У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5,
першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
визнання недійсним акту про передачу
майна стягувачу та свідоцтва про право
власності на майно за касаційною
скаргою ОСОБА_6 - представника ОСОБА_3,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 21 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 24
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, звернулася до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначала, що на 02 листопада 2010 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
відповідно до ст. 61 Закону України «Про
виконавче провадження» на підставі
постанови №В-2/44, 54; В-4/372 про визнання
торгів такими, що не відбулися,
затвердженої начальником першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції 11 жовтня 2010 року, та
акта про передачу майна стягувачу у
рахунок погашення боргу, затвердженого
начальником першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
11 жовтня 2010 року, ОСОБА_5 видано
свідоцтво про право власності на майно,
що складається з Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1, та складається в цілому з
трьох житлових кімнат, загальною
житловою площею 46,4 кв. м. та підсобних
приміщень, що раніше належали ОСОБА_8 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради 29
січня 2004 року за №8-14771,
зареєстрованого в ОМБТІ та РОН.

ОСОБА_8, відносно якого здійснювалось
виконавче провадження, володів лише 1/2
частиною квартири, власником іншої Ѕ
частини квартири є ОСОБА_9, однак виділ
частки квартири, яка придбана ОСОБА_5, у
натурі не здійснювався, не визначено
співвласником яких приміщень у
квартирі він є, не визначено порядок
користування квартирою між
співвласниками. Порушено порядок
примусового виконання рішення суду,
зокрема порядок арешту та опису майна,
не було проведено оцінку майна
боржника. Крім того, не зважаючи на те,
що на час передання майна у рахунок
погашення боргу у спірній квартирі
були зареєстровані та постійно
проживали вона та неповнолітня ОСОБА_4,
1997 року народження, правочин щодо
придбання відповідачем Ѕ частини
квартири було вчинено без згоди органу
опіки та піклування.

Таким чином, позивачка вважала, що
відповідачем набуто право власності у
порядку виконавчого провадження та за
цивільно-правовими угодами з
порушенням вимог чинного
законодавства України, а тому просила
визнати недійсними акт про передачу
майна стягувачу в рахунок погашення
боргу, затвердженого начальником
першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
11 жовтня 2010 року, та визнати
недійсним з моменту видачі свідоцтво
№ 11305 від 2 листопада 2010 року,
видане приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
що посвідчує право власності ОСОБА_5 на
Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 21
січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 24 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 -
представник ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на їх
необґрунтованість та неправильне
застосування норм матеріального права
й порушення норм процесуального права,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 11 жовтня 2010 року
постановою №В-2/44, 54; В-4/372, затвердженою
начальником першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
передано нереалізовану Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_8, у власність ОСОБА_5 у
рахунок погашення частини боргу за
виконавчим листом №2-312, виданим
Київським районним судом м. Одеси 17
червня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_8
на користь ОСОБА_5 518 302, 80 грн. за
оцінкою, по якій вказана частина
квартири була передана на реалізацію, а
саме 368 895 грн. Того ж дня начальником
першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції
затверджено акт про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу.

2 листопада 2010 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 на
підставі вищевказаної постанови та
акту ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності на майно, що складається із Ѕ
частини квартири АДРЕСА_1, та
складається в цілому із трьох житлових
кімнат, загальною житловою площею 46, 4
кв.м. та підсобних приміщень, що раніше
належало ОСОБА_8 на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого
управлінням житлово-комунального
господарства виконкому Одеської
міської ради від 29 січня 2004 року за
№8-14771.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що позивачка не
надала суду достатніх доказів про
порушення її прав.

Проте з таким висновком погодитися не
можна.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Крім того, відповідно до п. 4.5.9
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року №512/5 у разі передачі на
реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону України
«Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що
власниками ( по Ѕ частині) спірної
квартири є ОСОБА_9 та ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_8
Позивачка -колишня дружина ОСОБА_8 та
його донька з 14 квітня 2010 року
зареєстровані в спірній квартирі, вони
проживають в ній.

Вирішуючи спір, суди належним чином не
перевірили з якого часу неповнолітня
ОСОБА_4 проживає в спірній квартирі та
має право користування нею, чи
надавався дозвіл органів опіки та
піклування на реалізацію Ѕ частини
спірної квартири, право користування
якою має неповнолітня дитина, та яка
належить її батьку.

Також суди не надали оцінки доводам
позивачки про недотримання процедури,
передбаченої ст.366 ЦК України, під час
передачі у власність Ѕ частини спірної
квартири ОСОБА_5

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_6 - представника ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Приморського
районного суду м. Одеси
від 21 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області
від 24 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель