Справа № 297/931/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:
головуючого Фейіра О. О., при
секретарі Гоцинець О.Ю., з участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Головач К.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Берегово
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Голуба Івана Юрійовича в особі
начальника Берегівського міжрайонного
управління водного господарства про
визнання дій неправомірними,
зобов"язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в Берегівський
районний суд Закарпатської області із
позовом до Голуба Івана Юрійовича в
особі начальника Берегівського
міжрайонного управління водного
господарства, про визнання дій щодо
непроведення розслідування причин
виникнення професійного захворювання
неправомірними, зобов"язання
організувати розслідування причин
виникнення професійного захворювання,
наказом призначити комісію з
розслідування, надіслати йому акт за
формою П-4 та стягнення 50 000 гривень
моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
до 16 травня 2005 року він працював
бульдозеристом (механізатором)
Берегівського міжрайонного
управління водного господарства.
Висновком екмпертної комісії клініки
професійних захворювань Київської НДІ
медицини праці від 26 липня 2005 року йому
встановлено діагноз "Хронічна двобічна
сенсоневральна приглухуватість зі
значним ступенем зниження слуху" -
захворювання професійне. Таке
викликане дією фізичних факторів, та
віднесене до професійних захворювань.
01 серня 2005 року клінікою було
повідомлено керівництво Берегівського
міжрайонного управління водного
господарства про шкідливі виробничі
фактори, які призвели до виникнення
професійного захворювання. Для
обстеження у медико-соціальній
експертній комісії для визначеня
ступеня втрати працездатності, йому
необхідний акт за формою П-4. Однак,
незважаючи на його неодноразові
звернення до начальника Берегівського
МУВГ Голуба І.Ю., останнім на день його
звернення до суду з позовом,
розслідування випадку професійного
захворювання не проведено, чим самим
порушено права позивача на соціальний
захист. Крім того, тривалі зволікання у
наданні йому вищевказаного акту
спричинили останньому моральну шкоду,
так як викликали психічні переживання
та негативні емоції, які вплинули на
реалізацію його намірів та ділових
стосунків з людьми, крім того, він
неодноразово знаходився на лікуванні.
А тому просить суд визнання дії
начальника Берегівського міжрайонного
управління водного господарства
Голуба І.Ю. щодо непроведення
розслідування причин виникнення
професійного захворювання
неправомірними, зобов"язати останнього
організувати розслідування причин
виникнення професійного захворювання,
наказом призначити комісію з
розслідування, надіслати йому акт за
формою П-4 та стягнути в його користь 50
000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з
підстав зазначених в позовній заяві та
пояснив, що тривалий час процював
бульдозеристом (механізатором)
Берегівського міжрайонного управління
водного господарства, внаслідок чого
отримав професійне захворювання. Для
обстеження у медико-соціальній
експертній комісії для визнанення
ступеня працездатності, йому
необхідний акт за формою П-4. Однак,
начальник Берегівського МУВГ Голуб І.Ю.
на неодноразові звернення з вимогою
організувати розслідування причин
виникнення професійного захворювання
в такому безпідставно відмовляє,
відповідну комісію не призначено і в
такому письмово неодноразово було
відмовлено, із роз"ясненням, що
начальник не може своїм наказом
створити відповідну комісію. Крім того
пояснив, що такою бездіяльністю
відповідача йому завдано моральну
шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн.,
оскільки багато коштів витратив на
обстеження та лікування, крім того, в
результаті бездіяльності відповідача
погіршився стан його здоров"я. Також
додав, що в 2008 році звертався в суд з
позовом до ОСОБА_4 в особі начальника
Берегівського МУВГ майже з
аналогічними позовними вимогами, і
рішенням Берегівського районного суду,
такі було задоволено, рішення суду
набрало законної сили, однак у зв"язку з
невиконанням такого колишнім
начальником Управління ОСОБА_4 він
вирішив звернути в суд із позовом до
теперішнього начальника Берегівського
МУВГ. Просив позов задоволити.

Адвокат ОСОБА_5, який представляв
інтереси позивача в попередніх судових
засіданнях, в черговий раз подав до
суду заяву про відкладення судового
розгляду справи, у зв"язку із
знаходженням на лікуванні. Однак суд
таку до уваги не приймає, оскільки
позивач ОСОБА_1 в судових засіданнях 18
червня 2014 року та 08 липня 2014 року
погодився на продовження судового
розгляду справи у відсутності адвоката
ОСОБА_5 (а.с. 107-110,
118-119).

Представник відповідача Головач
К.С. позов не визнала, вважаючи такий
безпідставним, подала письмове
заперечення проти позову (а.с. 21-24) та
пояснила, що повідомлення про
професійне захворювання за формою П-3
на адресу Управління Берегівського
міжрайонного управління водного
господарства не надходило, а тому
жодних законних підстав для
призначення комісії з проведення
розслідування причин виникнення
професійного захворювання відповідач
не має, оскільки така комісія
скликається на підставі форми П-3. Крім
того додала, що оскільки з 1.01.2012 року
набрав чинності "Порядок проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві"
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011 р.
N 1232, то начальник Берегівського
міжрайонного управління водного
господарства не вправі організовувати
розслідування причин виникнення в
позивача професійного захворювання,
оскільки згідно наведеного порядку
такий обов"язок покладається на
головного лікаря СЕС. Просила в
задоволенні позову відмовити.

Допитаний в ході судового
розгляду справи свідок ОСОБА_6 показав,
що працює начальником відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Берегівському
районі. Ствердив, що повідомлення про
професійне захворювання за формою П-3 в
їх адресу не надходило, на
підтвердження чого надав в судовому
засідання витяг із журналу вхідної
кореспонденції за 2005 рік.

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснив, що працював лікарем
по гігієні праці Берегівської районної
СЕС та був членом комісії з
розслідування причин виникнення
професійного захворювання гр. ОСОБА_1.
Ствердив, що в порушення порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
повідомлення про професійне
захворювання за формою П-3 відносно
останнього в їх адресу на той час не
надходило, і будь-яких підстав для
організації розслідування причин
виникнення професійного захворювання
та призначення відповідної комісії
відповідач не має.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, покази
свідків, з'ясувавши повно і всебічно
обставини справи, на які сторони
посилалися, як на підставу своїх вимог
та зеперечень, оцінивши докази на
ствердження цих обставин в їх
сукупності, суд вважає в задоволенні
позову відмовити, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 171 КЗпП України,-
власник або уповноважений ним орган
повинен проводити розслідування та
вести облік нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві відповідно до порядку,
встановленого Кабінетом Міністрів
України.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 22
Закону України "Про охорону праці",-
роботодавець повинен організовувати
розслідування та вести облік нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням з
всеукраїнськими об'єднаннями
профспілок. За підсумками
розслідування нещасного випадку,
професійного захворювання або аварії
роботодавець складає акт за
встановленою формою, один примірник
якого він зобов'язаний видати
потерпілому або іншій заінтересованій
особі не пізніше трьох днів з моменту
закінчення розслідування.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 58 Конституцiї
України,- закони та iншi
нормативно-правовi акти не мають
зворотної дiї в часi, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Згiдно з
Рiшенням Конституцiйного Суду України,-
дiя нормативно-правового акта
починається з моменту набрання цим
актом чинностi i припиняється з втратою
ним чинностi, тобто до подiї, факту
застосовується той закон або iнший
нормативно-правовий акт, пiд час дiї
якого вони настали або мали мiсце.

Таким чином, враховуючи, що спірні
правовідносини виникли в 2005 році, на
час виникнення таких діяв «Порядок
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві»,
затверджений постановою КМУ від 25
серпня 2004 року № 1112, незважаючи на те що
з 1 сiчня 2012 року з набранням чинностi
постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд
30 листопада 2011 р. № 1232 визнано такою, що
втратила чиннiсть, постанову Кабiнету
Мiнiстрiв України вiд 25 серпня 2004 року №
1112, суд вважає застосовувати
нормативно-правовий акт, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно п. 75. "Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві",
затвердженого Постановою КМУ №1112 від 25
серпня 2014 року, - спеціалізованими
лікувально-профілактичними закладами
стосовно кожного хворого складається
повідомлення за формою П-3 згідно з
додатком 14. Протягом трьох діб після
встановлення діагнозу це повідомлення
надсилається роботодавцю та керівнику
підприємства, шкідливі виробничі
фактори на якому призвели до
виникнення професійного захворювання,
установі державної
санітарно-епідеміологічної служби, яка
обслуговує це підприємство, робочому
органу виконавчої дирекції Фонду за
місцезнаходженням підприємства.

Висновком експертної комісії
клініки професійних захворювань
Київської НДІ медицини праці від 26
липня 2005 року позивачу ОСОБА_1
встановлено діагноз "Хронічна двобічна
сенсоневральна приглухуватість зі
значним ступенем зниження слуху" -
захворювання професійне (а.с. 5).

Відповідно до п. 76 вищевказаного
Порядку, - роботодавець організовує
розслідування причин виникнення
професійного захворювання та наказом
призначає комісію з розслідування
причин виникнення професійного
захворювання, до складу якої входять
представник установи державної
санітарно-епідеміологічної служби, яка
обслуговує підприємство (голова
комісії), представники
лікувально-профілактичного закладу, що
обслуговує підприємство, підприємства,
працівником якого є потерпілий,
первинної організації профспілки,
членом якої є потерпілий, або
уповноважена найманими працівниками
особа з питань охорони праці, якщо
потерпілий не є членом профспілки,
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду за місцезнаходженням
підприємства. До розслідування в разі
потреби можуть залучатися
представники інших органів.
Розслідування випадку професійного
захворювання проводиться протягом
десяти робочих днів після надходження
повідомлення за формою П-3.

Як ствердила в ході судового
розгляду справи представник
відповідача Головач К.С., повідомлення
про професійне захворювання за формою
П-3 за №686 від 01 серпня 2005 року до
Берегівського міжрайонного управління
водного господартсва не надходило.
Таке також стверджується копією витягу
з журналу вхідної кореспонденції за
період із 25 липня 2005 року по 18 серпня 2005
року (а.с. 45).

Також, суд приймає до уваги
пояснення свідка ОСОБА_6, який в
судовому засіданні ствердив, що
повідомлення про професійне
захворювання за формою П-3 в адресу
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Берегівському
районі не надходило, на підтвердження
чого в ході судового розгляду справи
був досліджений журнал вхідної
кореспонденції відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Берегівському
районі за 2005 рік.

Крім того, суд враховує, що
допитаний в ході судового розгляду
справи свідок ОСОБА_7 ствердив, що
повідомлення про професійне
захворювання за формою П-3 в адресу на
той час санітарної епідеміологічної
служби в Берегівському районі не
надходило.

Суд також приймає до уваги, що
згідно Повідомлення про професійне
захворювання за формою П-3 №2335/1 від 01
серпня 2005 року, на яке посилаєтся
позивач, як на підставу організації
розслідування причин виникенення
професійного захворювання на
призначння комісії з розслідуванян
такого, таке адресоване профпатологу
Ужгородської обласної клінічної
лікарні, підпис головного лікаря
ОСОБА_8 у такому відсутній (а.с. 6).

Доказів того, що Повідомлення про
професійне захворювання за формою П-3
№2335/1 від 01 серпня 2005 року, відповідно
до п. 75 Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого Постановою
КМУ №1112 від 25 серпня 2014 року, було
протягом трьох діб після встановлення
діагнозу надіслано в адресу
Берегівського мідрайонного управління
водного господарства та установі
державної санітарно-епідеміологічної
служби, а також робочому органу
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Берегівському
районі, позивачем в ході судового
розгляду справи не надано, і такпе
спростовується вищенаведеним.

Також, відповідно до відповідно
до ч. 2 ст. 64 ЦПК України,- письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Суд враховує, що в ході судового
розгляду справи, на вимогу суду подати
оригінал Повідомлення про професійне
захворювання за формою П-3 №2335/1 від 01
серпня 2005 року, позивач ствердив, що
оригінал такого у нього відстутній.

Оскільки як встановлено в ході
судового розгляду справи, повідомлення
про професійне захворювання за формою
П-3, що є підставою для організації
розслідування причин виникнення у
ОСОБА_1 професійного захворювання, та
призначення відповідної комісії до
Берегівського міжрайонного
управління водного господартсва не
надходило, суд вважає позовні вимоги
безпідсатавними, в задоволенні яких
слід відмовити.

Крім того, відмовляючи в
задоволенні позову, суд приймає до
уваги, що рішенням Берегівського
районного суду від 20 січня 2009 року,
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в особі
начальника Берегівського міжрайонного
управління водного господарства, про
визнання дій неправомірними було
задоволено, визнано дії посадових осіб
Берегівського МУВГ щодо непроведення
розслідування причин виникнення
професійного захворювання
неправомірними, зобов"язано останнього
провести розслідування та видати акт
за формою П-4, а також стягнуто 10 00 грн.
моральної шкоди. Ухвалою колегії
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Закарпатської
області від 09 квітня 2009 року, судове
рішення в частині стягнення моральної
шкоди змінено, таке набрало законної
сили (а.с. 91-94). А підставою для звернення
ОСОБА_1 до суду з даним позов, як
ствердив останній, стало невиконання
вищевказаного судового рішення
колишнім начальником ОСОБА_4 (Справа
№2-23/09, матеріали якої досліджувались в
ході судового розгляду справи).

Також, позивач стверджує, що
бездіяльністю відповідача йому
спричинено моральну шкоду, яку оцінює в
50 000 грн., так як тривалі зволікання у
наданній вищевказаного акту викликали
в нього психічні переживання та
негативні емоції, які вплинули на
реалізацію його намірів та ділових
стосунків з людьми, крім того, він
неодноразово знаходився на лікуванні.

Так, відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України,- відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3, 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику
у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", - під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності, обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 13 вищевказаної
постанови,- судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП, за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Враховуючи, що в ході судового
розгляду справи не знайшло своє
підтвердження порушення прав позивача
у сфері трудових правовідносин, яке
призвело до його моральних
страждань, заподіяних йому
бездіяльністю відповідача, вину
останнього в заподіяннні таких, суд
вважає позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача в його користь
50 000 грн. моральної шкоди
безпідставними, не доведеними, в
задоволенні яких слід відмовити.

Крім того, при зверненні позивача
з позовом до суду, останнім сплачено
судовий збір в розмірі 500 грн., тобто за
спір майнового характеру, в розмірі 1%
ціни позову (а.с. 1).

Однак, суд враховує, що відповідно
до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий
збір",- за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Враховуючи, що позивачем при
зверненні з позовом до суду не сплачено
судовий збір, щодо вимог немайнового
характеру, суд вважає, на виконання
вимог ст. 88 ЦПК України, стягнути з
позивача в користь держави 243 грн. 60 коп.
судового збору відповідно до п.п. 1. 2 ч. 2
ст. 4 Закону України "Про судовий
збір".

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 22 Закону України "Про
охорону праці", п. 75. п. 76 "Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві",
затвердженого Постановою КМУ №1112 від 25
серпня 2014 року, ст.23 ЦК України,
ст. 273-1 КЗпП України, п.п. 3, 5, 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31 березня 1995 року "Про судову практику
у справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення
у цивільній справі", ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч.
1 ст. 60, ст. 212-215, 294, 296 ЦПК України суд,-

рішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Голуба
Івана Юрійовича в особі начальника
Берегівського міжрайонного управління
водного господарства, про визнання дій
щодо непроведення розслідування
причин виникнення професійного
захворювання неправомірними,
зобов"язання організувати
розслідування причин виникнення
професійного захворювання,
призначення комісії з розслідування,
надіслання акт за формою П-4 та
стягнення 50 000 гривень моральної шкоди -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 11 липня 2014 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Закарпатської області через цей
районний суд.

Суддя: Фейір
О. О.