У х в а л а

іменем україни

13 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко
Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_6, про звернення
стягнення на предмет іпотеки;

за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит», третя особа -
орган опіки та піклування Зарічанської
сільської ради Житомирського району,
про зняття заборон та припинення
іпотеки,

за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк Національний кредит»,
поданою представником - Вдовиченком
Андрієм Анатолійовичем, на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 3 березня 2014
року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 15 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Банк Національний кредит»
(далі - ПАТ «Банк Національний кредит»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Посилалося на те, що 25 лютого 2008 року
між АКБ «Національний кредит»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_6 був укладений кредитний договір
№ 08/08, відповідно до якого останньому
були надані кошти в розмірі 640 000 грн
строком до 23 лютого 2018 року зі сплатою 17
% річних, з

15 травня 2008 року зі сплатою 19 % річних та
з 31 жовтня 2008 року зі сплатою 25 % річних.
З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором 25
лютого 2008 року між АКБ «Національний
кредит», правонаступником якого є
позивач, та ОСОБА_6 був укладений
договір іпотеки, відповідно до якого
останній передав банку в іпотеку
незавершений будівництвом житловий
будинок та земельну ділянку площею 0,17
га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Додатковою угодою від 6 грудня 2011 року
№ 1 до іпотечного договору сторонами
погоджено нові предмети іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0781 га, яка розташована
за цією ж адресою. Відповідно до
договорів купівлі-продажу від 6 грудня
2011 року, укладених за згодою банку між
ОСОБА_6 та

ОСОБА_4, предмети іпотеки належать на
праві власності ОСОБА_4, а тому вважає,
що іпотека є дійсною для набувача
вказаного майна. Боржник ОСОБА_6
порушив умови кредитного договору, у
зв'язку з чим станом на січень 2014 року
утворилась заборгованість в розмірі 2
009 922 грн 23 коп.

У подальшому ОСОБА_5 було залучено як
співвідповідача, оскільки спірне майно
належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності.

У липні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду із зустрічним
позовом до ПАТ «Банк Національний
кредит» про зняття заборон та
припинення іпотеки.

Посилались на те, що вони 6 грудня 2011
року придбали у ОСОБА_6 спірне майно за
згодою банку, за умови надходження
протягом одного робочого дня після
укладення договору коштів від продажу
на погашення заборгованості за
кредитом. Вважають, що договір іпотеки
припинений, оскільки в той же день вони
передали ОСОБА_6 кошти за придбане
майно.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 3 березня 2014
року в задоволенні позовних вимог ПАТ
«Банк Національний кредит» та в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 15 квітня 2014
року рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 3 березня
2014 року скасовано в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову. В цій
частині ухвалено нове рішення, яким
зустрічні позовні вимоги задоволено.
Знято заборону та припинено іпотеку
щодо житлового будинку АДРЕСА_1 та
земельної ділянки площею 0,0781 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, кадастровий номер :02:001:0978,
накладену у зв'язку з посвідченням
іпотечного договору від 25 лютого 2008
року за реєстровим номером 2472 та
договору про внесення змін від 6 грудня
2011 року № 1 за реєстровим номером 9919 до
іпотечного договору. Виключено з
Єдиного реєстру заборон та їх обтяжень
майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та
земельну ділянку площею 0,0781 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, кадастровий номер :02:001:0978.
Виключено з Державного реєстру іпотек
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0781 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :02:001:0978, що
належить ОСОБА_4 Припинено іпотечний
договір від 25 лютого 2008 року за
реєстровим номером 2472 та договір про
внесення змін від 6 грудня 2011 року № 1
за реєстровим номером 9919 до іпотечного
договору, що укладені між ОСОБА_6 та ПАТ
«Банк Національний кредит». Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі, з подальшими
доповненнями, представник ПАТ «Банк
Національний кредит» - Вдовиченко А.А.
просить скасувати оскаржувані судові
рішення першої та апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ПАТ «Банк
Національний кредит» задовольнити, в
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити, мотивуючи
свої вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Банк Національний кредит»,
суд першої інстанції виходив з того, що
між ОСОБА_5,

ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Національний
кредит» договір кредиту та договір
іпотеки не укладались, кошти від
продажу майна в розмірі 700 000 грн були
перераховані ОСОБА_6 банку в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, а тому немає підстав для
звернення стягнення на вказане майно.
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_4
та ОСОБА_5 суд виходив з того, що в
договорах купівлі-продажу існують
пункти про те, що покупець своїм
підписом підтверджує, що йому
роз'яснено та згоден з тим, що з моменту
укладання цього договору він набуває
статусу іпотекодавця.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині зустрічних
позовних вимог та ухвалюючи в цій
частині нове рішення про задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що 6 грудня 2011 року
відповідно до умов про надання банком
згоди на продаж ОСОБА_6 житлового
будинку та земельної ділянки ОСОБА_4, що
відображено в листі від 5 грудня 2011 року
№ 01.1-04/1306, отримані від продажу
предметів іпотеки кошти були внесені
на погашення заборгованості
позичальника ОСОБА_6 перед Банком за
кредитним договором від 25 лютого 2008
року № 08/08, тобто на протязі одного
робочого дня від дня укладання
договорів купівлі-продажу ОСОБА_6 вніс
700 000 грн.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна, виходячи з
наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року
між АКБ «Національний кредит»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_6 був укладений кредитний договір
№ 08/08, відповідно до якого останньому
були надані кошти в розмірі 640 000 грн
строком до 23 лютого 2018 року зі сплатою 17
% річних, з 15 травня 2008 року зі сплатою 19
% річних та з 31 жовтня 2008 року зі сплатою
25 % річних. З метою забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором 25 лютого 2008 року між АКБ
«Національний кредит»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки,
відповідно до якого останній передав
банку в іпотеку незавершений
будівництвом житловий будинок та
земельну ділянку площею 0,17 га, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Додатковою угодою від 6 грудня 2011 року
№ 1 до іпотечного договору сторонами
погоджено новий предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0781 га, яка розташована
за цією ж адресою.

Відповідно до договорів
купівлі-продажу від 6 грудня 2011 року,
укладених за згодою банку між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, предмети іпотеки належать на
праві власності ОСОБА_4

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 сплатила ОСОБА_6
грошові кошти в сумі 700 000 грн за купівлю
спірного майна, проте судами не
зʼ?ясовано та не перевірено, яка
заборгованість існувала станом на
момент укладення договору
купівлі-продажу 6 грудня 2011 року у

ОСОБА_6, та не зʼ?ясовані належним чином
доводи відповідачів щодо їхньої
відповідальності як іпотекодавців за
укладеним договором купівлі-продажу
спірного майна, де передбачено, що
ОСОБА_4 взяла на себе обов'язки
іпотекодавця.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України
«Про іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки. Ст.17
Закону України «Про іпотеку» визначає
підстави для припинення іпотеки, разом
з тим апеляційний суд доводи сторін
стосовно припинення іпотеки та
підстави для припинення іпотеки не
перевірив.

Отже, при вирішенні спору апеляційний
суд у порушення статей

213-214 ЦПК України на вказане уваги не
звернув, зазначених вимог закону не
врахував, дійшов передчасного висновку
про відсутність у банку правових
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки, а тому в повній мірі
позовні вимоги не перевірив та не
дослідив, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення апеляційного суду з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
Національний кредит», подану
представником - Вдовиченком Андрієм
Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 15 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:В.І.
Амелін О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М.
Ситнік