АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів:
Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі:
Алейнікову М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02 грудня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, який в
подальшому уточнила, та просила
визнати трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1,придбану на підставі договору
купівлі-продажу від 19.04.2012 за 639 200 грн.,
автомобіль «Фіат-Добло» 2013 року
випуску, вартістю 200 000 грн., пральну
машину «В0SСН» вартістю 3 500,00 грн.,яку з
урахуванням її використання вона
оцінює в 2 000 грн., посудомийну машина
«ВЕКО» вартістю 3 000,00 грн., яку з
урахуванням її використання вона
оцінює в 2 000 грн., шафу для одягу «СОН
ольха» вартістю 2 057,00 грн., яку вона
оцінює в 1 000 грн., диван «Палермо»
вартістю 3 650 грн., який вона оцінює в 2
200,00 грн., кухонний комбайн «Moulinex»
вартістю 1 379 грн., який вона оцінює в
700,00 грн., соковижималку«Moulinex» вартістю
289 грн., яку вона оцінює в 70,00 грн.,
конвертор електричний вартістю 567 грн.,
який вона оцінює в 400,00 грн., пилосос
«Zеlmег» вартістю 699,90 грн., який вона
оцінює в 300,00 грн., водонагрівач
вартістю 1 054 грн., який вона оцінює в400,00
грн., ліжко спальне «Катюжанка»
вартістю 2 000 грн., яке вона оцінює в 1200,00
грн., дриль ударний «Бикор БДУ-852»
вартістю 295,20 грн., який вона оцінює в
100,00 грн. спільним майном подружжя.

З урахуванням інтересів
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, відступити від рівності
часток подружжя, та виділити їй у
власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1,
що в грошову вираженні становить 426 133,30
грн., пральну машину «В0SСН» вартістю 2 000
грн., кухонний комбайн «Moulinex» вартістю
700,00 грн., соковижималку«Moulinex» вартістю
70,00 грн., шафу для одягу «СОН ольха»
вартістю 1 000 грн., диван «Палермо»
вартістю2200,00 грн., пилосос «Zеlmег»
вартістю 300,00 грн.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/1554/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Саадулаєв А.І.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.За відповідачем просила залишити 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, автомобіль
«Фіат-Добло» 2013 року випуску, вартістю
200 000 грн., посудомийну машина «ВЕКО»
вартістю 2 000 грн., конвертор
електричний вартістю400,00 грн.,
водонагрівач вартістю400,00 грн., ліжко
спальне «Катюжанка» вартістю1200,00 грн.,
дриль ударний «Бикор БДУ-852» вартістю
100,00 грн.

У разі відсутності майна, яке вона
просить виділити, стягнути з
відповідача його вартість на її
користь.

Заперечуючи проти заявленого позову
ОСОБА_2 посилався на те, що автомобіль
«Фіат-Добло» 2013 року не належить на
праві власності ні позивачу, ні
відповідачу, оскільки є власністю ПАТ
«КБ «Приват-Банк» та відповідно до
договору фінансового лізингу від 09.04.2013
переданий йому в лізинг строком на 48
місяців, а тому не може бути спільним
майном подружжя та не підлягає поділу.
Квартира АДРЕСА_1, хоча і куплена під
час шлюбу, також не є спільним майном
подружжя, оскільки придбана за кошти,
які отримані від продажу квартири
АДРЕСА_4, яка була його дошлюбним
майном, та кредитних коштів в розмірі 120
000 грн. Заборгованість перед банком
погашена ним особисто за рахунок
коштів страхового відшкодування за
пошкодження внаслідок ДТП належного
йому автомобіля «Рено», який також був
дошлюбним із позивачкою майном,
продажу неушкоджених деталей
зазначеного автомобіля, та особистих
грошових заощаджень. Таким чином,
спірна квартира належить йому на праві
особистої приватної власності і не
підлягає поділу як майно подружжя.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 грудня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільним сумісним майном
подружжя: пральну машину «В0SСН»
вартістю 2000,00 грн., посудомийну машину
«ВЕКО» вартістю 2000,00 грн., шафу для
одягу «СОН ольха» вартістю 1000,00 грн.,
диван «Палермо» вартістю 2200,00 грн.,
кухонний комбайн «Moulinex» вартістю 700,00
грн., соковижималку «Moulinex» вартістю 70,00
грн., конвертор електричний вартістю
400,00 грн., пилосос «Zеlmег» вартістю 300,00
грн., водонагрівач вартістю 400,00 грн.,
ліжко спальне «Катюжанка» вартістю
1200,00 грн., дриль ударний «Бикор БДУ-852»
вартістю 100,00 грн.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1
та ОСОБА_2 наступним чином.

Виділено ОСОБА_1 наступне рухоме майно:
пральну машину«В0SСН» вартістю 2000,00
грн., кухонний комбайн «Moulinex» вартістю
700,00 грн., соковижималку«Moulinex» вартістю
70,00 грн., шафу для одягу «СОН ольха»
вартістю 1000,00 грн., диван «Палермо»
вартістю 2200,00 грн., пилосос «Zеlmег»
вартістю 300,00 грн.

Виділено ОСОБА_2 наступне рухоме майно:
посудомийну машину «ВЕКО» вартістю
2000,00 грн., конвертор електричний
вартістю 400,00 грн., водонагрівач
вартістю 400,00 грн., ліжко спальне
«Катюжанка» вартістю 1200,00 грн., дриль
ударний «Бикор БДУ-852», вартістю 100,00
грн.

В іншій частині позовувідмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 25грн. 46 коп..

Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просила скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
повністю задовольнити заявлені нею
позовні вимоги.Зазначає, що кредит за
квартиру та автомобіль виплачено за
спільні кошти, а тому як квартира, так і
автомобіль є спільним майном подружжя
та підлягають розподілу. З урахуванням
інтересів неповнолітньої доньки, яка
перебуває на її повному утриманні, суд
мав всі правові підстави для
відступлення від рівності часток
подружжя при поділі спільного майна.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції
підтримала апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_6,
ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної
скарги, вважали, що спір судом вирішено
правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини ( навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу); вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором ( ч.1 ст.70 СК України).

Майно, що є об'єктом права спільної
часткової власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка,
дітей та інші обставини, що мають
істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони з 23 липня 2011
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, що підтверджується свідоцтвом
про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с.8). Від шлюбу у
сторін є спільна дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серія
НОМЕР_4 (а.с.33-36).

Сторонами у справі не заперечується, що
за час перебування у шлюбі подружжям
придбано наступне майно: пральна
машина «В0SСН», посудомийна машина
«Веко», відеокамера «Самсунг», комбайн
кухонний «Moulinex»,
соковижималка«Moulinex»,конвектор
електричний, пилосос «Zеlmег»,
водонагрівач (бойлер), шафа для одягу,
диван «Палермо», ліжко спальне фабрики
«Катюжанка».Сторони визнали те, що
вищезазначене майно було придбано у
шлюбі за спільні кошти та не
заперечували проти вартості даного
майна, з урахуванням заяви позивача про
уточнення позовних вимог(а. с. 51-55).

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач погодився із
запропонованим позивачем поділом
спільного майна подружжя, а саме:
меблів та побутової техніки. Приймаючи
до уваги те, що з позивачкою
залишається проживати спільна донька
сторін, пояснення відповідача, суд
першої інстанції провів поділ
спільного майна подружжя, а саме меблів
та побутової техніки, відповідно до
заявлених позовних вимог та згідно
запропонованого ОСОБА_1 порядку,
виділивши позивачу наступне рухоме
майно: пральну машину "В0SСН", кухонний
комбайн "Мoulinex", соковижималку "Мoulinex",
шафу для одягу "СОН ольха", диван
"Палермо", пилосос "Zelmer", а відповідачу
виділивши посудомийну машину "ВЕКО",
конвертор електричний, водонагрівач,
ліжко спальне "Катюжанка", дриль
ударний "Бикор БДУ-852".

Рішення суду першої інстанції в
частині поділу рухомого майна - меблів
та побутової техніки сторонами не
оскаржується.

Спірним є наступне майно - трикімнатна
квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2
на підставі договору купівлі-продажу
від 19.04.2012 (а.с.12-13,38), та автомобіль «
Фіат-Добло», 2013 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг" за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до вимог статті 806 ЦК
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавацем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлі-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Згідно умов договору фінансового
лізингу від 09.04.2013 встановлено, що дата
останнього платежу є 14.04.2017. Тобто,
власником автомобіля є лізингодавець,
а саме ПАТ "КБ "ПриватБанк" (а.с.167-169).

Згідно вимог статті 69 СК України
дружина та чоловік мають право на поділ
лише того майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині вирішення позовних вимог щодо
автомобіля Фіат-Добло», 2013 року
випуску, оскільки суд першої інстанції
вірно виходив з того, що даний
автомобіль не належить на праві
приватної власності ні позивачу, а ні
відповідачу. Єдиним власником даного
автомобіля є ПАТ «КБ «Приват- Банк», що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
(а.с.170), який по договору фінансового
лізингу строком на 48 місяців переданий
ОСОБА_2 Чинне законодавство не
передбачає можливості поділу між
подружжям майна, яке належить третім
особам.

Дані висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи, жодних
доводів на спростування зазначених
обставин апеляційна скарга не містить,
не спростовані вони апелянтом і в ході
апеляційного розгляду .

Водночас, при вирішенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання квартири за
адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним
майном подружжя та її поділ, суд першої
інстанції допустив неповноту
з'ясування обставин справи, внаслідок
чого висновки суду не відповідають
обставинам справи та положенням
сімейного законодавства, які регулюють
спірні правовідносини.

Вказані обставини, враховуючи
положення ст. 309 ЦПК України, дають суду
апеляційної інстанції підстави для
скасування рішення суду в цій частині
та ухвалення нового рішення виходячи з
наступного.

За правилом ч.7 ст. 57 СК України, якщо у
придбання майна вкладені крім спільних
коштів і кошти, що належали одному з
подружжя, то частка у цьому майні,
відповідно до розміру внеску, є його
особистою приватною власністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 не є спільним майном подружжя,
оскільки, була придбана за кошти, які
належали відповідачу особисто
виходячи з наступного.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 26.09.2005 року, ОСОБА_2 продав,
а ОСОБА_9 купив квартиру АДРЕСА_3.

Згідно договору купівлі продажу від
26.09.2005 року, ОСОБА_2 купив, а ОСОБА_10
продала квартиру АДРЕСА_4(а. с. 112-113).

В квартирі, що знаходиться на АДРЕСА_4,
відповідач проживав до 2012 року. Дана
квартира була куплена за його особисті
кошти перед укладенням шлюбу з
позивачем та не заперечується
останньою.

Договором купівлі-продажу квартири від
19.04.2012 року, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_11
купив квартиру АДРЕСА_4(а. с. 116-118).

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 19.04.2012 року, ОСОБА_2 купив у
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 квартиру
АДРЕСА_1. (а. с. 120-123).

При цьому, крім коштів, отриманих від
продажу квартири АДРЕСА_4, на придбання
вищезазначеної квартири, відповідачем
були витрачені кредитні кошти. Так, між
ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Кіпру» було
укладено кредитний договір №14/53-489/2012
від 19.04.2012 р. на суму 120 000,00 грн. Станом на
04.12.2012 р., відповідачем було повністю
погашено заборгованість перед банком,
що підтверджується квитанціями
наявними в матеріалах справи.

Суд першої інстанції виходив із того,
що кредит погашався виключно за
рахунок особистих коштів відповідача.
Так відповідачем сплачено банку 49 000,00
грн., отриманих від страхової компанії
«АСКА» у якості відшкодування
матеріальної шкоди, завданої при ДТП
(відповідачем був застрахований
належний йому особисто автомобіль
«Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2).
Решту суми кредиту було сплачено
відповідачем за рахунок коштів в
розмірі 68 818 грн., які він отримав від
продажу неушкоджених частин
автомобіля «Рено», реєстраційний номер
НОМЕР_2, який він придбав до шлюбу з
позивачем. (а. с. 165).

Колегія суддів не може погодитись в
повній мірі з таким висновком, виходячи
з наступного.

Згідно п. 5 Договору купівлі -продажу
квартири від 19.04.2012 року, укладеного між
ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_11 (покупець),
сторони погодили, що продаж квартири
АДРЕСА_4 вчиняється за суму 416 307, 00 грн.

У відповідності до п. 5 Договору
купівлі-продажу від 19.04.2012 року,
укладеного між ОСОБА_14 (продавець) та
ОСОБА_2 (покупець), сторони домовились,
що продаж квартири АДРЕСА_1 вчиняється
за суму 639 200, 00 грн. Розрахунок між
сторонами здійснюється з
відстроченням платежу. Суму у розмірі
519 200 грн. продавці отримали від покупця
в рівних частинах кожен, до підписання
договору, а решту суми у розмірі 120 000
грн. покупець зобов'язується передати
продавцям в рівних частинах кожному
після отримання кредиту (кредитних
коштів) на придбання вказаної квартири
у ПАТ «БАНК КІПРУ» у день підписання
даного договору - 19 квітня 2012 року.

Таким чином, грошові кошти у розмірі 416
307,00 грн., що становить 65% від повної
вартості квартири АДРЕСА_1, є
особистими коштами відповідача ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_2 у придбання майна -
спірної квартири вніс кошти, що
належали йому особисто, та які
становлять 65/100 часток, за правилами ч.7
ст.57 СК України дана частка майна є
особистою приватною власністю ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що 35/100 частин
квартири АДРЕСА_1 придбані за спільні
кошти подружжя та належать сторонам у
справі на праві спільної сумісної
власності.

При цьому колегія суддів виходить із
того, що грошові кошти в розмірі 102 893
грн. (639 200 грн. (вартість спірної
квартири) - 416 307 грн. (особисті кошті
відповідача, отримані ним від продажу
належної йому квартири) - 120 000 грн.
(кредитні кошти)) є спільними коштами
подружжя, оскільки будь-яких доказів на
спростування даної обставини
матеріали цивільної справи не містять.
В ході апеляційного розгляду
відповідач наполягав на тому, що дані
кошти є його особистими заощадженнями,
однак належних доказів на
підтвердження своїх пояснень не надав
та зазначив, що таких доказів не існує.

Інша частина коштів - 120 000 грн. була
отримана ОСОБА_2 на підставі кредитного
договору №14/53-489/2012 від 19.04.2012 р. Станом
на 04.12.2012 заборгованість перед банком
була повністю погашена.

Відповідно до ст.65 СК України при
укладенні договору одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів стосовно цінного
майна згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Як убачається із договору поруки №
14/53-489/2012/П1 від 19.04.2012 ОСОБА_1 поручилась
в повному обсязі за виконання ОСОБА_2
зобов'язань , що випливають із
кредитного договору № 14/53-489/2012 від
19.04.2012 (а.с.184-189).

Посилання відповідача на той факт, що
кредит погашався виключно за рахунок
його особистих коштів, а саме 49 000,00 грн.,
отриманих від страхової компанії
«АСКА» у якості відшкодування
матеріальної шкоди, завданої при ДТП
(відповідачем був застрахований
належний йому особисто автомобіль
«Рено», реєстраційний номер НОМЕР_2), та
коштів у розмірі 68 818 грн., які він
отримав від продажу неушкоджених
частин автомобіля «Рено»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, який він
придбав до шлюбу з позивачем (а. с. 165)
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки із наявних в матеріалах
справи квитанцій не убачається
погашення кредиту в зазначених вище
сумах. Із наявних у матеріалах справи
письмових доказів не убачається, що
кошти, отримані відповідачем в якості
страхового відшкодування та від
продажу неушкоджених частин
автомобіля, витрачені ним на погашення
кредиту, а не витрачені в інтересах
сім'ї.

Колегія суддів вважає, що грошові
кошти - 120 000 грн., отримані ОСОБА_2 на
підставі кредитного договору №14/53-489/2012
від 19.04.2012 р. в інтересах сім'ї та
сплачені в період шлюбу за рахунок
спільних коштів подружжя.

Таким чином, 35/100 частин квартири
АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном
подружжя.

За правилом ч.1 ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Можливість відступити від засад
рівності часток за певних умов
встановлена ч.ч.2,3 ст.70 СК України. У
даному конкретному випадку шлюбний
договір між сторонами не укладався, при
визначенні часток подружжя колегія
суддів не знаходить правових підстав
відступити від рівності часток
подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд при поділі майна подружжя повинен
застосувати положення ч.3 ст.70 СК
України не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції враховуючи
наступне.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя» при
вирішенні спору про поділ майна, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2,3 ст.70 СК в окремих випадках
може відступити від засади рівності
часток подружжя, враховуючи обставини,
що мають істотне значення для справи, а
також інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дітей (за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування).

В ході судового розгляду встановлено,
що рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 06.08.2013 з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у
розмірі 25 відсотків з усіх видів
заробітку(доходу) щомісячно, починаючи
з 05 липня 2013р. на утримання доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття
дитини, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
(а.с.105-107).

ОСОБА_1 не довела суду, що розмір
аліментів, який вона отримує від
відповідача на утримання дитини, є
недостатнім для забезпечення належних
умов для її виховання, що дало б
підстави для порушення перед судом
питання про відступлення від рівності
часток подружжя у спільному майні.

Крім того, колегія суддів враховує, що
при вирішенні спору про поділ майна суд
також може відступити від рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Як в ході судового розгляду, так і в
суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не
навела таких обставин.

Враховуючи вищевикладене, при поділі
35/100 частин квартири АДРЕСА_1 за кожним
із подружжя слід визнати право
власності на 35/200 частин спірної
квартири (35/100 = 70/200 : 2 = 35/200) з
урахуванням того, що 130/200, що дорівнює
65/100, є особистою приватною власністю
ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 02 грудня 2013 року в
частині вирішення позовних вимог про
поділ квартири скасувати та ухвалити
нове.

Визнати особистою приватною власністю
ОСОБА_2 130/200 (сто тридцять/двохсотих)
частин квартири АДРЕСА_1.

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 70/200
(сімдесят/двохсотих) частин квартири
АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна подружжя
визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на 35/200
(тридцять п'ять /двохсотих) частин
квартири АДРЕСА_1.

- за ОСОБА_2 право власності на 35/200
(тридцять п'ять /двохсотих) частин
квартири АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А.Пікуль

Т.І. Побірченко