Справа № 522/1898/14-ц
Провадження № 2/522/4166/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Одесі цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, за участю
третіх осіб - ОСОБА_2, Державної
реєстраційної служби України про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом передачі і набуття у власність
та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, за участю третіх осіб ОСОБА_2,
Державної реєстраційної служби
України про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі і
набуття у власність та виселення,
посилаючись на те, що 12 липня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого Банк надав
відповідачу кредит в сумі 70 000, 00 дол.
США на споживчі потреби, а відповідач
зобов'язався повернути наданий кредит
у повному обсязі в строк до 12 липня 2017
року або достроково зі сплатою 13, 5 %
річних за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вищевказаним кредитним договором
відповідно до іпотечного договору від
12 липня 2007 року, укладеного з ОСОБА_1,
АКІБ «УкрСиббанк» прийнято в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 загальною пл. 121, 9 кв.
м.. житловою пл. 84, 9 кв. м., що належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Однак, у зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за
кредитним договором, у нього
утворилась прострочена
заборгованість, яка станом на 22
листопада 2013 року складає 959 539, 27 грн., з
яких: 524 509, 53 грн. - сума заборгованості
за кредитом; 435 029, 74 грн. - сума
заборгованості за відсотками.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» був укладений
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним договором АТ
«УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк»
право вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Таким чином, зважаючи на невиконання
відповідачем зобов'язання стосовно
умов повернення кредитів, ПАТ «Дельта
Банк» просить суд стягнути вищевказану
заборгованість за кредитним договором
№ 0 від 12 липня 2007 року за рахунок
предмета іпотеки, а також визнати за
Банком право власності на предмет
іпотеки та виселити відповідачку з
даної квартири.

Представник ПАТ «Дельта Банк» у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 у
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта
Банк».

Треті особи до суду не з'явились, були
сповіщені про розгляд справи належним
чином, заяву про розгляд справи за їх
відсутності не подавали та про причини
неявки суд не повідомляли.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 12 липня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого Банк надав
відповідачу кредит в сумі 70 000, 00 дол.
США на споживчі потреби, а відповідач
зобов'язався повернути наданий кредит
у повному обсязі в строк до 12 липня 2017
року або достроково зі сплатою 13, 5 %
річних за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору
ОСОБА_2 зобов'язався використовувати
кредит на зазначені у цьому договорі
цілі і забезпечити повернення
отриманого кредиту і сплату
нарахованих процентів та комісій у
встановлені договором терміни.

Крім того, в забезпечення виконання
зобов'язань за вищевказаним кредитним
договором між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір
від 12 липня 2007 року, згідно з яким АКІБ
«УкрСиббанк» прийнято в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1 загальною пл. 121, 9 кв.
м. житловою пл. 84, 9 кв. м., що належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Ст. 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, а зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Також судом встановлено, що АКІБ
«УкрСиббанк» належним чином виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором № 0 від 12 липня 2007 року,
надавши ОСОБА_2 суму кредиту у
визначеному договором розмірі.

В свою чергу ОСОБА_2 зобов'язання за
кредитним договором не виконував
належним чином, внаслідок чого у нього
утворилась прострочена
заборгованість, яка станом на 22
листопада 2013 року складає 959 539, 27 грн., з
яких: 524 509, 53 грн. - сума заборгованості
за кредитом; 435 029, 74 грн. - сума
заборгованості за відсотками, що
підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» був укладений
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, відповідно до якого в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених даним договором АТ
«УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк»
право вимоги за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора
у зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, відповідно до вищевказаного
договору купівлі-продажу прав вимоги
за кредитами АТ «Дельта Банк» набув
права вимоги по кредитному договору №
0 від 12 липня 2007 року.

Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути кредит та
сплатити проценти в строк та у порядку
встановленому Кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено,
що за кредитним договором Банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 ЦК
України, якщо інше встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2
ст. 1050 ЦК України, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому згідно ст. 1048
ЦК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України,
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється іпотекодержателем, в тому
числі, у випадку порушення
іпотекодавцями будь-якого зобов'язання
за цим договором або будь-якого
зобов'язання, що забезпечене іпотекою
за цим договором.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
може бути здійснено Іпотекодержателем
на підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або застереження про
задоволення вимог Іпотекодержателя,
або за договором між іпетекодавцями та
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»,
у разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Позивач направляв відповідачу
досудову вимогу від 04 грудня 2013 року за
№9554166z1 про усунення порушень
кредитного договору та попередив
майнового поручителя ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі не усунення даних порушень.

Судом встановлено також, що дійсний
позов не підпадає під дію Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», оскільки у судовому засіданні
не доведено, що предмет іпотеки, а саме:
квартира АДРЕСА_1, використовується
ОСОБА_1 як місце постійного проживання,
а згідно відповіді Центрального
адресного бюро м. Одеси вона
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що
не є предметом іпотеки наданим для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором. До того ж, ОСОБА_1
не є позичальником за кредитним
договором, а лише майновим поручителем
за договором іпотеки, що також
унеможливлює застосування
вищевказаного Закону.

Тому позовні вимоги Банку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є обґрунтованими.

Оцінивши всі докази у їх сукупності, з
урахуванням правових обґрунтувань та
позицій сторін, з урахуванням
наведених висновків щодо неналежного
виконання відповідачами зобов'язань за
кредитними договорами зі своєчасного
повернення кредиту, сплати відсотків,
керуючись наведеними вище умовами п. 4.1
кредитного договору, п. 4. 1 іпотечного
договору позовні вимоги в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1
на праві приватної власності, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Разом з тим, суд вважає
необґрунтованими вимоги позивача щодо
звернення стягнення на предмети
іпотеки саме шляхом визнання за Банком
права власності на вказане майно, та
припинення такого права власності за
відповідачкою, оскільки це суперечить
вимогам ч. 1 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку».

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Частинами 1-3 ст. 109 Житлового Кодексу
встановлено, що виселення із займаного
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку.

Громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до правової позиції,
викладеної в Листі Верховного Суду -
Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду від 07 жовтня 2010 року
«Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ, які
виникають з кредитних правовідносин
(2009-2010 рр.)», примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо добровільно
мешканці не звільнять житловий будинок
або житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

В пункті 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Таким чином, законом передбачено, що
місячний строк для добровільного
виселення встановлюється з дня
отримання іпотекодавцем письмової
вимоги іпотекодержателя.

Як встановлено у судовому засіданні,
повідомлення про порушення умов
кредитного договору, необхідність
достроково повернути кредит, сплатити
відсотки, штрафні санкції та
застереження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у випадку
невиконання було направлено
відповідачці 04 грудня 2013 року, тобто до
прийняття судом рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а не
після прийняття такого рішення.

З огляду на вищенаведене, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову в частині виселення
відповідачки з квартири АДРЕСА_1, та
витребування у відповідачки
технічного паспорту,
правовстановлюючих документів на дану
квартиру, оскільки умови закону щодо
отримання відповідачкою письмових
вимог про виселення позивачем не були
дотримані.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Крім того, у судовому засіданні
доведено, що внаслідок невиконання
відповідачкою кредитного договору
позивач поніс додаткові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00
грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України підлягають стягненню з
відповідачки.

Після всебічного, повного дослідження
й оцінки наявних матеріалів та
обставин цивільної справи суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги ПАТ
«Дельта Банк» підлягають задоволенню
частково.

На підставі викладеного, керуючись п. 9
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ч. 6 ст. 3, 12, 33, 39, 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109
Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 509, 525, 526,
530, 625, 651, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 4,
10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, за участю третіх осіб -
ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби
України про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом передачі і
набуття у власність та виселення, -
задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0 від 12
липня 2007 року, укладеного між Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
та ОСОБА_2, яка станом на 22 листопада 2013
року складає 959 539 (дев'ятсот п'ятдесят
дев'ять тисяч п'ятсот тридцять дев'ять)
грн. 27 коп., з яких: 524 509 (п'ятсот двадцять
чотири тисячі п'ятсот дев'ять) грн. 53
коп. - сума заборгованості за кредитом;
435 029 (чотириста тридцять п'ять тисяч
двадцять дев'ять) грн. 74 коп. - сума
заборгованості за відсотками, звернути
стягнення на предмет іпотеки, а саме на:
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною пл. 121, 9 кв. м.. житловою пл. 84, 9
кв. м., що належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 29
вересня 2006 року за р. №3858, шляхом
проведення прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження, з
дотриманням вимог Закону України «Про
іпотеку» за початковою ціною,
встановленою на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН
НОМЕР_1), на користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(МФО 380236, ) витрати по
сплаті судового збору у розмірі 3 654 (три
тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

В задоволенні решти позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Свячена Ю.Б.