Справа № 761/5935/14-ц
Провадження №2/761/3005/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим
Т.О.

з участю позивача
ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно суми боргу
150000,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
11.07.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був укладений договір позики за
яким позивач дав у борг відповідачу
150000,00 грн. строком до 11.12.2013 року, а
відповідач - позичальник ОСОБА_2
зобов»язалась повернути ці кошти
щомісячно сплачуючи по 30000,00 грн. з
серпня по грудень 2013 року. Крім того, на
забезпечення грошового зобов»язання
за вказаним договором позики, 11.07.2013 був
укладений договір поруки із
відповідачем ОСОБА_3, а тому
відповідальність у відповідачів
солідарна за виконання вказаного
договору позики. Однак, після
закінчення зазначеного строку, ОСОБА_2
не повернула належні позивачу грошові
кошти. В зв'язку із зазначеними
обставинами, позивач просить стягнути
з відповідачів солідарно на свою
користь вказану суму боргу в розмірі
150000,00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3
заперечували проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що
грошей в розмірі 150000,00 грн. у позивача
відповідач ОСОБА_2 фактично не
отримувала, а тому і повертати їх немає
підстав. А вказаний договір позики був
укладений при вирішенні питання щодо
купівлі-продажу частки їх сумісного з
позивачем ПП «Сервіс».

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, дослідивши та
оцінивши письмові докази по справі у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був укладений письмовий договір
позики від 11.07.2013 року відповідно до
умов якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором позикодавець
ОСОБА_1 зобов»язується передати у
власність позичальнику ОСОБА_2 грошові
кошти 150000,00 грн., а останній
зобов»язується їх прийняти. Строк
обов»язку повернути позику
встановлений до 11.12.2013 року: по 30000,00 грн.
щомісячно до 11 числа з 11.08.2013 до 11.12.2013
року (а.с.6).

Також, 11.07.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
був укладений договір поруки,
відповідно до умов якого поручитель
ОСОБА_3 відповідає як солідарний
боржник із позичальником ОСОБА_2 за
договором позики від 11.07.2013р. (а.с.9-10).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона передає
другій стороні у власність грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів.

Відповідно до ст. 1046 - ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З урахуванням вимог п.3 ч.1 ст.208 ЦК
України (правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у двадцять
і більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу) договір позики на суму
150000,00 грн. необхідно укладати в
письмовій формі.

Зі змісту наданої позивачем в
якості доказу передачі позивачем
відповідачу ОСОБА_2 суми позики в
розмірі 150000,00 грн. розписки вбачається,
що 11.07.2013 ОСОБА_2 саме у ОСОБА_1 отримала
вказану суму коштів у позику із
зобов»язком повернути кошти до 11.12.2013
р.(а.с.8).

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України (надалі ЦК України)
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Разом із тим, стороною позивача не
доведено факту надання ОСОБА_1
відповідачу ОСОБА_2 11.07.2013 року позики в
розмірі 150000,00 грн., оскільки особисто
позивач ОСОБА_1 на пряме питання суду
відповів, що він фактично грошових
коштів у вказаному розмірі 150000,00 грн.
за договором позики від 11.07.2013 ОСОБА_2 не
передавав.

Також, відповідач ОСОБА_2 в судовому
засідання підтвердила пояснення
позивача в цій частині і також
повідомила, що фактично вказані кошти
вона не отримувала згідно договору
позики і відповідної розписки від
11.07.2013р., хоча ніхто із сторін не
заперечував своїх підписів на
договорах і розписці.

Все вищевказане підтвердив і
відповідач ОСОБА_3

В судовому засіданні сторони
повідомили, що укладання вказаних
договорів і розписки відбувалось з
метою вирішення питання відчуження і
поділу частки ПП «Сервіс»,
співзасновниками якого є вказані
сторони.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням вищевказаних обставин, в
даному випадку судом не встановлено
порушення відповідачами права
позивача на отримання такого боргу в
розмірі 150000,00 грн. згідно договору
позики від 11.07.2013 р., - оскільки сторони в
судовому засіданні визнали
відсутність факту передачі грошових
коштів ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та отримання
останньою такої суми коштів відповідно
до умов договору позики і розписки від
11.07.2013р.

Враховуючи висновки суду про
недоведеність вимог позивача щодо
стягнення суми боргу по договору
позики, тому похідні позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача ОСОБА_3
як із солідарного боржника відповідно
до договору поруки від 11.07.2013 р. суми
позики також задоволенню не
підлягають.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які були посилання як на
підставу своїх вимог, підтверджених
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, оцінивши їх належність,
допустимість, достовірність, а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин, та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, суд прийшов до
висновку про відмову у позові.

Судові витрати позивачці не
відшкодовуються відповідно до правил
ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 15, 208, 218, 1046, 1047 ЦК
України, ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 218, 233
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :