У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко
Н.В.,Шимківа С.С.,

секретар судового засідання:
Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 березня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу, стягнення
грошової компенсації.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 24 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про
встановлення факту проживання її та
ОСОБА_2 однією сім'єю в період часу з
серпня 2000 року по березень 2007 року,
стягнення з ОСОБА_2 грошової
компенсації за ? частину транспортних
засобів, придбаних за час проживання
однією сім'єю в сумі 3162543 грн. та судових
витрат - відмовлено за безпідставністю.

В поданій апеляційній скарзі на
це рішення ОСОБА_1 покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Вказує, що рішенням Рівненського
міського суду від 23 червня 2000 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
встановлено, що з початку 1999 року
сімейні та подружні стосунки
припинені, проте після розлучення з
ОСОБА_2 вони примирилися та проживали
разом однією сім'єю до 2007 року без
реєстрації такого шлюбу, що
підтверджується: довідкою №25 від 23
лютого 2011 року, виданою Намісником
Свято-Покровського монастиря
архімандритом Антонієм, листівками
датованими 2003 та 2006 роками, попереднім
свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2 від 09
липня 2005 року на транспортний засіб ВАЗ
21114, державний номерний знак НОМЕР_1,
згідно якого вона мала право керування
ним.

Судом першої інстанції не надано
належної оцінки компакт-диску з носієм
відеоінформації, яка свідчить про її
перебування з ОСОБА_2 як подружжя на
весіллі у похресника відповідача - 04
вересня 2005 року.

Зазначає, що відповідно до
положень ст.72 СК України позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності. Про порушення свого права
власності, а саме про реалізацію
транспортних засобів відповідачем
дізналася при розгляді цивільної
справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання будинку спільною сумісною
власністю подружжя та розподіл майна
подружжя в 2011 році, тоді як із позовом
про встановлення факту проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу, стягнення грошової компенсації
звернулася до Рівненського міського
суду 31 жовтня 2012 року.

Просить ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

В поданих запереченнях на
апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що
після розірвання шлюбу в 2000 році з
ОСОБА_1 не проживав однією сімє'ю, що
підтверджує сама позивачка в позовній
заяві у справі №2-2003/11 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом зняття його з
реєстрації: "з моменту розірвання
шлюбу, а саме з 02.08.2000 року ОСОБА_2 за
місцем реєстрації (АДРЕСА_1) не
проживає," тобто у вказаному позові
позивачка визнає той факт, що після
розірвання шлюбу однією сім'єю він з
нею не проживав.

Зазначає, що автомобілі, вказані в
позові, не є спільно нажитим майном,
оскільки на час їх придбання він з
позивачкою не проживав, а транспортні
засоби придбавалися за позичені та
кредитні кошти, що підтверджується
договорами кредиту та довіреностями,
які видавав людям, в яких позичав кошти
на купівлю.

Позивачка не ставила вимоги про
визнання цих автотранспортних засобів
спільною сумісною власністю, а вимагає
стягнути половину їх вартості на її
користь.

Беззаперечним доказом того, що з
2000 року вони не проживали однією сім*ю є
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 6.10.2012
року,договір оренди від 1.10.2003 року.

Вказує, що з 2004 року і по даний час
він проживає однією сім*єю з іншою
жінкою, мають спільну дочку, що також
спростовує твердження ОСОБА_1 про
спільне проживання його з нею в цей
період.

Просить відхилити апеляційну
скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін
рішення Рівненського міського суду від
24 березня 2014 року.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
05 листопада 1993 року відділом ЗАГС м.
Рівне зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

02 серпня 2000 року міськвідділом
реєстрації актів громадянського стану
м. Рівне видано свідоцтво про
розірвання шлюбу, актовий запис №609.

Відповідно до ст.74 Сімейного
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Застосування положень ст.74 СК
України можливе за умови, коли чоловік
та жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі і між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю, а також якщо вони проживають
однією сім'єю без шлюбу в період,
протягом якого придбано спірне майно.

Судом першої інстанції вірно
встановлено те, що між сторонами
припинені будь-які сімейні відносини
після розірвання шлюбу, а тому на ці
правовідносини дія ст.74 СК України
поширюватися не може навіть за
наявності відвідин одне одного,
привітань зі святами та допомоги по
господарству.

Стосунки позивачки та
відповідача після розірвання шлюбу не
відповідають положенням ст.3 СК
України, оскільки сторони спільно не
проживали, не пов'язані спільним
побутом та не мають взаємних прав та
обов'язків.

ОСОБА_1 не довела того, що спірні
транспортні засоби були придбані
спільно після розірвання шлюбу, що є її
обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу відповідно до
ст.60 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно
визначено характер спірних
правовідносин, рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 24 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В. Шимків
С.С.