У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 24 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційного банку
«Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід
Банк») звернулося до суду з позовом, у
якому зазначало, що 17 листопада 2006 року
між ним та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у
розмірі 600 тис. доларів США. 20 листопада
2006 року між сторонами укладений
договір про внесення змін до
кредитного договору, відповідно до
якого банк відкрив позичальнику
невідновлювану кредитну лінію на
загальну суму 1 600 000 доларів США строком
до 16 листопада 2007 року включно
зі сплатою 15 % річних.

11 листопада 2010 року між банком та
ОСОБА_4 укладено затверджену
Печерським районним судом м. Києва
мирову угоду, згідно з якою ОСОБА_4
визнав позовні вимоги банку у розмірі 5
917 685 грн 67 коп., у тому числі
проценти у розмірі 2 993 393 грн 83 коп. та
пеню у розмірі 2 924 291 грн 84 коп. ОСОБА_4
зобов'язався відшкодувати судові
витрати у розмірі 1820 грн. та погасити
заборгованість у строк до 26
листопада 2010 року. Крім того, ПАТ
«Родовід Банк» зобов'язався частково
списати пеню у розмірі 2 583 685 грн. у разі
надання відповідачем або майновим
поручителем у строк до 23 листопада 2010
року у заставу позивачу нерухоме майно
загальною вартістю 3 334 000 грн.

Умови мирової угоди не були виконанні,
а тому позивач звернувся із позовом про
стягнення з ОСОБА_4 заборгованості, що
станом на 17 липня 2013 року склала
261 867,42 доларів США, 3 822 746 грн 31 коп. та 285
768 грн 01 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 13 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
24 лютого 2014 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід банк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанцій та передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 11 листопада 2010
року між банком та ОСОБА_4 укладено
затверджену Печерським районним судом
м. Києва мирову угоду, згідно з
якою ОСОБА_4 визнав позовні вимоги
банку у розмірі 5 917 685 грн 67 коп., у тому
числі проценти у розмірі 2 993 393 грн 83
коп. та пеню у розмірі 2 924 291 грн 84 коп.
(а.с. 16−?17).

Згідно з мировою угодою ОСОБА_4
зобов'язався відшкодувати судові
витрати у розмірі 1820 грн. та погасити
заборгованість у строк до 26
листопада 2010 року.

25 січня 2013 року банком на адресу ОСОБА_4
направлялася вимога про погашення
заборгованості, яку боржник отримав 20
лютого 2013 року (а.с. 28−?29).

Доказів про звернення мирової угоди до
примусового виконання матеріали
справи не містять.

Апеляційний суд правильно погодився з
висновком суду першої інстанції про
відмову у позові, оскільки спір про
стягнення заборгованості за кредитним
договором вже вирішено шляхом визнання
мирової угоди між сторонами, що
затверджена ухвалою суду відповідно до
вимог ст. 175 ЦПК України, а тому позивач
повинен був звернути до виконання
ухвалу суду.

Щодо того, що мирова угода не
відповідає вимогам, встановленим
ст. 18 Закону України «Про виконавче
провадження», то відсутність у
виконавчому листі певних даних про
особу боржника не є підставою для
відмови державним виконавцем у
відкритті виконавчого провадження.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 21 травня 2014
року № 6-45цс14.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а ухвалу апеляційного суду
залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євграфова Є.П.