Провадження № 22-ц/779/1956/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В.,
Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: представника ПАТ "Банк
Київаська Русь" Пестова М.К.,
представника відповідачки ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6 та його
представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Банк
"Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк
"Київська Русь") до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідачів ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за апеляційною скаргою
представника ПАТ "Банк "Київська Русь"
на заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 04 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

04.09.2013 року ПАТ "Банк "Київська Русь"
звернулось до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що 03.04.2008
року між Акціонерним Банком "Київська
Русь" (від 12.05.2011 року - ПАТ "Банк
"Київська Русь") та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого Банк надав останньому кредит в
сумі 300 000 доларів США, строком до 02.04.2013
року, зі сплатою 19% річних. В
забезпечення виконання зобов'язань,
Банк та ОСОБА_4 уклали іпотечний
договір від 04.04.2008 року, відповідно до
умов якого в іпотеку було передано
нерухоме майно, а саме - домоволодіння
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями. В
порушення умов кредитного договору
позичальник свої зобов'язання
належним чином не виконує, внаслідок
чого станом на 07.08.2013 року
заборгованість за кредитним договором
становить 293 858 грн. 04 коп. Позичальнику
та іпотекодавцю надсилались вимоги про
виконання порушеного зобов'язання.
Однак, вимоги Банку не були виконані.

Просило задовольнити позов, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 293 858,04 грн. звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів, та
стягнути з відповідачів судовий збір.

28.11.2013 року ПАТ "Банк "Київська Русь"
уточнило позовні вимоги, просило в
рахунок погашення заборгованості в
розмірі 256 958 грн. 04 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів, та
стягнути з відповідачів судовий збір.

19.05.2014 року ПАТ "Банк "Київська Русь"
уточнило позовні вимоги, просило в
рахунок погашення заборгованості в
розмірі 256 466 грн. 96 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів, та
стягнути з відповідачів судовий збір.

30.07.2014 року ПАТ "Банк "Київська Русь"
уточнило позовні вимоги, просило в
рахунок погашення заборгованості в
розмірі 256 466 грн. 96 коп. звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів, та
стягнути з відповідачів судовий збір.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 04.08.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ПАТ "Банк
"Київська Русь" подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на те, що
воно ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Зазначив, що відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції послався
на п.41 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних договорів". Зокрема,
підставою для відмови в задоволенні
позову суд вважає неспівмірність суми
заборгованості за кредитним договором
та вартості предмету іпотеки, а також
недоведення Банком, що порушення
позичальником зобов'язання за
кредитним договором завдає збитків
іпотекодержателю та змінює обсяг його
прав. Однак, право Банку, як
іпотекодержателя, звернути стягнення
на предмет іпотеки, передбачено
законодавством та Договором іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні даного
позову, суд фактично позбавив позивача
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки і
можливості повернути борг в повному
обсязі.

При ухваленні рішення судом першої
інстанції було порушено норми
процесуального права. Суд керувався не
законом, а постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від
30.03.2012 року Однак, постанови Пленуму
ВССУ не відносяться до законодавчих
актів України, а є правовою позицією
даного суду. Тому вважає, що ухвалення
рішення на підставі зазначеної
постанови є порушенням ст.ст. 213, 215 ЦПК
України.

Вказав, що відповідно до законодавства,
відмова у задоволенні позову
іпотекодержателя можлива лише при
достроковому зверненні стягнення на
предмет іпотеки. В такому разі право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки не буде
порушено, і в майбутньому може бути
реалізоване відповідно до ч.2 ст.590 ЦК
України, коли зобов'язання не буде
виконане у встановлений строк. Однак,
згідно п.2.1 кредитного договору,
позичальник прийняв на себе
зобов'язання повернути кредит не
пізніше 02 квітня 2013 року. Станом на
01.09.2013 року іпотекодавець не усунула
порушення основного зобов'язання за
кредитним договором. Тому Банк
скористався своїм правом і 03 вересня 2013
року звернувся до суду з даним позовом.

Зазначив, що при реалізації предмету
іпотеки на прилюдних торгах існує
ймовірність уцінки даного нерухомого
майна до 50% початкової вартості майна. У
зв'язку з цим існує ймовірність, що від
реалізації предмету іпотеки кошти
будуть отримані в значно меншому
розмірі, ніж первинна вартість
предмету іпотеки, яка зазначена в
договорі іпотеки.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
позов задоволити повністю.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представників сторін та третю особу,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 03.04.2008 року між АБ
"Київська Русь", правонаступником якого
є ПАТ "Банк "Київська Русь", та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір №
1026/1-01-08-2, за умовами якого останньому
було надано кредит в розмірі 300 000 грн.,
із сплатою 19% річних, з кінцевим
терміном повернення 02 квітня 2013 року.

З метою забезпечення виконання
зазначеного кредитного зобов'язання,
між Банком та ОСОБА_4 04.04.2008 року було
укладено договір іпотеки № 1821.

Предметом іпотеки є нерухоме майно -
домоволодіння АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право
на спадщину за законом, вартістю 732 760
грн.

Станом на 28.11.2013 року позичальник
заборгував кредитору 256 466 грн. 96 коп., з
яких 225 846,41 грн. - тіло кредиту, 20 144,08 грн.
- проценти за користування кредитом, 4
783,03 грн. - пеня за невиконання
зобов'язань за договором, 5 693,43 грн. -
штраф.

Суд першої інстанції встановив, що сума
заборгованості становить 177 833 грн. 96
коп., враховуючи те, що Банком не
враховано на час подачі заяви про
уточнення позовних вимог проплату
заборгованості, яка здійснена
позичальником 19 травня 2014 року на суму
78 633 грн. (а.с.99).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України,
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Статтею 1 ЗУ "Про іпотеку" передбачено,
що іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно якого
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", при
вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він
є відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону є
оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи,
вартість всього домоволодіння
становить 732 760 грн., а сума
заборгованості, визначена судом - 177 833
грн. 96 коп. Тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що сума
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна є неспівмірними, а
іпотекодавець відмінний від
боржника-позичальника.

Судом першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального права
та відмовлено у задоволенні позову.

Зазначене рішення суду першої
інстанції не є перешкодою для
звернення до суду позивача із вимогами
як до боржника, так і до іпотекодавця.
Відмова у задоволенні позову з підстав
неспівмірності розміру відшкодування
та вартості предмета іпотеки за
наявності інших підстав, може бути
предметом судового розгляду та
дослідження обставин, за яких буде
заявлено позов.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Київська Русь" відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 04 серпня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко