Справа № 127/7338/14-ц
Провадження № 2/127/3224/14
Вступна та резолютивна частини
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді Романчук
при секретарі Мартинюк Т.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_3, про повернення
завдатку в подвійному розмірі,-
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_3, про повернення
завдатку в подвійному розмірі -
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

CУДДЯ

Повне рішення буде виготовлено 27.06.2014 р.

Справа № 127/7338/14-ц

Провадження № 2/127/3224/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_3, про повернення
завдатку в подвійному розмірі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про
повернення завдатку в подвійному
розмірі, мотивуючи позов тим, що 09.03.2011
року між нею та відповідачем було
укладено договір про наміри, згідно
якого ОСОБА_2 зобов'язувався до 10.04.2011
року продати за 128 000 грн., а вона
придбати за вказану суму об'єкт
нерухомості, а саме земельну ділянку
площею 0,0508 га за НОМЕР_1 у садівничому
товаристві "Енергетик" та будинок, який
знаходився на вказаній земельній
ділянці. Як зазначено у п.2.1
вищезазначеного договору вона
передала ОСОБА_2 завдаток у сумі,
еквівалентній 1 000 доларів США, що на
день передачі коштів становило 8 000 грн.
Факт передачі коштів підтверджено у
тексті договору головою садового
товариства "Енергетик" Ковалюком О.І.
Однак, на день збігу встановленого
договором строку, ОСОБА_2 повідомив її,
що фактично на день укладення між ними
договору про наміри, право власності на
земельну ділянку та будинок ще
перебувало у процесі оформлення, який
на 10.04.2011 року не завершився. Враховуючи
вказану обставину, вона була вимушена
на прохання відповідача погодитись на
перенесення терміну укладення
договору купівлі-продажу до 10.06.2011 року,
про що у договорі про наміри було
зроблено відповідне застереження.
Після 10.06.2011 року на її звернення
відповідач знову повідомив про
неможливість укладення угоди з причини
неготовності документів. Згодом вона
неодноразово зверталась до
відповідача з приводу переоформлення
об'єкту нерухомості, але
безрезультатно. Таким чином,
відповідач фактично відмовився
виконати свої зобов'язання за
договором про наміри. На даний час із
розмови з власниками сусідніх
земельних ділянок у садівничому
товаристві "Енергетик" їй стало відомо,
що ОСОБА_2 нібито провів відчуження
земельної ділянки, що була предметом
договору про наміри, іншій особі. 13.02.2014
року відповідачу направлено офіційну
вимогу про повернення завдатку у
подвійному розмірі, яка залишилась без
відповіді. На запит щодо належності
прав на земельну ділянку на даний час,
направлений садовому товариству
"Енергетик" 13.02.2014 року, відповідь до
даного часу не надійшла. Станом на день
складення позову офіційний курс гривні
до іноземних валют становить 1187, 8416. за
100 доларів США, таким чином завдаток у
подвійній сумі станом на 10.04.2014 року
складає 23 756 грн. 83 коп. Просить стягнути
з відповідача на її користь отриманий
завдаток у сумі 23 756 грн. 83 коп. та судові
витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в
судовому засіданні пояснив, що 09.03.2011
року між його дружиною, яка є позивачем
у справі та відповідачем було укладено
договір про наміри, згідно якого
відповідач зобов'язувався до 10.04.2011
року продати за 128 000 грн., а позивач
придбати земельну ділянку площею 0,0508
га за НОМЕР_1 у садівничому товаристві
"Енергетик" та будинок, який знаходився
на земельній ділянці. Позивач передала
ОСОБА_2 завдаток у сумі, еквівалентній 1
000 доларів США, що на день передачі
коштів становило 8 000 грн. Однак, на день
збігу встановленого договором строку,
відповідач повідомив, що на день
укладення між ними договору про наміри,
право власності на земельну ділянку та
будинок ще перебувало у процесі
оформлення, який на 10.04.2011 року не
завершився. Вони змушені були
погодитись на перенесення терміну
укладення договору купівлі-продажу.
Після 10.06.2011 року відповідач знову
повідомив про неможливість укладення
угоди з причини неготовності
документів. Згодом вони неодноразово
звертались до відповідача з приводу
переоформлення об'єкту нерухомості,
але безрезультатно. Відповідач
фактично відмовився виконати свої
зобов'язання за договором про наміри.
13.02.2014 року відповідачу направлено
офіційну вимогу про повернення
завдатку у подвійному розмірі, яка
залишилась без відповіді. При укладені
договору про наміри відповідач
повідомляв, що він не є власником майна
і буде діяти по довіреності від сестри.
Договір про наміри вони нотаріально не
посвідчували, оскільки в нього не було
підстав сумніватися в тому, що між ними
буде укладено договір купівлі-продажу
майна. Після укладення договору про
наміри вони з дружиною користувалися
майном, оскільки вважали, що придбають
дане майно. Станом на день складення
позову офіційний курс гривні до
іноземних валют становить 1187, 8416. за 100
доларів США, таким чином завдаток у
подвійній сумі станом на 10.04.2014 року
складає 23 756 грн. 83 коп. Просить стягнути
з відповідача на користь позивача
отриманий завдаток у сумі 23 756 грн. 83
коп. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що дійсно
13.12.2013 року він уклав з позивачем
договір про наміри, на підставі якого в
момент підписання угоди отримав від
позивача грошові кошти в розмірі 1 000
доларів США. При укладені договору про
наміри він повідомляв, що він не є
власником майна і буде діяти по
довіреності від сестри, однак на час
укладення договору довіреність йому
видана не була. Договір про наміри вони
нотаріально не посвідчували, оскільки
домовилися укласти договір в такій
формі. Договір підготував представник
позивача та вносив до нього зміни щодо
дати укладення договору. Тривалий час
позивач до них не зверталася з приводу
повернення коштів. Крім того, після
укладення договору про наміри позивач
з чоловіком майже рік користувалися
нерухомим майном. В задоволені позову
просить відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в
судовому засіданні пояснила, що під час
укладення договору про наміри
відбувалося оформлення спадкового
майна після смерті її матері, спадкове
майно було оформлено на неї. Відповідач
не був власником майна на час укладення
договору, довіреність йому видана не
була. Тривалий час позивач до них не
зверталася з приводу повернення
коштів. В задоволенні позову просить
відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази у
справі, суд приходить до висновку, що
позов є необґрунтованим і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
09.03.2011 року між ОСОБА_2 (продавець) та
ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір
про наміри.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом
даного договору є угода сторін,
відповідно до якої продавець має намір
продати, а покупець має намір придбати
майно (об'єкт нерухомості), яке
заходиться у власності, що являє собою
земельну ділянку площею 0, 0508 га
садівничого товариства "Енергетик" за
НОМЕР_1 та будинок, який знаходитися на
цій ділянці.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість
зазначеного майна (об'єкта нерухомості)
визначена за погодженням сторін,
встановлена остаточно і складає 128 000
грн. 00 коп.

Згідно п. 2.1 договору, відповідно до ст.
638 ЦК України сторони підтверджують
намір укласти договір купівлі-продажу
об'єкту нерухомості до 10.04.2011 року. З
метою забезпечення його укладання в
момент підписання цього договору,
покупець передав, а продавець прийняв
суму грошей, яка складає 8 000 грн., що в
еквіваленті складає 1 000 доларів США.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору у разі
не укладання договору купівлі-продажу
об'єкта нерухомості в строк до 10.04.2011
року з причини, залежної від покупця,
грошова сума залишається у
розпорядженні продавця в якості
неустойки. У разі не укладання договору
купівлі-продажу об'єкта нерухомості в
строк до 10.04.2011 року з причини, залежної
від продавця, продавець зобов'язаний
повернути грошову суму, а також
виплатити покупцеві неустойку у
розмірі переданої грошової суми.

Згідно п. 5.2 договору сторони
домовилися про надання договору сили
попереднього договору з настанням
відповідних цивільно - правових
наслідків.

Як вбачається з даного договору,
договір укладено в простій письмовій
формі та підписано сторонами. Крім
того, в договорі містяться виправлення,
а саме дату 10.04.2011 року в тексті
договору виправлено на 10.06.2011 року.

З вимоги ОСОБА_1 від 13.02.2014 року
адресованої ОСОБА_2 вбачається, що
відповідач звернулася до позивача з
вимогою повернути завдаток у
подвійному розмірі в сумі 17 101 грн. 40
коп.

Як вбачається з поштового
рекомендованого повідомлення
направленого 13.02.2014 року, вимога
відповідачем не отримана та
повернулася адресату з відміткою "за
закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Відповідно до ст. 571 ЦК України, якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
боржника, завдаток залишається у
кредитора. Якщо порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, він
зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку або його вартості.
Сторона, винна у порушенні
зобов'язання, має відшкодувати другій
стороні збитки в сумі, на яку вони
перевищують розмір (вартість) завдатку,
якщо інше не встановлено договором. У
разі припинення зобов'язання до
початку його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Відповідно до ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Законом може бути
встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.
Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення. Договір про наміри
(протокол про наміри тощо), якщо в ньому
немає волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього
договору, не вважається попереднім
договором.

Частиною другою ст. 570 ЦК України
встановлено презумпцію авансу, згідно
з якою якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Крім того, суд зазначає, що згідно ст. 657
ЦК України договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 203, ст.
204 ЦК України, зміст правочинну не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які
встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України,
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні,
договір про наміри від 09.03.2011 року
укладено в простій письмовій формі.
Однак договір нотаріально не
посвідчений, тобто сторонами договору
не виконано вимог законодавства щодо
нотаріального посвідчення договору.

У разі недотримання сторонами вимог
закону про нотаріальне посвідчення
договору, такий договір, відповідно до
ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України є
нікчемним і не породжує для сторін
будь-яких правових наслідків.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що за результатами
розгляду справи встановлено наявність
підстав, передбачених законодавством,
вважати даний договір нікчемним.

Позивач в позові та його представник в
судовому засіданні посилаються на те,
що 09.03.2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
наміри, згідно якого ОСОБА_2
зобов'язувався до 10.04.2011 року продати за
128 000 грн., а вона придбати за вказану
суму об'єкт нерухомості, а саме
земельну ділянку площею 0,0508 га за
НОМЕР_1 у садівничому товаристві
"Енергетик" та будинок, який знаходився
на вказаній земельній ділянці.Позивач
передала ОСОБА_2 завдаток у сумі,
еквівалентній 1 000 доларів США, що на
день передачі коштів становило 8 000 грн.
Оскільки відповідач відмовився
виконати свої зобов'язання за
договором про наміри просить стягнути
з нього завдаток у подвійному розмірі в
сумі 23 756 грн. 83 коп.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач на день укладення договору
про наміри не був власником майна
зазначеного в договорі, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за законом від 29.03.2011 року,
відповідно до якого спадкоємцем майна
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме
земельної ділянки площею 0,0508 га в межах
згідно з планом, яка розташована на
території Агрономічної сільської ради
Вінницького району Вінницької області
є її дочка ОСОБА_3. Відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №726552
виданого 04.10.2011 року, ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,0508 га на
території Агрономічної сільської ради
(за межами населеного пункту)
Вінницького району Вінницької області.

Крім того, як вбачається з довіреності
від 29.03.2011 року, засвідченої державним
нотаріусом Першої вінницької
державної нотаріальної контори,
зареєстрованої в реєстрі за №5-730,
ОСОБА_3 цією довіреністю уповноважила
ОСОБА_2 бути її представником з усіма
необхідними повноваженнями у
центральних та інших органах державної
виконавчої влади, органах місцевого
самоврядування, підприємствах,
установах і організаціях незалежно від
форм власності, в органах нотаріату,
органах державної реєстрації, в
органах державної реєстрації суб'єктів
господарювання, органах БТІ,
податкових органах, земельних
відділах, інших фондах, з усіх без
винятку питань з усіма необхідними
повноваженнями для здійснення даної
довіреності. Укладати будь-які
дозволені законодавством договори
щодо належного їй рухомого та
нерухомого майна, в тому числі договори
купівлі-продажу, міни, а також договори
про внесення змін і доповнень до
раніше укладених договорів, щодо яких
буде досягнута згода, вносити зміни та
доповнення, вирішувати питання щодо
розірвання договорів.

Отже, як вбачається з даної
довіреності, довіреність була видана
після укладення договору про наміри.

Суд критично оцінює твердження
представника позивача про те, що
відповідач не виконав умови договору
про наміри та не продав йому майно,
оскільки в судовому засіданні
достовірно встановлено, що відповідач
не був власником майна і позивачу та її
представнику на час укладення договору
про наміри було відомо про те, що
відповідач не являється власником
майна.

Крім того, оскільки договір
купівлі-продажу земельної ділянки та
будинку в установленому законом
порядку сторонами укладений не був,
отримані відповідачем кошти не
являються завдатком, а є авансом.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач розпорядився своїми правами на
власний розсуд, звернувшись із позовом
до відповідача про повернення завдатку
в подвійному розмірі.

Виходячи із обраного позивачем способу
захисту цивільних прав та інтересів, а
саме, про повернення завдатку в
подвійному розмірі, позивачу слід
довести ті обставини з якими вона
пов'язує своє порушене право а також
довести наявність такого порушення.
Однак, під час судового розгляду
справи, позивачем не доведено тих
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень, а
судом, за результатами розгляду справи,
не встановлено підстав, передбачених
законодавством для задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачеві в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
підстав для відшкодування судових
витрат понесених позивачем немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору ОСОБА_3, про повернення
завдатку в подвійному розмірі -
відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

CУДДЯ