Єдиний унікальний номер 261/5960/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4778/2014
Єдиний унікальний номер 261/5960/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4778/2014
Головуючий в 1 інстанції Трінька
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ларіної
Н.О.

суддів Лісового
О.О., Принцевської В.П.

при секретарі Папоян
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Петровського
районного суду м. Донецька від 23 квітня
2014 року у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Петровської
районної у м. Донецьку ради, третя особа
- Друга донецька державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування за законом та
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 23 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення оскаржив позивач, в
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції скасувати, оскільки
воно не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що в оскаржуваному
рішенні вказано, що позивач не надав
доказів позовних вимог про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, однак при цьому в
матеріалах справи наявна постанова
державного нотаріуса Другої донецької
державної нотаріальної контори від 09
вересня 2013 року, якою позивачу було
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації. Видача такого свідоцтва
проводиться нотаріусом, відповідно до
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, після подання
правовстановлюючих документів, що
підтверджують належність такого майна
спадкодавцеві, та витягу з Реєстру прав
власності. Вважає, що позивач надав
суду достатньо доказів щодо
неможливості оформлення права
власності в порядку спадкування за
законом після смерті матері - ОСОБА_4

Також вказує, що в рішенні суду першої
інстанції зазначено, що посилання
представника позивача про прийняття
спадщини ОСОБА_4 тільки рішенням
Петровського районного суду м.
Донецька від 31 травня 2013 року не
ґрунтуються на законодавстві,
оскільки, відповідно до вказаного
судового рішення, ОСОБА_4 фактично
прийняла спадщину 23 липня 1992 року.
Проте, на думку апелянта, такі висновки
суду взагалі не витримують критики,
оскільки і позивач, і його представник
зазначали, що рішенням Петровського
районного суду м. Донецька від 31 травня
2013 року було визнано факт прийняття
спадщини ОСОБА_4 після смерті батька
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
дане судове рішення набрало законної
сили лише 30 липня 2013 року після його
перегляду в апеляційному порядку.
Тобто обставини та факти, які мають
юридичне значення були встановлені
судом тільки у 2013 році. Таким чином, на
думку апелянта, позивач звернувся до
нотаріальної контори у спосіб та строк,
передбачені ЦК України, у зв'язку з чим
посилання суду на порушення ОСОБА_2
порядку прийняття спадщини
безпідставні.

Зазначає, що з огляду на викладене та
враховуючи, що факт прийняття спадщини
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 було
встановлено лише рішенням суду в
травні 2013 року, а відсутність
правовстановлюючих документів
позбавила ОСОБА_2 можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину за
законом, останній мав право звернутися
до суду з даним позовом, право на яке
було роз'яснено позивачу нотаріусом.
Жодного посилання на пропуск ОСОБА_2
строку на прийняття спадщини з тексту
постанови нотаріуса не вбачається.

Крім того, вважає, що суд першої
інстанції необґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно,
посилаючись на те, що, відповідно до
постанови Пленуму ВССУ від 30 травня 2008
року № 7, спадкоємець, який прийняв
спадщину в наданий судом додатковий
строк, має право звернутися до суду з
вимогами про внесення змін до
свідоцтва про право на спадщину, а
оскільки позивач спадщину не прийняв,
він є неналежним позивачем. Зазначає,
що поняття „неналежний позивач" в ЦПК
України відсутнє. Також вказує, що
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок АДРЕСА_1 у м. Донецьку
з надвірними побудовами, було визнано
за відповідачем на підставі рішення
Петровського районного суду м.
Донецька, рішенням суду від 17 серпня 2011
року. На підставі даного судового
рішення 12 лютого 2011 року КП „БТІ м.
Донецька" було видано відповідачу
свідоцтво про державну реєстрацію
прав. Ухвалою Петровського районного
суду м. Донецька від 21 грудня 2012 року
судове рішення від 17 серпня 2011 року
було скасовано. Таким чином, у
відповідача на теперішній час відсутнє
право власності на спірне нерухоме
майно, а відповідна державна
реєстрація такого права повинна бути
скасована, оскільки рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 30 липня 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання
права власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 у м. Донецьку з надвірними
побудовами було відмовлено. Позивач
ОСОБА_2 не просив суд внести зміни до
свідоцтва про право на спадщину, або
скасувати свідоцтво про право на
спадщину, позовні вимоги стосувалися
лише скасування державної реєстрації
права власності.

Більш того, вказує, що при розгляді
справи в цій частині позовних вимог суд
допустив порушення норм
процесуального законодавства,
оскільки не залучив до участі у справі
відповідний орган державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно - Реєстраційну службу
Ворошиловського районного управління
юстиції.

Позивач та його представник в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги підтримали, просили
її задовольнити, рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судове засідання апеляційного суду
не з'явились, про дату, час та місце
слухання скарги повідомлені належним
чином - телефонограмою від 18 червня 2014
року №№ 937,938, які зареєстровані у
журналі телефонограм №4, до суду
надіслано заяву з клопотанням про
перенесення розгляду справи у зв'язку
із зайнятістю представника в іншому
судовому засіданні, яке судом
відхилено, зазначена причина неявки не
визнана поважною, тому на підставі ч. 2
ст. 305 ЦПК України справу розглянуто за
відсутністю зазначеного відповідача
та його представника.

Представники Петровської районної у м.
Донецьку ради та третьої особи в судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце слухання скарги повідомлені
належним чином - телефонограмами від 18
червня 2014 року №№ 939,940, які
зареєстровані у журналі телефонограм
№ 4, доказів про поважність причини
своєї неявки не надали, тому на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України скаргу
розглянуто за відсутністю зазначений
представників сторін.

Апеляційний суд, заслухавши
суддю-доповідача, думку сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
склалися між сторонами і надав їм
відповідну оцінку.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1,2 ст. 1220 Цивільного кодексу
України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті
особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
ст. 46 цього Кодексу).

Нормами ст. 1268 Цивільного кодексу
України передбачається прийняття
спадщини в тому разі коли спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Відповідно ч. 1 ст. 1269 Цивільного
кодексу України, спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

Нормами ст. 1270 Цивільного кодексу
України передбачено, що для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Згідно ч. 1,3 ст. 1272 Цивільного кодексу
України, якщо спадкоємець протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 померла.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що рішенням Петровського
районного суду м. Донецька від 31 травня
2013 року визнано факт прийняття
спадщини ОСОБА_4 після смерті батька
ОСОБА_5. Судове рішення в цій частині
залишилося без змін після перегляду в
апеляційному порядку та набрало
законної сили 30 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу
України, спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_4 - є її син ОСОБА_2 та
чоловік ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3, який постійно
проживав із спадкодавцем ОСОБА_4 в
АДРЕСА_1 м. Донецька, є таким, що
фактично прийняв спадщину, що
підтверджується довідкою від 28 вересня
2011 року (а.с. 38).

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Петровського районного суду
м. Донецька від 31 травня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого
комітету Петровської районної у місті
Донецьку ради «про визнання права
власності та усунення від права на
спадкування» та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, виконавчого комітету
Петровської районної у місті Донецьку
ради «про визнання права власності» -
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2
про визнання права власності у порядку
спадкування за законом, оскільки на час
смерті матері (спадкодавця -ОСОБА_4.) з
нею разом він не проживав, відповідну
заяву до нотаріальної контори не
подавав, тому права на спадщину не має.
Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 30 липня 2013 року рішення в
зазначеній частині залишено без змін.

Так, зазначеними рішеннями суду першої
та апеляційної інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_2 не проживав в АДРЕСА_1
зі спадкодавцем ОСОБА_4, а також і на час
її смерті, що підтверджується довідкою
від 28 вересня 2011 року та до
нотаріальної контору позивач ОСОБА_2 в
шестимісячний термін після смерті
ОСОБА_4 не звертався (а.с. 38).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не проживав зі спадкодавцем
ОСОБА_4 за адресою спадкового майна
(АДРЕСА_1 в м. Донецьку), а також і на час
її смерті та в нотаріальну контору в
шестимісячний термін не звертався.
Тому позивач є таким, що не прийняв
спадщину, після смерті ОСОБА_4, що є
підставою для відмови в позовних
вимогах про визнання права власності в
порядку спадкування за законом. В
частині позовних вимог щодо
скасування Державної реєстрації права
власності на нерухоме майно житлового
будинку АДРЕСА_1 в Петровському районі
м. Донецька на ім'я ОСОБА_3, суд першої
інстанції дійшов висновку, що оскільки
позивач не прийняв спадщину, то не
набув належного права на звернення до
суду із зазначеними вимогами з
посиланням на п. 24 Постанови Пленуму
від 30 травня 2008 року.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, оскільки за рішенням суду від 31
травня 2013 року позивачу відмовлено в
задоволенні позову про визнання права
власності на спірне спадкове майно з
підстав не проживання зі спадкодавцем
також і на момент смерті. Крім того,
судом встановлено що позивач не
звертався до нотаріальної контори в
призначений законом шестимісячний
термін із заявою про прийняття
спадщини, а в судовому засіданні
апеляційного суду позивач підтвердив,
що не звертався до суду із заявою про
надання додаткового строку на
прийняття спадщини. З зазначеного та
відповідно до вимог ст. 1268, 1270 та ч. 3 ст.
1272 ЦК України, позивач не реалізував та
не довів суду своє право як
спадкоємець, оскільки на момент смерті
не проживав зі спадкодавцем, не
звертався до нотаріуса у шестимісячний
термі та не звертався до суду з заявою
про надання додаткового строку на
прийняття спадщини. Тому хоча ним й
отримана відмова нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину, але за
зазначених обставин він не набув права
звернення до суду із позовом про
визнання права власності на ? частку
спадкового майна. З наведеного доводи
апеляційної скарги щодо не надання
доказів є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають

Доводи апеляційної скарги що тільки
після постановлення рішення суду від 31
травня 2013 року яким було визнано факт
прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року в позивача виникло право на
прийняття спадщини, апеляційний суд
приймає критично, оскільки відповідно
до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення померлою та часом
відкриття спадщини є день смерті особи,
тобто право на спадщину у позивача як
сина ОСОБА_4 виникло з дня смерті матері
- ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності посилань нотаріуса у
постанові на пропущення строку,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки такі доводи є передчасними та
на теперішній час дії нотаріуса
позивачем не оскаржено.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
державної реєстрації, апеляційний суд
приймає критично, оскільки позивач не
відновив своє право як спадкоємець, то
в нього відсутнє право на звернення до
суду з позовом про скасування
реєстрації на спірне майно. Зазначене
не позбавляє його права звернення до
суду з зазначеним позовом після
відновлення судом його права на
прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги щодо не
притягнення до участі належної
реєстраційної установи, апеляційний
суд приймає критично, оскільки
зазначене процесуальне порушення не
тягне скасування цього рішення за
встановлених обставин.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно та правильно
встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, з'ясував
доводи і заперечення сторін,
встановленим обставинам та доказам дав
належну оцінку та дійшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петровського районного суду м.
Донецька від 23 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: