Справа № 367/4074/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/3174/14 Доповідач у 2 інстанції
КасьяненкоКатегорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Антоненко В.І., Іванової І.В.

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 21 червня 2013
року в справі за позовом прокурора
міста Ірпеня в інтересах держави до
Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_1, третя особа: Комунальне
підприємство "Святошинське
лісопаркове господарство" про визнання
недійсними рішення державних актів на
право власності на землю, визнання
права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року прокурор звернувся до
суду з вищевказаним
позовом,посилаючись на те, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 №
1977/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1" ОСОБА_3 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га для
вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_3 видано
Державний акт серії ЯЖ № 922182 на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га із кадастровим номером
:01:042:0098 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в смт.
Коцюбинське Київської області по
АДРЕСА_1

Вважав, що спірна земельна ділянка
знаходиться за межами сел. Коцюбинське,
Коцюбинською селищною радою, її було
передано у приватну власність за
рахунок земель, що перебувають в
постійному користуванні комунального
підприємства "Святошинське
лісопаркове господарство", оскільки
вказану земельну ділянку було надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20.06.56 № 673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Зазначену земельну ділянку в приватну
власність відповідача було передано
без її вилучення з користування КП
"Святошинське лісопаркове
господарство", тобто без відома держави
в особі уповноваженого органу та
постійного землекористувача, яким є КП
"Святошинське лісопаркове
господарство".

Крім того, при прийнятті рішення
Коцюбинською селищною радою не було
дотримано вимоги ст.ст. 20, 21 Земельного
Кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу
України, оскільки зміна цільового
призначення спірної земельної ділянки
з лісового фонду на для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд не
проводилась, будь-яких рішень щодо
такої зміни не приймалось.

Також зазначив, що у порушення вимог ст.
9 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації", якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, державна експертиза
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_3 не
проводилась.

Вказував, що відведення спірної
земельної ділянки відповідачці під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
смт. Коцюбинське не передбачено, а отже,
оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст. 39 Земельного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону
України "Про планування і забудову
територій".

У подальшому на підставі договору
купівлі-продажу від 14.04.2009 року № 323
земельну ділянку площею 0,15 га по
АДРЕСА_1 придбала ОСОБА_1; на державному
акті на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 922182, виданому на ім"я
ОСОБА_3 зроблено відмітку про перехід
права власності на спірну земельну
ділянку до ОСОБА_1

Вважав, що рішення Коцюбинської
селищної ради від 25.12.08 № 1977/25-5 не
відповідає вимогам закону, порушує
право державної власності на спірну
земельну ділянку, а тому підлягає
визнанню недійсним. З цих же підстав
підлягає визнанню недійсним виданий
ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення
державний акт на право власності на
земельну ділянку із відміткою про
перехід права власності на земельну
ділянку ОСОБА_1

Вказує, що зазначений вище договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 14.04.2009 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
є нікчемним згідно ст. 228 ЦК України.

Оскільки уповноваженим державою
органом рішення про передачу спірної
земельної ділянки у власність ОСОБА_3
не приймалось, відповідно до ст. 346 ЦК
України право державної власності на
цю ділянку не припинено, а право
власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

Тому просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 №
1977/25-5 "Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1"; визнати недійсним Державний
акт серії ЯЖ № 922182 на право власності
на земельну ділянку, кадастровий номер
:01:042:0098, виданий на ім'я ОСОБА_3 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасувати його державну
реєстрацію; визнати право власності
держави на земельну ділянку площею 0,15
га, кадастровий номер :01:042:0098;
судові витрати покласти на
відповідачів.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 21 червня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008
року № 2207/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Визнано недійсним державний
акт серії ЯЖ № 922182 на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,15 га, кадастровий номер :01:042:0098
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасовано його державну
реєстрацію.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2207/25-5 було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_3 та передачу їй безкоштовно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_3, від імені якої
діяла ОСОБА_4, відчужила зазначену
земельну ділянку відповідачці ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 14.04.2009 року та на державному акті
серії ЯЖ № 922182 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га із
кадастровим номером :01:042:0098 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в смт. Коцюбинське Київської
області по АДРЕСА_1 було зроблено
відмітку про перехід права власності
на зазначену земельну ділянку до
ОСОБА_1

Згідно Указу Президії Верховної Ради
УРСР від 11.02.1941 року смт. Берковець
перейменоване в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі.
Будь-які графічні додатки до
зазначеного Указу, що підтверджують
межі смт. Коцюбинське, не збереглися.

З постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.12.2011 року, яка залишена в силі Ухвалою
Вищого адміністративного суду міста
Києва від 09 жовтня 2012 року, вбачається,
що рішення відносно
адміністративно-територіального
устрою смт. Коцюбинське не видавались,
землевпорядна документація щодо
встановлення меж не збереглась,
проекти рішень про встановлення меж
міста Києва та меж селища Коцюбинське
не затверджувалися.

При прийнятті рішення щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_3 Коцюбинська
селищна рада керувалася матеріалами
техніко-економічного обґрунтування та
перспективним планом розвитку селища
Коцюбинське, затверджених рішенням
"Про перспективний план розвитку
селища Коцюбинське" від 25 вересня 2008
року.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
перспективний план розвитку села не є
містобудівною документацією, та не
може бути підставою для прийняття
рішення щодо відведення земельної
ділянки. Спірна земельна ділянка
знаходиться за межами смт. Коцюбинське,
а тому селищна рада не мала повноважень
щодо її передачі у приватну власність
ОСОБА_3. Враховуючи, що рішення ради не
відповідає вимогам закону, державний
акт, виданий на підставі такого
рішення, має бути визнаний недійсним.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 173 ЗК України, межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЗК України
рішення про встановлення, зміну меж
сіл, селищ, які входять до складу
відповідного району, приймаються
районною радою за поданням відповідних
сільських, селищних рад. Рішення про
встановлення і зміну меж сіл, селищ, які
не входять до складу відповідного
району, або у разі, якщо районна рада
не утворена, приймаються
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими радами за
поданням відповідних сільських,
селищних рад.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову прокурора в частині
визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року № 2207/25-5.

Однак, колегія суддів не може
погодитися із висновками суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922182,
виданого на ім'я ОСОБА_3 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації,
оскільки суд першої інстанції не в
достатньому обсязі визначився із
характером спірних правовідносин.

Задовольняючи вимоги прокурора в цій
частині, суд виходив з того, що у зв'язку
із визнанням недійсним рішення ради
про передачу у власність ОСОБА_3
спірної земельної ділянки, є правові
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на ім'я
останньої, з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_1 та
скасування його державної реєстрації.

Однак, суд першої інстанції залишив
поза увагою підстави позову прокурора,
який мотивував його тим, що укладений
між відповідачами договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки є нікчемним згідно положень ст.
228 ЦК України як такий, що порушує
публічний порядок, і не потребує
визнання його недійсним. Саме у зв'язку
з нікчемністю договору прокурор
вважав, що оспорюваний державний акт
слід визнати недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд
дійшов до правильного висновку про
необґрунтованість посилань прокурора
на нікчемність договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
оскільки прокурор не надав доказів, що
даний правочин порушує публічний
порядок. Проте, прийшовши до таких
висновків, суд на порушення вимог ст. 81,
131, 152 ЗК України, ст.204 ЦК України, та
всупереч попереднім висновкам про
відсутність підстав вважати договір
купівлі-продажу нікчемним, визнав
державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_3 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1, недійсним.

Крім того, правовою підставою
зазначення відмітки про перехід права
власності до ОСОБА_1 на державному акті,
виданому на ім'я ОСОБА_3. є договір
купівлі-продажу від 14 квітня 2009 року.
Відповідно, без вирішення питання щодо
правомірності набуття ОСОБА_1. права
власності на спірну земельну ділянку
за цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту, виданого на підставі
цієї угоди, відсутні.

У зв'язку з вищенаведеним колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визнання недійсним
держаного акту, ухвалене з порушенням
норм матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.81,
ст.131 ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
Кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Правовою підставою набуття
громадянином права власності на
земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право особи на
земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки узгоджуються із
положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно
якої захист порушених прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється в тому числі шляхом
заявлення позову про визнання угоди
недійсною.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, зазначивши в рішенні, що
укладений між відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 14 квітня 2009 року
не є таким, що порушує публічний
порядок, так як укладений між
приватними особами і його предметом є
майно, що перебуває у приватній
власності.

За таких обставин, ОСОБА_1. набула право
власності на спірну земельну ділянку
на підставі договору купівлі-продажу
від 14 квітня 2009 року, який не визнаний
судом недійсним і не є нікчемним (його
недійсність не встановлена законом).
Враховуючи норму ст. 204 ЦК України щодо
презумпції правомірності правочину,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922182,
виданого на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1. на
підставі вказаного договору з підстав
вказаних прокурором у позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,
-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне Рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 21 червня 2013
року в частині визнання недійсним
державного акту та скасування його
державної реєстрації скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову прокурора
міста Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа -
комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними державного акту на
право власності на земельну ділянку
відмовити.

В іншій частині заочне рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: