Справа № 459/403/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області

в складі: головуючого - судді
Кріль М.Д.

при секретарі
Пилипяк Ю.М.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Червонограді справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

в с т а н о в и в:

Позивач в січні 2014 року звернувся
в суд з даним позовом, в заяві вказав, що
в період з 30.08.1965 року по 05.06.2003 він
працював на підприємствах ДП
«Львіввугілля» з повним робочим днем
під землею. Внаслідок шкідливих умов в
нього погіршився стан здоров'я.
Обласною МСЕК 22.10.2003 року йому було
встановлено ІІІ групу інвалідності та
45 % втрати працездатності. Вважає, що
внаслідок отримання професійного
захворювання йому було завдано великої
моральної шкоди у вигляді фізичних та
душевних страждань, які виражаються у
тому, що він втратив працездатність,
стан його здоров'я став незадовільним,
а тому просить стягнути завдану йому
моральну шкоду з відповідача в сумі 20 000
грн.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав, суду пояснив, що він
працював на шахті № 6
«Великомостівській» 44 роки, в тому
числі і на підземних роботах підземним
електрослюсарем і старшим механіком по
автоматизації більше 30 років. Робота
виконувалася в шкідливих умовах: пил,
вологість, шум. Це призвело до
професійного захворювання - силікозу.
Висновком МСЕК в 2003 році йому було
встановлено 45 % втрати професійної
працездатності та встановлено ІІІ
групу інвалідності. Професійним
захворюванням йому було завдано
моральну шкоду, яка виражається в тому,
що в нього задишка, він не може в повній
мірі виконувати фізичну роботу.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечила, суду пояснила, що позивач
не звертався з часу встановлення
ступеня втрати працездатності у 2003
році в фонд за відшкодуванням
моральної шкоди. Крім цього позивачем
не подано висновку МСЕК, лікаря
психіатра чи висновку ЛКК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди внаслідок втрати
працездатності та трудового каліцтва.
З 01.01.2008 року фонд не виплачує
відшкодування моральної шкоди не
дивлячись на періоди встановлення
ступеня втрати працездатності. Просить
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового
розгляду та дослідивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення.

З трудової книжки на ім'я ОСОБА_1
від 03.06.1967 року, акту розслідування
професійного захворювання від 02.10.2003
року вбачається, що стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів становить 34 роки.

Відповідно до довідки обласної
МСЕК № 3 Серії ЛВА-2 № 008123 від 22.10.2003 року
та Серії ЛВА-1 № 120875 від 22.10.2003 року
позивачу ОСОБА_1 було вперше та
безтерміново встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45 % втрати професійної
працездатності.

У зв'язку з наявністю
вищевказаного захворювання позивач
неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що вбачається з наданих
позивачем виписок з історії хвороби.

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, згідно з абз. 5
ч. 1 ст. 4 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про
охорону праці» державна політика в
галузі охорони праці базується,
зокрема на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного
закону, відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві ц професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду
про обов'язкове страхування від
нещасного випадку страховик (Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) тим самим бере на себе
зобов'язання надати застрахованим
особам передбачені Законом соціальні
послуги та виплати.

На час спірних правовідносин
діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ від 23.09.1999 року №
1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності» так
і ст. 9 ЗУ «Про охорону праці», згідно з
якою відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків відшкодовувати
моральну шкоду є засобом реалізації
потерпілим гарантованого державою
усім застрахованим громадянам
забезпечення прав у страхуванні від
нещасного випадку та професійного
захворювання.

Згідно із ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», до професійного
захворювання належить захворювання, що
виникло внаслідок професійної
діяльності застрахованого та
зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Постановою Пленуму Верховного
суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення, тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Втративши частково
працездатність на виробництві, позивач
не взмозі в повній мірі виконувати ту
чи іншу роботу, постійно повинен
проходити курс лікування у зв'язку з
професійною хворобою, обмежений в
життєдіяльності, а тому суд вважає, що
йому завдана моральна шкода.

Таким чином, суд покладає
обов'язок відшкодувати моральну шкоду
позивачу на відповідача - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, яка спричинена
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва.

Враховуючи наведене, беручи до
уваги те, що при визначенні розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК
України, необхідно врахувати характер
заподіяної позивачу шкоди, глибину
фізичних та душевних страждань
позивача, а також вимоги розумності та
справедливості, тому суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 218
ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити
частково.

Стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_1 9
000 (дев'ять тисяч) грн. на відшкодування
моральної шкоди спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області на протязі 10 днів з
часу проголошення.

Суддя:
М. Д. Кріль