Справа № 369/4164/14 Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/4876/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 9
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє у
власних інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
червня 2014 року у справі за заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє у власних
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6,
заінтересована особа: Комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації» Києво-Святошинської
районної ради Київської області про
встановлення факту, що має юридичне
значення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року заявники звернулись
до суду із вказаною заявою, в якій
просили встановити юридичний факт, що
квартира АДРЕСА_1 згідно з договором
купівлі-продажу нерухомості, укладеним
на Київській універсальній біржі 02.03.1998
року належить їм на праві приватної
власності в рівних частинах: по 16
кожному із заявників.

Метою встановлення вказаного факту
зазначено встановлення реєстрації
свого права власності на квартиру.

В обґрунтування заяви вказали, що ними
в законному порядку було набуто право
власності на квартиру, а саме за
біржовою угодою від 2.03.1998 року. В 2012
році вони звернулись до КП БТІ щодо
реєстрації права власності, але
отримали відмову через відсутність
нотаріально оформленого договору.
Вважають, що єдиною можливістю захисту
їх прав та інтересів є подання заяви
про встановлення факту, що має юридичне
значення.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 17
червня 2014 року заяву залишено без
розгляду.

В апеляційній скарзі апелянти просять
скасувати ухвалу суду, направити
справу в суд першої інстанції для
продовження розгляду, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Залишаючи заяву без розгляду, суд
першої інстанції виходив з того, що
заявниками не було надано доказів
втрати оригіналу договору,
неможливості реєстрації у
встановленому на даний час порядку,
відмови в проведенні реєстрації
відповідним органом, тобто не надано
доказів, що чинним законодавством не
передбачено іншого порядку їх
встановлення, відновлення прав, що вони
не мають іншої можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт що має
юридичне значення, тобто наявний спір
про право власності на дану квартиру.

З такими висновками погоджується і
судова колегія.

Частиною 1 ст.256 ЦПК України
встановлено перелік фактів, що
можуть встановлюватись у судовому
порядку, який не є вичерпним.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року,
в порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

- чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що 2.03.1998 року на
товарній біржі «Українська біржа
Десятинна» між ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9
з однієї сторони і ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка
діяла від свого імені та в інтересах
дітей: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4
з іншої сторони, укладено договір
купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_4
купили в рівних частинах
квартируАДРЕСА_1. (а.с.5-6).

В п.10 Договору зазначено, що він
підлягає реєстрації в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації.

Вбачається, що вказаний договір та
право власності заявників на
нерухоме майно до набрання чинності
з 1.01.2013 року Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» не
було зареєстровано.

Проте посилання заявників на відмову
в реєстрації за ними права власності
на вказану квартиру реєстратором КП
«Бюро технічної інвентаризації»
Києво-Святошинської районної ради
Київської області від 10.01.2012 року
належними доказами не підтверджені.

На час постановлення ухвали діють
положення Цивільного кодексу
України, який регулює набуття права
власності.

Так, відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України

2. Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Статтею 334 ЦК України визначено, що
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Згідно із ч.6 ст.235 ЦПК України якщо під
час розгляду справи у порядку окремого
провадження виникає спір про право,
який вирішується в порядку позовного
провадження, суд залишає заяву без
розгляду і роз'яснює заінтересованим
особам, що вони мають право подати
позов на загальних підставах.

Встановивши вказані обставини
справи, з врахуванням вимог норм
процесуального і матеріального
права, суд прийшов до вірного
висновку що у заявників виник спір
про право власності на нерухоме
майно (квартиру), який повинен
вирішуватися в порядку позовного
провадження, а тому на передбачених
законом підставах залишив заяву без
розгляду.

Ухвала постановлена з додержанням
вимог закону, підстави для її
скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що не існує іншого порядку відновлення
їх прав, не заслуговують на увагу,
оскільки вони не спростовують
висновків суду про наявність спору про
право, що підлягає вирішенню в порядку
позовного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не спростовують
висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка
діє у власних інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 17 червня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: