки у
власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126
ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних відносин) право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

В силу п. «в» ч. 1 ст. 2 Закону
України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про
землеустрій» (далі - Закон № 858-ІV)
землеустрій забезпечує встановлення і
закріплення на місцевості меж
адміністративно-територіальних
одиниць, територій
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення, меж
земельних ділянок власників і
землекористувачів.

Документація із землеустрою
розробляється у вигляді програм, схем,
проектів, спеціальних тематичних карт,
атласів, технічної документації.
Проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок і технічна
документація із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку є
різновидами документації із
землеустрою (ч. 1, п.п. «д», «і» ч. 2 ст. 25
Закону № 858-ІV (в редакції на час
виникнення спірних відносин).

На час виникнення спірних
відносин порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі визначався
Інструкцією, затвердженою наказом
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 4 травня 1999 року
№ 43 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 4 червня 1999 року за №
354/3647; далі - Інструкція).

Як передбачено п.п. 1.12, 1.14
Інструкції складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам, організаціям
та об'єднанням громадян всіх видів
проводиться після перенесення в натуру
(на місцевість) меж земельної ділянки
та закріплення їх довгостроковими
межовими знаками встановленого зразка
за затвердженим в установленому
порядку проектом відведення цієї
ділянки. Довгострокові межові знаки
передаються на зберігання власнику або
користувачу земельної ділянки, про що
складається відповідний акт.

Згідно до ст. 198 ЗК України
кадастрові зйомки - це комплекс робіт,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок.
Кадастрова зйомка включає: а)
геодезичне встановлення меж земельної
ділянки; б) погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами; в) відновлення меж
земельної ділянки на місцевості; г)
встановлення меж частин земельної
ділянки, які містять обтяження та
обмеження щодо використання землі; ґ)
виготовлення кадастрового плану.

Досліджені у справі докази
вказують на те, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 набули
право власності на земельні ділянки по
АДРЕСА_1, в м. Нетішині, Хмельницької
області, в порядку приватизації
земельних ділянок, одержаних ними із
земель комунальної власності.

У власності ОСОБА_4 перебуває
земельна ділянка площею 0,06 га.

З акту вибору земельної ділянки
та ситуаційного плану (т. 1 а.с. 93, 94),
поквартального плану (а.с. 105), планів
земельної ділянки ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 106, 107),
акту прийомки-передачі межових знаків
на зберігання (т. 1 а.с. 104), каталогу
координат кутів зовнішніх меж
землекористування (т. 1 а.с. 190)
убачається, що межі вказаної земельної
ділянки встановлені в натурі (на
місцевості) та закріплені
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка.

На час прийняття Радою рішення
про відведення ОСОБА_4 земельної
ділянки по АДРЕСА_1, в м. Нетішині,
Хмельницької області, ОСОБА_5 ще не був
суміжним землекористувачем. При цьому
останній не надав суду жодних доказів
щодо незаконності приватизації ОСОБА_4
указаної земельної ділянки.

Відсутність погодження меж
земельної ділянки із суміжними
власниками та землекористувачами, на
яку посилається ОСОБА_5, не може
слугувати підставою для відмови
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в
затвердженні технічної документації
та передачі земельних ділянок у
власність громадян.

Інструкція не містить вимог
обов'язкового погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками землі і
землекористувачами. Таке погодження
передбачене ст. 198 ЗК України і є
необхідним при кадастровій зйомці як
комплексі робіт, виконуваних для
визначення та відновлення меж
земельних ділянок та здійснення
вірного визначення меж земельних
ділянок, а не виявлення обмежень у
можливості їх використання, в тому
числі з боку суміжних
землекористувачів. Само по собі
непогодження меж не є порушенням
інтересів суміжних землекористувачів.

Суд першої інстанції правомірно
виходив з того, що приватизація
земельної ділянки ОСОБА_4 здійснена з
дотриманням вимог закону, тому
відсутні підстави для скасування
оскаржуваних ОСОБА_5 рішення про
передачу земельної ділянки у власність
та державного акта на право власності
на земельну ділянку.

Доводи ОСОБА_5 на спростування
цього висновку суду не узгоджуються з
фактичними обставинами справи та
положеннями чинного законодавства.

У відповідності до ст. 1 Закону
України від 19 червня 2003 року № 963-ІV «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» самовільне зайняття
земельної ділянки - будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої ділянки, за
винятком дій, які відповідно до закону
є правомірними.

Частиною 1 статті 106 ЗК України
установлено, що власник земельної
ділянки має право вимагати від
власника сусідньої земельної ділянки
сприяння встановленню твердих меж, а
також відновленню межових знаків у
випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом: а)
визнання прав; б) відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; в) визнання
угоди недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Матеріали справи свідчать про те,
що ОСОБА_5 самовільно зайняв частину
земельної ділянки, яка належить на
праві власності ОСОБА_4, внаслідок чого
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що порушення
прав останнього підлягає усуненню.

Разом із тим, у справі відсутні
докази, що ОСОБА_4 чинить перешкоди
ОСОБА_5 в користуванні належною йому
земельною ділянкою.

Плани забудови земельних ділянок
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, що складені
архітектором при затвердженні
проектів будівництва (т. 1 а.с. 21, 83, 85), не
відповідають дійсній землевпорядній
документації на ці земельні ділянки,
тому висновок будівельно-технічної
експертизи про зміщення межі в бік
ОСОБА_5 на 6,48 м. і 4,93 м. не узгоджується з
фактичними обставинами справи.
Посилання останнього на самовільне
захоплення ОСОБА_4 частини його
земельної ділянки достатніми та
об'єктивними доказами не
підтверджуються.

Отже, суд правомірно виходив з
того, що позов ОСОБА_5 в цій частині
вимог є необґрунтованим.

Не спростовують висновків суду й
інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ґрунтуються на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалені з додержанням вимог
закону, тому підстав для їх скасування
в межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Нетішинського міського
суду Хмельницької області від 10 лютого
2014 року та додаткове рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 25 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції -
Ходоровський Б.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І.
Категорія 47