Справа № 552/3901/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

10 липня 2014 року Київський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Самсонової
О.А.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

за участю заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтава в
приміщенні суду справу за скаргою
ОСОБА_1 на постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Пецяк Л.В. про
закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі
скаргою на постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області про закінчення виконавчого
провадження.

Посилалась на те, що на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області перебував
виконавчий лист №2-2805/99, виданий 06
вересня 2000 року Октябрським районним
судом м. Полтави. Фактично дане рішення
залишилось не виконаним, оскільки
виконані не всі дії, необхідні для
знесення самовільної будівлі. Але 09
квітня 2014 року головний державний
виконавець Пецяк Л.В. винесла постанову
про закінчення виконавчого
провадження, та повернула виконавчий
лист в Октябрський районний суд
м.Полтави.

Не погоджуючись з даною постановою,
заявник просила суд визнати постанову
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 09 квітня 2014
року неправомірною оскільки рішення не
виконано, а державним виконавцем вжито
не всі необхідні дії.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1
скаргу підтримала в повному обсязі,
пославшись на викладені в ній
обставини, просила суд скаргу
задовольнити.

Представник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області в судове засідання не з'явився,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення
заявника, дослідивши зібрані по справі
докази, матеріали виконавчого
провадження №24272243, приходить до
наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено,
що рішенням Октябрського районного
суду м.Полтави від 27 січня 2000 року, яке
набрало законної сили 08 лютого 2000 року,
зобов'язано Київський райвиконком
м.Полтави виконати вимоги ст.105 ЦК
України відносно початого будівництва
нового будинку замість старого в
домоволодінні по АДРЕСА_1 ОСОБА_3

По даному рішенню 06 вересня 2000
року Октябрським районним судом
м.Полтави видано виконавчий лист (ВП
24272243, т.1, а.с.2).

Також судом встановлено, що постановою
головного державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 09 лютого 2011
року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного судового рішення згідно
виконавчого листа №2-2805/99 від 06 вересня
2000 року, ВП №24272243 (ВП 24272243, т.1, а.с.11).

09 квітня 2014 року головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Пецяк Л.В. винесено
постанову, якою виконавче провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2-2805/99, виданого 06 вересня 2000
року Октябрським районним судом
м.Полтави, на підставі п.11 ч.1 ст.49, ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження» закінчено (а.с.2).

Також в наведеній постанові державним
виконавцем зазначено, що виконавчий
документ повернуто до суду відповідно
до ст.75 Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Але до даного часу судове рішення
не виконано.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

Статтею 75 вказаного Закону передбачені
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення.

Так, даною нормою передбачено, що після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Саме на зазначену норму посилається
державний виконавець в оскаржуваній
постанові.

Зазначена позиція суперечить ч.1 ст.27
Закону України «Про виконавче
провадження», яка передбачає, що у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

При цьому Законом передбачено ряд дій
та заходів, що можуть бути вжиті
державним виконавцем для виконання
рішення незалежно від виду такого
рішення - зобов'язального чи майнового
характеру.

Передбачено заходи забезпечення
виконавчого провадження і розділом VІ
ЦПК України.

Але, як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, за виконавчим
листом №2-2805/99 від 06 вересня 2000 року, всі
процесуальні та виконавчі дії, вчинені
державним виконавцем у даному
виконавчому провадженні, зведені до
наступного:

09 лютого 2011 року - постанова про
відкриття виконавчого провадження та
надання боржнику семиденного строку
для добровільного виконання;

11 травня 2011 року - звернення державного
виконавця до Октябрського районного
суду м.Полтави з заявою про
встановлення способу і порядку
виконання рішення;

12 серпня 2011 року - постанова про зміну
назви сторони виконавчого провадження
з Київського районного виконавчого
комітету м.Полтави на виконавчий
комітет Київської районної у м.Полтаві
ради;

12 серпня 2011 року - постанови про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій та
виконавчого збору;

16 березня та 12 серпня 2011 року -
постанови про накладення штрафу на
боржника;

19 серпня 2011 року - постанова про арешт
коштів боржника та складення державним
виконавцем акту, яким встановлено, що
рішення суду залишається невиконаним,

22 серпня 2011 року - внесення до
прокуратури Полтавської області
подання в порядку ст.89 Закону України
«Про виконавче провадження»;

23 вересня та 20 жовтня 2011 року -
постанова про арешт коштів боржника;

10 січня 2012 року - акт державного
виконавця про те, що почате будівництво
по АДРЕСА_1 демонтовано (зруйновано);

21 травня 2012 року - вимога державного
виконавця до боржника - виконавчого
комітету Київської районної у
м.Полтаві ради виконати рішення суду;

16 липня 2012 року - акт державного
виконавця про те, що рішення суду
виконано частково, оскільки цоколь та
фундамент, приміщення підвалу та його
перекриття не знесено (не розібрано);

14 грудня 2012 року - постанова про
закінчення виконавчого провадження;

19 вересня 2013 року - постанова про
відновлення виконавчого провадження;

16 жовтня 2013 року - постанова про
зупинення виконавчого провадження;

21 жовтня 2013 року - подання про видачу
дубліката виконавчого листа №2-2805/99
(задоволено ухвалою Октябрського
районного суду м.Полтави від 29 жовтня
2010 року);

12 березня 2014 року - постанова про
поновлення виконавчого провадження;

13 березня 2014 року - постанова про заміну
сторони виконавчого провадження;

20 березня 2014 року - акт державного
виконавця про неможливість виконання
рішення суду у зв'язку зі зміною адреси
земельної ділянки на АДРЕСА_1;

24 березня 2014 року та 08 квітня 2014 року -
постанови державного виконавця про
накладення штрафу на боржника за
невиконання рішення суду;

09 квітня 2014 року - внесення до УМВС
України в Полтавській області подання
в порядку ст.89 Закону України «Про
виконавче провадження» та винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження.

Таким чином всі вчинені державним
виконавцем дії зведені мають
формальний характер.

Інші, передбачені законом дії (якими
можуть бути: звернення до суду з заявою
про зміну способу і порядку виконання
рішення, обмеження уповноважених осіб
у праві виїзду за межі України,
перевірка фінансового стану боржника з
метою встановлення поважності причин
невиконання суду, виклики посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, вимоги від матеріально
відповідальних і посадових осіб
боржників - юридичних осіб або від
боржників - фізичних осіб надання
пояснень за фактами невиконання рішень
або законних вимог державного
виконавця чи іншого порушення вимог
законодавства про виконавче
провадження, тощо) для повного
виконання рішення державним
виконавцем не вчинялись.

Не взяв до уваги державний виконавець і
те, що статтею 32 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
заходи примусового виконання рішень,
як то звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника,
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника, вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні, інші
заходи, передбачені рішенням.

І хоча рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 27 січня 2000 року має
зобов'язальний характер, оскільки
зобов'язує виконавчий комітет
Київської районної у м.Полтаві ради
виконати вимоги ст.105 ЦК України, але
ухвалою Октябрського районного суду
м.Полтави від 15 червня 2000 року дане
рішення роз'яснено наступним чином:
Київський райвиконком м.Полтави
зобов'язано знести почате будівництво
нового будинку замість старого в
будинковолодінні по АДРЕСА_1, ОСОБА_3,
одержані при знесенні будинку
будівельні матеріали залишаються у
власності ОСОБА_3 (ВП 24272243, т.1, а.с.125).

Ухвалою Октябрського районного суду
м.Полтави від 15 січня 2002 року також
роз'яснено вказане судове рішення,
зокрема зазначено: роз'яснити
виконавчому комітету Київської
районної у м.Полтаві ради, ОСОБА_4,
держвиконавцю ВДВС Октябрського РУЮ у
м.Полтаві, що виконавчий комітет
Київської районної у м.Полтаві ради
протягом 15 днів повинен прийняти
рішення про знесення самовільного
будівництва по АДРЕСА_1, розпочате
ОСОБА_5, за рахунок ОСОБА_5 чи виконкому.
Після прийняття рішення знести
самовільне будівництво протягом 15 діб.
Одержані при знесенні самовільного
будівництва будівельні матеріали
залишити у власності ОСОБА_5 Якщо
протягом 1 місяця виконком не вчинить
вищеперелічені дії, держвиконавець
повинен примусово виконати рішення
суду, а саме з допомогою будівельної
організації знести самовільне
будівництво, всі витрати при знесенні
покласти на виконком (ВП 24272243, т.1,
а.с.145).

Таким чином вказаною ухвалою суду
фактично встановлено порядок
виконання рішення суду від 27 січня 2000
року.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що державним виконавцем не
було вжито вичерпних заходів для
повного та своєчасного виконання
рішення суду. В той же час постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження є перешкодою
для примусового виконання
невиконаного судового рішення і в
подальшому, оскільки згідно ч.1 ст.50
Закону України «Про виконавче
провадження» завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Згідно з нормами ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Європейський суд з прав людини
наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції
гарантує кожному право порушити в суді
чи відповідному органі будь-який позов,
який стосується його цивільних прав та
обов'язків; таким чином, пункт
передбачає "право на суд", одним з
аспектів якого є право доступу до суду,
тобто право порушувати в судах позов
для вирішення цивільного спору. Однак
це право було б ілюзорним, якби
національна правова система Високої
Договірної Сторони дозволяла, щоб
остаточне, обов'язкове для виконання
судове рішення залишалося невиконаним,
на шкоду будь-якій стороні. Важко
уявити собі ситуацію, якби пункт 1
статті 6 докладно описував процедурні
гарантії, які надано сторонам у спорі, -
справедливість, відкритість і
оперативність проваджень, - і не
передбачав би гарантій виконання
судових рішень; тлумачення статті 6 як
положення, що лише гарантує право на
звернення до суду та проведення
судового розгляду, могло б призвести до
ситуації, несумісної з принципом
верховенства права, який Високі
Договірні Сторони зобов'язалися
поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже,
виконання судового рішення має
розглядатися як невід'ємна частина
"судового процесу" для цілей статті 6
(див. "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments
and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40).

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про обґрунтованість скарги
ОСОБА_1 та про наявність підставі для її
задоволення.

З метою повного захисту прав стягувача
у даному виконавчому провадженні
необхідно визнати незаконною та
скасувати оскаржувану постанову
державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 2, 383-387 ЦПК України, суд,
-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 09 квітня 2014 року
про закінчення виконавчого
провадження №24272243.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
5-денний термін з дня її проголошення.

Головуючий
О.А.Самсонова

10.07.2014