провадження: 22-ц/796/7433/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Бартащук
Л.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Ящук Т.І.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
Вінник А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Коноваленко
Олени Олександрівни, яка діє на
підставі довіреності в інтересах
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 18 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_7
про відшкодування шкоди, завданої
внаслідок злочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк», третя
особа: ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок злочину.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11
березня 2009 року між ним та ПАТ КБ
«ПриватБанк» укладено договори НОМЕР_1
та НОМЕР_2, відповідно до яких він
розмістив у ПАТ КБ «ПриватБанк»
депозитні вклади на суму 37 000 та 25 200
доларів США. Відповідно до вказаних
договорів на внесені вклади мали
нараховуватися відсотки в розмірі 11%
річних. Зазначені рахунки було закрито
у 2009-2010 роках без його відома, а грошові
кошти на них були відсутні. Зокрема, з
рахунку НОМЕР_1 14 липня 2009 року було
знято грошову суму у розмірі 37 003, 56
доларів США, а з рахунку НОМЕР_2 16
серпня2010 року було знято грошову суму у
розмірі 25 201,88 доларів США.

Вироком суду, який набрав законної
сили, встановлено, що працівник ПАТ КБ
«Приватбанк» - ОСОБА_7 при виконанні нею
трудових (службових) обов'язків, будучи
матеріально-відповідальною особою,
привласнила належні йому депозитні
кошти у розмірі 62 200,00 дол. США, завдавши
йому майнової шкоди. Вважає, що банк має
на підставі ст. ст. 1166, 1172 ЦК України,
відшкодувати завдану його працівником
майнову шкоду.

Також зазначав, що внаслідок
незаконного зняття грошових коштів з
депозитних рахунків він втратив
можливість отримати відсотки за
депозитними договорами за період з 14
липня 2009 року по 12 березня 2014 року - за
договором №8АМБ8622 та за період з 16
серпня 2010 року по 12 березня 2014 року - за
договором №?8АМБ1098.

Загальна сума грошових коштів за
недоотриманими ним відсотками по
депозитним договорам складає 28 881,71 дол.
США, а всього незаконними діями
працівника ПАТ КБ «ПриватБанк» -
ОСОБА_7, йому було завдано майнової
шкоди на загальну суму 91 081,71 дол. США, що
за офіційним курсом НБУ станом на день
подання позовної заяви з урахуванням
збільшеного розміру вимог становить 888
046,77 грн.

Моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн.
позивач обґрунтував душевними
стражданнями, які вплинули на його
повсякденне життя та життя його
родичів і просив стягнути її з
відповідача на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК
України.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 18 квітня 2014 року частково
задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк», третя
особа: ОСОБА_7 про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок злочину.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 майнову
шкоду, завдану внаслідок злочину у
розмірі 888 046грн.77коп.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Коноваленко О.О., яка діє на підставі
довіреності в інтересах Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог .

В апеляційній скарзі послалася на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судовому засіданні представник
відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Вінник А.М. доводи апеляційної скарги
підтримав в повному обсязі та просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача ОСОБА_3
заперечував проти доводів апеляційної
скарги та просив залишити рішення суду
першої інстанції без змін, як законне
та обґрунтоване.

В судове засідання не з'явилася третя
особа: ОСОБА_7, будучи у встановленому
законом порядку повідомленою про день
та час розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення (
а.с.113) у зв'язку з чим колегія суддів
вважала за можливе розглянути справу у
її відсутність відповідно до ч.2 ст.305 ЦК
України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого у справі
рішення, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення суду першої
інстанції по даній справі - залишенню
без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
відшкодування майнової шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
незаконними діями працівника ПАТ КБ
«ПриватБанк» - ОСОБА_7, вчиненими нею
при виконанні трудових (службових)
обов'язків, позивачу ОСОБА_6 було
завдано майнової шкоди на загальну
суму 91 081, 71 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ станом на 18 березня 2014 року
становить 888 046, 77 грн., доказів
повернення грошових коштів, вкладених
позивачем на депозитні рахунки та
сплати процентів, відповідачем не
надано.

Такий висновок суду є законним та
обґрунтованим, рішення ухвалено з
дотриманням норм процесуального права,
судом вірно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 11
березня 2009 року між позивачем і ПАТ КБ
«ПриватБанк» було укладено договори
№?8АМБ6843 та №?8АМВ1098,
відповідно до яких ОСОБА_6 розмістив у
ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти на
суму 37 000 та 25 200 доларів США.

Відповідно до вказаних договорів на
внесені ОСОБА_6 вклади мали
нараховуватися відсотки в розмірі 11%
річних.

Зазначені рахунки були закриті у 2009-2010
роках без відома позивача, а грошові
кошти на них були відсутні.

Зокрема, з рахунку НОМЕР_1 14 липня 2009
року було знято грошову суму у розмірі
37 003, 56 доларів США, а з рахунку НОМЕР_2 16
серпня 2010 року було знято грошову суму
у розмірі 25 201, 88 доларів США.

Загальна сума грошових коштів за
недоотриманими ОСОБА_6 відсотками по
депозитним договорам складає 28 881,71 дол.
США.

Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Вироком Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 жовтня 2013 року ОСОБА_7 було
визнано винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України та ч. 1
ст.358 КК України.

Цивільний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_7 задоволено у розмірі 974 230,87 грн.
матеріальної шкоди.

12 березня 2014 року вироком Апеляційного
суду міста Києва вирок Дніпровського
районного суду м. Києва від 1 жовтня 2013
року скасовано в частині призначеного
покарання, призначено нове покарання, в
решті вирок суду першої інстанції
залишено без змін.

Вироком суду, що набрав законної сили,
встановлено, що працівник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - ОСОБА_7 при виконанні нею
трудових (службових) обов'язків, будучи
операціоністом 1-ої категорії
відділення №23 філії «Розрахунковий
центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» та
матеріально-відповідальною особою,
привласнила належні ОСОБА_6 депозитні
вклади у розмірі 62 200,00 дол. США. ОСОБА_7
здійснила зняття коштів з вказаних
депозитних рахунків, підробивши від
імені ОСОБА_6, заяви на видачу готівки
та його підпис у касових чеках про
отримання коштів, а також здійснила
зняття готівки з вказаних вище
рахунків. Факти підробки підписів
ОСОБА_6 підтверджується почеркознавчою
експертизою, що проводилась в межах
кримінальної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
чи юридичною особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним свої службових (трудових)
обов'язків.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», при розгляді
справ про відшкодування шкоди, слід
враховувати, що крім загальних підстав
передбачених ст. 440 ЦК України,
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадах, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах, і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи інших умовах
вона була працівником цієї
організації.

Таким чином, факт того, що ОСОБА_7
привласнила належні ОСОБА_6 депозитні
вклади у розмірі 62 200 доларів США
виконуючи свої трудові (службові)
обов'язки операціоніста першої
категорії відділення №23 філії
«Розрахунковий центр», як працівник
ПАТ КБ «ПриватБанк» та нанесла ОСОБА_6
матеріальну шкоду, є преюдиційним при
вирішенні даної справи, а тому доводи
апеляційної скарги представника
відповідача про те, що до обов'язків
ОСОБА_7 не входило привласнення
грошових коштів клієнтів банку,
колегією суддів до уваги не
приймаються.

Положення статті 1177 ЦК України до
спірних правовідносин застосуванню не
підлягають, оскільки відповідальність
за шкоду заподіяну працівником
юридичної особи під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків
несе юридична особа. А отже, посилання
в апеляційній скарзі на
неплатоспроможність ОСОБА_7 правового
значення для вирішення цієї справи не
має.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що проценти за час
користування сумою банківського
вкладу не є шкодою у розумінні ст.1172 ЦК
України не ґрунтуються на нормах
матеріального права, а тому підлягають
відхиленню.

Визначення шкоди, що завдана особі та
підлягає відшкодуванню наводиться в
статті 22 ЦК України. Збитками в
розумінні цієї статті є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене

Отже, виходячи з наведеної правової
норми, проценти, які нараховувалися на
грошові кошти, що знаходяться на
банківському рахунку, і які особа мала
отримати є упущеною вигодою, а тому
підлягають стягненню з відповідача в
рахунок матеріальної шкоди. Крім того,
колегія суддів вважає правильним
висновок суду в тій частині, що
проценти, сума яких підлягає стягненню
з відповідача, мають бути розраховані
за відсотковою ставкою передбаченою
договором банківського вкладу.

Посилання в апеляційній скарзі на
необхідність застосування процентної
ставки, діючої в банку для
продовжуваних депозитних вкладів
певного виду найменувань для
визначення розміру шкоди є
безпідставними, оскільки за умовами
укладеного договору застосування
таких процентів може мати місце лише в
тому випадку, коли клієнт не заявив
банку про відмову від продовження
строку вкладу. Кошти з вкладів позивача
були зняті працівником банку під час
дії депозитних договорів за незалежних
від позивача обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених в оскаржуваному рішенні,
які зроблені судом на основі повно та
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами. Виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, суд
першої інстанції ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого апеляційним судом не
встановлено.

Керуючись ст. ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313,
314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу КоноваленкоОлени
Олександрівни, яка діє на підставі
довіреності в інтересах Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 18 квітня 2014 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: