Справа № 347/1208/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1847/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М. Б. М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Горблянського Я.Д.,
Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: відповідача ОСОБА_2,
представника третьої особи -
Національного природного парку
"Гуцульщина" - Зеленюка Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третіх осіб на
стороні відповідача без самостійних
вимог: Черганівська сільська рада,
Косівська районна державна
адміністрація, Національний природний
парк "Гуцульщина" про зобов'язання
вчинити дії, визнання побудови
будинків, весільного комплексу та
вигрібного кювету незаконними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Косівського районного суду від
09 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що в с.Черганівка Косівського
району протягом багатьох років діє
туристично-відпочинковий комплекс
"ІНФОРМАЦІЯ_1", в який входить ресторан,
готель, весільний зал та інші споруди.
При зверненні у відповідні служби він
отримав відповідь, що такий
туристично-відпочинковий комплекс, а
саме, три капітальні двохповерхові
будинки - котеджі з гаражами та
весільний комплекс, який складається
із двох великих приміщень, побудовані
відповідачем ОСОБА_2, ПП «Гош»,
директором якого теж є ОСОБА_2, без
дозволу інспекції Держбудконтролю, в
експлуатацію не прийняті та в
Коломийському МБТІ не зареєстровані. В
Косівській РДА відсутня інформація про
розробку проектної документації
«Ресторану», «готелю» чи житлового
будинку ОСОБА_2 в с.Черганівка по
вул.Косівська Косівського району. Крім
того, ці споруди побудовані ОСОБА_2
самовільно без погодження та дозволу
Національного природного парку
«Гуцульщина» (далі - НПП "Гуцульщина).
Відповідачем в справі цей цілий
комплекс побудований частково на
меліорованій земельній ділянці, що
суперечить вимогам ст.33 Закону України
«Про меліорацію земель», і частково на
земельній ділянці НПП «Гуцульщина». У
вказаному туристичному комплексі
використовується велика кількість
води, яка після її використання, разом
із миючими засобами, потрапляє до
вигрібної ями, а звідти в грунт та не
виключено потрапляння хімічних сполук
і нечистот в питну воду. При діяльності
такого роду комплексу для дотримання
всіх санітарних норм повинні бути
встановлені очисні споруди, які
відсутні. ОСОБА_4 зазначав, що його сім'я
більше трьох років намагається
відновити роботу дитячої бази
відпочинку «Лісова Казка», однак
влаштована відповідачем на
меліорованих землях та частково на
землях природно-заповідного фонду НПП
«Гуцульщина» вигрібна яма перешкоджає
нормальній діяльності його бази, яка
знаходиться неподалік, тому що
неприємний запах поширюється як
проїзною частиною дороги, так і
доноситься до його дитячої бази, крім
того поряд розміщені також і дитячий
садок та Черганівська загальноосвітня
школа. Просив постановити рішення суду,
яким зобов'язати відповідача засипати
вигрібну яму, визнати побудову трьох
двохповерхових будинків та весільного
комплексу, що побудовані ПП «Гош» і
ОСОБА_2 на орендованій земельній
ділянці у лісі НПП «Гуцульщина», -
незаконною, визнати побудову ОСОБА_2
вигрібного кювету на орендованій
земельній ділянці НПП «Гуцульщина»
незаконною та зобов'язати ОСОБА_2
знести незаконно побудовану дамбу.

Рішенням Косівського районного суду
від 09 липня 2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

На дане рішення позивач ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права. Зокрема, апелянт
зазначає, що суд грубо порушив норми
процесуального права, оскільки двічі
відмовив в задоволенні його усного
клопотання про оголошення перерви в
судовому засіданні перед дебатами для
ознайомлення з матеріалами справи та
не прийняв аналогічного письмового
клопотання. Тому він, повідомивши суд
про необхідність відлучення для
реєстрації клопотання у канцелярії
суду та його повернення після цього до
зали судового засідання, вийшов із зали
судового засідання, щоб зареєструвати
клопотання в канцелярії суду. За час
його відсутності суддя оголосив про
перехід до судових дебатів та, всупереч
встановленому законом порядку, не
вислухавши в першу чергу позивача,
надав слово відповідачу. Зазначає, що
судом за відсутності позивача було
продовжено засідання, проведено дебати
та оголошено про прийняте рішення за
відсутності позивача. Також, на думку
апелянта, судом було порушено норми
процесуального права щодо виклику та
допиту свідків, що передбачено ст.136 ЦПК
України, а саме, не викликано та не
допитано таких свідків: головного
архітектора Косівського району,
головного санітарного лікаря
Косівського району, представника МБТІ,
представника екологічної інспекції
тощо. Також стверджує, що судом не взято
до уваги та поставлено під сумнів
висновок комплексної комісії,
створеної за розпорядженням голови
Івано-Франківської ОДА на вимогу
Прем'єр-Міністра України, що проводила
повну перевірку діяльності
туристично-відпочинкового комплексу
відповідача. Суд вказав у рішенні, що
висновки вказаної комісії суперечать
обставинам справи, хоча такий висновок
ніким не оскаржено. Помилковим, на
думку апелянта, є і висновок суду про
те, що на всі об'єкти нерухомості, в тому
числі і на три двоповерхові будинки -
котеджі, ще 26.05.2008 року Черганівською
сільською радою було видано свідоцтво
про право власності, оскільки
Черганівська сільська рада не мала
права видавати вказаного свідоцтва,
так як земельна ділянка, яку орендує
відповідач, знаходиться в
розпорядженні Косівської РДА.
Стверджує, що не відповідає дійсності
зазначення судом у рішенні про те, що
господарським судом було встановлено,
що директор ПП "Гош" ОСОБА_2 є
правомірним землекористувачем
орендованої земельної ділянки площею
3,0959 га, в тому числі 3 га земель лісового
фонду, що в с.Черганівка, і такий факт
сторонами не оспорюється. Зазначає, що
суд всупереч його вимогам, не дослідив
всіх протоколів державної екологічної
інспекції та екологічних комісій,
якими виявлено, що вміст отруйних,
небезпечних, шкідливих речовин під час
відібрання проб зі струмка та
придорожнього кювету, що біля об'єкту
туристичного комплексу ОСОБА_2,
перевищував більш, ніж у 10 разів, проте
на цю обставину суд не звернув уваги. Не
відповідає дійсності, на думку
апелянта, і твердження суду про те, що
позивачем не було підтверджено жодним
доказом облаштування вигрібної ями
відповідачем на території, що
відноситься до меліоративних земель,
оскільки суду відомо, що всі будинки та
споруди, побудовані відповідачем на
меліоративних землях, що заборонено
законом. На думку апелянта, не
відповідає дійсності встановлена
судом обставина, що ОСОБА_2 здійснює
скид відходів та нечистот до вигрібної
ями, які потім вивозить. Суд у рішенні
послався на рішення Косівської РДА від
06.09.2004 року №294, яким ПП"Гош" надано
дозвіл тимчасового встановлення
збірно-розбірних дерев'яних
конструкцій, проте це рішення було
скасовано, а будинки та споруди,
побудовані відповідачем, є капітальним
будівництвом на земельній ділянці, що
відноситься до природоохоронної зони.
З цих підстав апелянт просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позовних
вимог.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явився,
адресував суду клопотання про
перенесення судового засідання в
зв'язку з тим, що він як журналіст
виїхав в зону АТО, однак на
підтвердження викладених в заяві
обставин не надав жодних доказів.

Керуючись ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія
суддів вирішила розглядати справу без
участі апелянта.

Представника третьої особи -
Національного природного парку
"Гуцульщина" - Зеленюк Т.М. апеляційну
скаргу ОСОБА_4 підтримав з мотивів,
викладених у ній, та просив її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти
задоволення апеляційної скарги, просив
її відхилити, зазначивши, що рішення
суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника третьої особи та
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивачем не
доведено порушення його права
власності чи суміжного користування
відповідачем, а на звернення із таким
позовом від імені державного органу чи
органу місцевого самоврядування він
повноважень не має, а тому позовні
вимоги не підлягають до задоволення.

Такий висновок відповідає нормам
матеріального права та обставинам
справи.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Положенням ч.1 ст.3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Із даної норми випливає, що
обґрунтованим та таким, що підлягає до
задоволення є позов особи, права,
свободи чи інтереси якої були порушені,
невизнанні або оспорені.

У ст.215 ЦПК України наводиться зміст
рішення суду. Зокрема, у п.3 даної статті
зазначено, що рішення суду складається,
в тому числі, із мотивувальної частини,
в якій повинно бути зазначено чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких особа звернулася до суду, а якщо
були, то ким.

Роз'яснення вищенаведеної норми ЦПК
України дано Пленумом Верховного Суду
України у абзаці другому п.11 постанови
від 18.12.2009 року №14, де зазначено
наступне: оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (частини перша та друга статті
3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Із наведеного слідує, що суд
першочергово має встановити чи були
порушені права особи позивача (в даному
випадку ОСОБА_4.), а якщо такі права були
порушені, то ким саме.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилався
на те, що його сім'я більше трьох років
намагається відновити роботу дитячої
бази відпочинку «Лісова Казка», однак
влаштована відповідачем на
меліорованих землях та частково на
землях природно-заповідного фонду НПП
«Гуцульщина» вигрібна яма перешкоджає
нормальній діяльності його бази, яка
знаходиться неподалік, тому що
неприємний запах поширюється як
проїзною частиною дороги, так і
доноситься до його дитячої бази.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін, та
інших осіб, які беруть участь в справі.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч.1 ст.60 ЦПК України
ОСОБА_4 повинен був довести факт
належності йому дитячої бази на праві
власності чи користування. Однак
позивач не надав жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
вказаної обставини, будь-які документи,
що підтверджують право власності або
користування ОСОБА_4 щодо дитячої бази
"Лісова казка" чи земельної ділянки у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно ж до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

За змістом наведених норм закону
тільки власник майна або
землекористувач наділений правом
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
усунення будь-яких порушень його прав
на річ чи землю.

Таким чином, із матеріалів справи
вбачається та правильно встановлено
судом, що позивач не є ні власником, ні
користувачем дитячої бази "Лісова
казка", а тому не може йти мова про
порушення його права, наявність якого
позивачем не доведено. Разом з тим,
аналіз матеріалів справи дає підстави
вважати, що незаконною побудовою та
діяльністю туристично-відпочинкового
комплексу могли бути порушені права
НПП "Гуцульщина", Косівської районної
державної адміністрації тощо, які
вправі звернутися до суду із
відповідним позовом.

Отже, права ОСОБА_4, про порушення яких
він зазначає в позові, насправді
порушені не були, тому, керуючись ч.1 ст.3
ЦПК України, він не мав права
звертатися до суду з вказаним позовом.

Оскільки судом правильно встановлено,
що права ОСОБА_4, про які зазначається у
його позові, не були порушені, то
безпідставним є встановлення
відповідачів, так як відсутність
порушення прав позивача означає
відсутність порушників - відповідачів,
які повинні нести відповідальність.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
що стосуються порушення судом норм
процесуального права, які полягають у
тому, що судом було продовжено
засідання, проведено дебати та
оголошено про прийняте рішення за
відсутності позивача, є
безпідставними, оскільки з даного
приводу суд першої інстанції
постановив відповідну ухвалу (а.с.200), у
якій належним чином обґрунтував свій
висновок про відмову в задоволенні
клопотання позивача про надання йому
терміну для підготовки до судових
дебатів та ознайомлення із матеріалами
справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, також є безпідставними,
оскільки були предметом розгляду в
суді першої інстанції і їм судом дана
належна оцінка і вони не впливають на
правильність висновків суду.

Розглянувши справу в межах
заявленого позову та в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанції з'ясовано всебічно та повно,
дано їм вірну правову оцінку, а рішення
судом ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від
09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук