СУД МІСТА КИЄВА
вул. Солом»янська, 2-А
Справа № 22- ц/ 796/7749/2014 р.
Головуючий у 1 інстанції - Чала А.П.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
9.07.2014 р. колегія суддів судової палати
в цивільних справах
Апеляційного суду м.Києва в складі :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.
При секретарі - Онищенко О.С.
Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м.Києві
Цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1
на рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 23.04.2014 р.
в справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства «РЕО -6»,
3-особа : виконуюча обов»язки
директора КП «РЕО -6»
Ткаченко Валентина  Михайлівна
про визнання наказу недійсним,
поновлення на роботі, стягнення
заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з"явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
Рішенням Святошинського районного
суду м.Києва від 23.04.2014 р. відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до КП «РЕО
-6», 3-особа : виконуюча обов»язки
директора КП «РЕО -6» Ткаченко В.М. про
визнання наказу недійсним, поновлення
на роботі, стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі на зазначене
рішення позивач просить це рішення
скасувати і постановити нове, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на його незаконність,
зокрема, на те, що суд неповно з"ясував
обставини справи, не дав належної
оцінки доказам, порушив норми
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення суд виходив,
зокрема, з того, що при з звільненні
позивача з роботи порушень трудового
законодавства з боку відповідача не
було, а тому, дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

Такі висновки суду відповідають
вимогам закону, підтверджуються
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, наказом №2-к від
01.09.2008 р. КП «Рео-6» ОСОБА_1 був
призначений на посаду головного
інженера КП «Рео-6», про що здійснено
відповідний запис у його трудовій
книжці (а.с. 3-4 ).

Позивачем 21.01.2014 р. було подано заяву
про звільнення його з займаної посади
за згодою сторін з 27.01.2014 р., яка була
погоджена з в.о. директора КП «РЕО-6»
Ткаченко В.М.

Того ж дня 21.01.2014 р. позивач написав
заяву про надання йому відгулів 22, 23 та
24 січня 2014 р. за раніше відпрацьований
час, яка також була погоджена з в.о.
директора КП «РЕО-6» Ткаченко В.М. (а.с.48),
та йому були надані відгули у
вказані дні.

Таким чином позивач з 22.01.2014 р. по
24.01.2014 р. перебував у відгулах (25, 26
січня 2014 р. - вихідні дні), а 27.01.2014 р., в
понеділок, він вийшов на роботу і цей
день відображено в табелі обліку
робочого часу позивача як робочий (а.с.
63).

Наказом №11-к від 27.01.2014 р. ОСОБА_1 був
звільнений із посади головного
інженера КП «РЕО-6» на підставі п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України, з виплатою
компенсації за невикористану
відпустку 16 календарних днів, на
підставі його заяви від 21.01.2014 р., про що
було зроблено відповідний запис у
його трудову книжку. Копію наказу
позивач отримав 24.02.2014 р.

31.01.2014 р. трудову книжку позивача
забрала його дружина, що
підтверджується розпискою.

Як підтвердили суду представники
відповідача, позивач 27.01.2014 р. вийшов на
роботу, про те, що перебував на
лікарняному їх не повідомляв,
лікарняні листки до відділу кадрів не
надав.

Обґрунтовуючи позов та апеляційну
скаргу позивач посилався на те, що при
його звільненні за угодою сторін мав
місце примус відносно нього зі сторони
колишнього директора КП «РЕО» ОСОБА_3
щодо написання заяви про звільнення за
угодою сторін.

Проте, на підтвердження своїх доводів
позивач ніяких доказів відповідно до
вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, того, що
його заява від 21.01.2014 р. про звільнення
за згодою сторін була написана під
примусом і за відсутності його
вільного волевиявлення, не надав.

Що стосується доводів позивача про
незаконність його звільнення
внаслідок перебування позивача на
лікарняних, не можуть бути взяті до
уваги, оскільки, на час видання наказу
про звільнення відповідач не був
повідомлений про перебування позивача
на лікарняному, лікарняні позивачем
відповідачу для відома та оплати не
надавалися.

Вказана обставина не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог, т.я. позивач 27.01.2014 р. вийшов на
роботу і в табелі обліку робочого часу
цей день зазначено відносно нього як
робочий, в цей же день, 27.01.2014 р., було
видано наказ про його звільнення і він
був повідомлений про звільнення.

Таким чином, позивач погодився зі
звільненням, а 31.01.2014 р. через свою
дружину він отримав трудову книжку.

До того ж, оскільки, звільнення
позивача відбулося не з ініціативи
власника підприємства, а за угодою
сторін, тому, така обставина, як
наявність лікарняних листків, при
вказаних правовідносинах сторін
правового значення при вирішенні
даного спору не має, і тому, не може
слугувати доказом наявності факту
порушення власником підприємства
трудового права позивача.

Тому, суд правильно дійшов висновку,
що підстави для задоволення позовних
вимог про визнання наказу про
звільнення недійснним і поновлення
позивача на роботі відсутні.

Оскільки, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог про
визнання наказу про звільнення
недійснним і поновлення позивача на
посаді, то суд обгрунтовано вважав, що
відсутні і підстави для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, судом встановлено, що доводи
позивача щодо порушення його прав
відповідачем не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, то
суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Судом повно з»ясовано обставини
справи, дана належна оцінка доказам.
Висновки суду відповідають вимогам
закону, підтверджуються матеріалами
справи. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.
Підстав для скасування рішення суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити,
а рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 23.04.2014 р. - залишити без
змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :