14 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіна Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
недійсними заяв, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 29 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання
недійсними заяв, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права
власності.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що з 1974 року перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Під час
шлюбу було побудовано будинок АДРЕСА_1.

В 2010 році дружина померла і після її
смерті відкрилась спадщина.

В 2013 році дізнався, що вищевказаний
будинок в цілому зареєстровано за його
донькою, яка є відповідачем по справі.
Зазначав, що він є власником 1/2 частини
житлового будинку з надвірними
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.
Оформляючи заяву про відмову від
прийняття спадщини помилився щодо
обставин, що мають істотне значення, і
це призвело до порушення його прав, як
власника 1/2 частини спірного житлового
будинку. Тому просив визнати недійсною
заяву від

21 вересня 2010 року про відмову від
прийняття спадщини, визнати недійсною
заяву від 21 вересня 2010 року про відмову
від отримання свідоцтва про право на
половину спільного майна подружжя,
визнати частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від

12 листопада 2010 року за № 2-1790, визнати за
ним право власності на 1/2 частину
будинку, як на спільне майно подружжя,
визнати за ним право власності на 1/4
частину будинку, як спадкоємцем за
законом першої черги та особи яка має
право на обовʼ?язкову частку у
спадщині.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від

29 квітня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
недійсною заяв, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом та визнання права
власності відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 29 травня

2014 року рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від

29 квітня 2014 року скасовано в частині
відмови ОСОБА_4 у задоволенні позовних
вимог про визнання частково недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 12 листопада 2010 року № 2-1790
на житловий будинок АДРЕСА_1 та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги в цій частині задоволено
частково. Визнано недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від

12 листопада 2010 року № 2 -1790, видане
державним нотаріусом Другої
чернігівської державної нотаріальної
контори Криворучко І.К. на імʼ?я ОСОБА_5
в частині 1/2 частки спадкового майна,
яке складається з житлового будинку та
надвірних споруд по АДРЕСА_1. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 29 травня 2014
року та залишити в силі рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 29 квітня 2014 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

В частині визнання заяв недійсними та
визнання права власності судові
рішення не оскаржуються, а тому судом
касаційної інстанції не перевіряються.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом від

12 листопада 2010 року № 2-1790 на житловий
будинок АДРЕСА_1, суд першої інстанції
виходив із того, що оскільки позивачу
відмовлено у визнанні його заяв від 21
вересня

2010 року про відмову від прийняття
спадщини після смерті дружини та про
відмову від отримання свідоцтва про
право на половину у спільному майні
подружжя, тому і вимога про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом від 12 листопада
2010 року не підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що в 1974 році зареєстровано
шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, під час якого
вони в 1978 році побудували спірний
житловий будинок, отримавши право
власності в 1998 році на імʼ?я ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб
та сімʼ?ю УРСР

(1969 року) майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Згідно п. 3 розділу 4 Методичних
рекомендацій щодо вчинення
нотаріальних дій, повʼ?язаних із
вжиттям заходів щодо охорони
спадкового майна, видачею свідоцтв про
право на спадщину та свідоцтв про право
власності на частку в спільному майні
подружжя, схваленої рішенням
Науково-експертної ради з питань
нотаріату при Міністерстві юстиції
України від 29 січня 2009 року, одержання
частки у спільному майні є правом того
із подружжя, хто є живим. Не має права
відмовитися від своєї частки у
спільному майні той із подружжя, який
пережив, на користь інших спадкоємців,
оскільки його частка не входить до
складу спадкового майна.

Відповідно до п. 241 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5 (чинної на час
виникнення спірних правовідносин) у
разі смерті одного з подружжя
свідоцтво про право власності на
частку в їх спільному майні видається
нотаріусом на підставі письмової заяви
другого з подружжя з наступним
повідомленням спадкоємців померлого,
які прийняли спадщину. Таке свідоцтво
може бути видане на половину спільного
майна.

Суд апеляційної інстанції дійшов
вірного висновку скасувавши рішення
суду першої інстанції в частині
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом від 12
листопада 2010 року

№ 2-1790 на житловий будинок АДРЕСА_1 та
ухваливши в цій частині нове рішення,
яким вимоги в цій частині задовольнив
частково, оскільки до складу спадщини
увійшла лише 1/2 частина спірного
житлового будинку, а тому видача
свідоцтва на імʼ?я ОСОБА_5 на весь
житловий будинок порушує права та
інтереси другого з подружжя.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 29 травня

2014 року, тому що судове рішення законне
та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 29 травня

2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом та
визнання права власності, залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
Ю.Г. Іваненко