Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» про стягнення
грошової компенсації за роботу у
вихідні і неробочі дні та стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку; за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про
зобов'язання припинити зловживання
правами за касаційними скаргами
ОСОБА_4 та публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
червня 2014 року,

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про
стягнення грошової компенсації за
роботу у вихідні і неробочі дні та
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку.

Позов мотивував тим, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 7 жовтня 2013 року з відповідача
на його користь стягнуто вихідну
допомогу при звільненні в сумі 18 534,42
грн, а також середній заробіток з дня
звільнення - 13 лютого 2009 року до дня
ухвалення рішення суду. Разом із тим
після ухвалення судом рішення
відповідач продовжував порушувати
право позивача на отримання належних
йому при звільненні грошових сум і лише
28 грудня 2013 року фактично розрахувався
з ним і виплатив йому вихідну допомогу.

Вважав, що за період затримки
розрахунку при звільненні, який не
охоплений рішенням суду відповідач
повинен виплатити йому суму середнього
заробітку у розмірі 16 954,24 грн.

Крім того, зазначив, що відповідно до
розпоряджень відповідача від 25грудня
2008 року та від 06 січня 2009 року він
виконував також роботу у вихідні дні -
27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24 та 25 січня 2009
року. При цьому, ані під час роботи, ані
при звільненні 13 лютого 2009 року
відповідач за роботу у вихідні дні, як
це передбачено ст. 107 Кодексу законів
про працю України з ним не
розрахувався.

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося в суд із зустрічним позовом
до ОСОБА_4 про зобов'язання припинити
зловживання правами, посилаючись на те,
що останній зловживає правами, які
встановленні в приписах ст.ст. 117,233 КЗпП
України, ст. 61 ЦПК України, оскільки,
реалізація права на звернення до суду
має здійснюватись у визначених межах,
поки це не суперечить інтересам інших
осіб і публічним інтересам.

Вважало, що ОСОБА_4 свідомо раніше не
заявляв вимогу про оплату компенсації
за роботу у вихідні дні, розраховуючи
на збільшення суми штрафної
матеріальної відповідальності
роботодавця за 2009-2014 роки.

Вказувало, що вимоги позивача щодо
роботи останнього у вихідні та
неробочі дні за кінець грудня 2008 року
та початок січня 2009 року вже були
предметом розгляду судом, а факт
відсутності роботи у вказаний період
встановлений рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 7 жовтня 2013
року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

25 червня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь
ОСОБА_4 середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 16 954.24 грн за
період з

8 жовтня 2013 року по 28 грудня 2013 року без
вирахування податків і обов'язкових
платежів. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

Зустрічний позов ПАТ КБ «Надра»
залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення в частині відмови в
задоволенні позову у цій частині
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра»
просить скасувати ухвалені в справі
судові рішення в частині задоволення
позовних вимог

ОСОБА_4 та відмови в задоволенні
зустрічного позову ПАТ КБ «Надра»,
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_4 у стягненні середнього
заробітку за час затримки розрахунку у
сумі 16 954.24 грн, зустрічний позов ПАТ КБ
«Надра» задовольнити, судові рішення в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 залишити в силі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Задовольняючи позов у стягненні
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 8
жовтня 2013 року по

28 грудня 2013 року, суд вірно виходив із
того, що роботодавець не може бути
звільнений від відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України,
оскільки вихідна допомога фактично
була сплачена 28 грудня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_4, суд вірно
виходив із того, що останнім не
доведено належними доказами факт
роботи у вихідні та неробочі дні в
грудні 2008 року та в січні

2009 року.

Відмовляючи ПАТ КБ «Надра» в
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, вірно
виходив із того, що звернення до суду є
правом громадянина і заборона
звернення до суду суперечить
Конституції України та Цивільному
процесуальному кодексу України.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» відхилити, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 22 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова