Номер провадження: 22-ц/785/5968/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Споживчого товариства «Право на
відпочинок» на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
Споживчого товариства «Право на
відпочинок» до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області,

встановила:

03 серпня 2011 Споживче товариство «Право
на відпочинок» (далі - СТ «Право на
відпочинок») звернулося до суду з
позовом, та після уточнення позовних
вимог ставило питання про усунення
перешкод у користуванні дачним
будинком АДРЕСА_1, шляхом знесення
гаражу під літ «Б», що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, за рахунок ОСОБА_3

Свої позовні вимоги СТ «Право на
відпочинок» мотивувало тим, що йому на
праві колективної власності належить
дача, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно державного акту на право
постійного користування землею від
29.12.2001 року, земельна ділянка площею 0,0747
га розташована за вищевказаною
адресою, надана в постійне
користування СТ «Право на відпочинок»
для дачного будівництва.

СТ «Право на відпочинок» було надане
узгодження суміжному землекористувачу
ОСОБА_3 щодо здійснення будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1 при умові
виконання робіт згідно наданого
проекту, розробленого ПП «Тавр».

Однак, відповідачем виконуються роботи
з будівництва житлового будинку і
гаража з відхиленням від проектної
документації. Зокрема, фундамент
гаража улаштований у безпосередній
близькості до будівлі службового
житлового приміщення позивача, стіна
гаража закрила його вікна, позбавивши
доступ світла та повітря, відстань між
стіною гаражу ОСОБА_3 та стіною будівлі
службового житлового приміщення СТ
«Право на відпочинок» складає 20-30 см.,
дах гаражу безпосередньо нависає над
дахом вказаної будівлі.

Перевіркою Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю в
Одеській області (далі - Інспекції ДАБК
в Одеській області) було встановлено,
що будівельні роботи виконуються
ОСОБА_3 з відхиленням від проекту
будівництва.

Посилаючись на вищевказане, СТ «Право
на відпочинок» просило його позовні
вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представники
відповідача позов не визнали, проти
його задоволення заперечували.

Справа була заслухана за відсутності
представника третьої особи - Інспекції
ДАБК в Одеській області.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року
позовні вимоги СТ «Право на
відпочинок» були залишені без
задоволення.

В апеляційній скарзі СТ «Право на
відпочинок» ставить питання про
скасування вищевказаного рішення та
ухвалення нового, яким його позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду було
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Та обставина, що СТ «Право на
відпочинок» на праві колективної
власності належить дача в цілому,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
визнана сторонами та підтверджується
свідоцтвом про право власності від
29.06.2000 року № 614, виданого Приморською
районною адміністрацією виконкому
Одеської міської ради, яке
зареєстровано у Одеському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості 07.07.2000
року під №39 сторінка 38 книга 1 м/с - ДК.

Сторонами також визнано, що
відповідачу ОСОБА_3 частина вказаної
земельної ділянки, розміром 0,0747 га,
надана в постійне користування для
дачного будівництва, що в свою чергу
підтверджується державним актом на
право постійного користування землею
від 29.12.2001 року серія I-ОД № 001820.

Оскільки всі вищевикладені обставини
підтверджуються сторонами, то у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
вважаються встановленими і не
підлягають доказуванню.

Спірним є питання стосовно того, чи
підлягає знесенню спірний гараж, який
належить на праві приватної власності
відповідачу ОСОБА_3

З цього приводу колегія суддів
зазначає, що згідно ч. 1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

У відповідності до п. 4, абз. 9 постанови
Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» будівництво, яке
здійснюється з істотним порушенням
будівельних норм і правил, вважається у
тому числі будівництво, яке хоча і
здійснюється за наявності проекту, але
з порушенням державно-будівельних норм
та санітарних правил, що загрожують
життю та здоров'ю людини у разі
невиконання приписів інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил тощо».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд виходив із того, що позивач
не надав суду доказів того, що
будівництво спірного гаражу, який
також відображений у технічному
паспорті від 31.03.2011 року, загрожує життю
та здоров'ю людей.

При цьому, суд виходив із Висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 6243 від 27.12.2012 року, згідно
якого здійснене будівництво житлового
будинку, у тому числі спірного гаражу,
відповідає будівельним та
протипожежним нормам, що також було
підтверджено допитаним у судовому
засіданні експертом ОСОБА_4

Так, як було зазначено вище, земельна
ділянка для будівництва житлового
будинку була надана відповідачу ОСОБА_3
у встановленому законом порядку.

В подальшому СТ «Право на відпочинок»
було надане узгодження суміжному
землекористувачу ОСОБА_3 щодо
здійснення будівництва житлового
будинку АДРЕСА_1, при умові виконання
робіт згідно наданого проекту,
розробленого ПП «Тавр» (т.1, а.с.27).

На підставі цього, на вказаній
земельній ділянці відповідачем ОСОБА_3
було збудовано житловий будинок під
літ. «В», загальною площею 360,9 кв.м.,
житловою площею 136,1 кв.м, гараж під літ
«Б», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(т.1, а.с.158-159).

Зазначений збудований житловий
будинок був збудований у відповідності
до проектної документації та прийнятий
в експлуатацію на підставі Декларації
Інспекції ДАБК в Одеській області про
готовність об'єкта до експлуатації (т.1,
а.с.149-154).

Та обставина, що перевіркою Інспекції
ДАБК в Одеській області було
встановлено, що будівельні роботи
виконуються ОСОБА_3 з відхиленням від
проекту будівництва, про що свідчить
припис від 29.06.2011 року, в даному випадку
правового значення не відіграє,
оскільки, як було зазначено вище, та ж
сама Інспекція ДАБК в Одеській області
26.11.2011 року надала Декларацію про
готовність об'єкту до експлуатації.

На підставі вказаної Декларації, 09.11.2011
року виконавчим комітетом Одеської
міської ради на ім'я відповідача було
видано Свідоцтво про право власності,
яке зареєстроване в Єдиному державному
реєстрі прав на нерухоме майно. (т.1, а.с.
158, 159).

Таким чином, відповідачу у
встановленому законом порядку видано
правовстановлюючий документ на
житловий будинок, у тому числі на
спірний гараж, про знесення якого
ставить питання СТ «Право на
відпочинок».

Зазначені обставини свідчать про те, що
будівництво житлового будинку та
спірного гаражу було здійснено у
встановленому законом порядку, а тому
не є самочинним.

У відповідності до ст.41 Конституції
України право власності набувається в
порядку, визначеному законом. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановленому законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості.

У відповідності до статті 1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Законом України від
17.07.1997 року № 475/97-ВР, що є частиною
національного законодавства, кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений свого майна інакше як в
інтересах суспільства та на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Визнаючи право будь-якої особи на
безперешкодне користування свої
майном, стаття 1 Першого Протоколу до
Конвенції за своєю суттю є гарантією
права власності, оскільки право
володіти і розпоряджатися своїм майном
- загальний та принциповий аспект права
власності.

Згідно ст. 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Таким чином, враховуючи, що спірний
гараж прийнятий в експлуатацію у
встановленому законом порядку та на
нього виданий правовстановлюючий
документ, його знесення, чи іншим чином
позбавлення відповідача ОСОБА_3 правом
власності на гараж неможливе до
вирішення питання щодо визнання
недійсними правовстановлюючих
документів на нього.

З підстав викладеного, посилання
представника СТ «Право на відпочинок»
на Висновок…, згідно якого будівництво
гаражу здійснено в порушення
будівельних норм і правил, є
безпідставним і таким, що не надає суду
права на знесення гаражу, який
належить відповідачу ОСОБА_3 на праві
власності.

Даними обставинами керувалась колегія
судів також при відмові позивачу в
задоволенні клопотання про
призначення у справі додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи.

Що стосується доводів представників СТ
«Право на відпочинок» про те, що
внаслідок будівництва гаражу
порушується інсоляція в житловому
приміщенні, яке належить на праві
власності СТ «Право на відпочинок», то
ці доводи спростовується письмовими
доказами, які маються в матеріалах
справи, а саме: технічним паспортом, в
якому зазначено, що приміщення
позивача є не житловим, а підсобним
(а.с.19-зв.). Оскільки підсобне приміщення
не призначено для проживання, то згідно
з ДБН 2005 р. порушення інсоляції в такому
приміщенні не може бути здійснено.

У зв'язку з цим, колегія суддів оглянула
в судовому засіданні копію технічного
паспорту на приміщення позивача, в
якому зазначено, що воно є житловим, та
копія якого є в матеріалах справи (т.2,
а.с.100-зв.), однак даний технічний
паспорт не може бути взятий до уваги,
оскільки спростовується тим технічним
паспортом, який наданий суду
представником СТ «Право на відпочинок»
при зверненні до суду з позовом.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Споживчого
товариства «Право на відпочинок»
відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 29 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко