У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ
майна подружжя, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом, в якому
просила суд стягнути з ОСОБА_7 на її
користь в якості компенсації за майно,
набуте під час шлюбу 121 561 грн 50 коп., в
якості компенсації за відсотки,
сплачені за користування кредитом,
отриманим на придбання автомобіля 60 000
грн, понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач
посилалася на те, що з 16 березня 2002 року
вона з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу
подружжям було придбано наступне
майно: автомобіль марки «Субару», 2006
року випуску, холодильник, меблевий
набір та телевізор. 16 жовтня 2009 року
шлюб між сторонами було розірвано.

На думку позивача майно має бути
залишене відповідачу та з нього
підлягає стягненню компенсація
вартості такого майна.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 20 грудня
2012 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про поділ майна подружжя
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2013 року заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 грудня 2012 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна
подружжя задоволено частково.

Поділено сумісне майно подружжя та
виділено ОСОБА_7 холодильник «AEG S 86378 KG»,
вартістю 7 523 грн, меблевий набір - дві
тумби, шафа «Канді», стіл письмовий
«Інесса», стіл із шафою дитячі
загальною вартістю 16 800 грн, телевізор
«Шарп LC-46 XDIE LCD», вартістю 18 800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 Ѕ
частину вартості виділеного ОСОБА_7
майна у загальній сумі 21 562 грн та Ѕ
частину сплачених кредитних коштів у
загальній сумі 28 746 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує
питання про скасування оскаржуваного
рішення суду апеляційної інстанції із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 06 березня 2002
року між сторонами було укладено шлюб,
який зареєстрований відділом
реєстрації актів цивільного стану
Амур-Нижньодніпровського районного
управління юстиції м.
Дніпропетровська, актовий запис № 167.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2009 року
шлюб між сторонами по справі розірвано.

Під час перебування сторін у шлюбі було
придбано меблевий набір вартістю 16 800
грн, холодильник вартістю 7 523 грн,
телевізор вартістю 18 800 грн., за
кредитні кошти придбано автомобіль,
який за даними ДАІ з 26 травня 2012 року
зареєстрований за ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, порушуючи питання про
стягнення з відповідача грошової
компенсації за майно подружжя, не
надала доказів згоди чоловіка на такий
поділ та ним не було внесено грошову
компенсацію 1/2 вартості майна на
депозитний рахунок суду, а також
позивач не зверталася з вимогами про
визнання права на спірне майно, тому
вважав, що позивачем обраний не
правильний спосіб захисту порушених
прав. При цьому, суд послався на те, що
позивачем на надано доказів, які б
підтверджували, що подружжям під час
шлюбу за спільні кошти набуто
автомобіль, а також сплачено відсотки
за користування кредитом у сумі 120 000
грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги частково, суд апеляційної
інстанції, встановивши, що відповідач
до суду не з'являвся, вважав, що це
свідчить про його небажання
заперечувати проти доводів позивача,
виходив з того, перелічене майно після
припинення сторонами шлюбних відносин
залишилося у відповідача, в тому числі
і автомобіль, який ним у подальшому
відчужено іншій особі без згоди
позивача та дійшов висновку про
стягнення з відповідача Ѕ частки
вартості вказаного позивачем майна.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визначені ст. 71 СК
України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК
України, якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Із положень ст. 71 СК України випливає,
що якщо поділ майна здійснюється судом,
то при виборі способу поділу майна
подружжя враховуються інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача на користь позивача
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності, суд апеляційної інстанції
дійшов неправильного висновку про те,
що запропонований позивачем спосіб
поділу майна подружжя є таким, що
відповідає положенням ст. 71 СК України.

Не можна погодитися з висновками суду
апеляційної інстанції щодо стягнення з
відповідача грошової компенсації від
загальної суми сплачених кредитних
коштів у сумі 28 746 грн, оскільки при
поділі майна враховуються борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК), а не кошти витраченні
подружжям, під час перебування у шлюбі,
на погашення кредитної заборгованості.

Суд апеляційної інстанції зробивши
висновок про те, що автомобіль
залишився у відповідача, який ним у
подальшому відчужено іншій особі без
згоди позивача, питання щодо
врахування його вартості при поділі
іншого майна не вирішив, у своєму
рішення жодних висновків з цього
приводу не навів.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Разом з тим, не можна погодитися з
висновками суду першої інстанції.

За змістом ст. ст. 27, 31 ЦПК України,
позивач самостійно визначає предмет й
підстави позову та на власний розсуд
розпоряджається своїми правами щодо
предмета позову.

Положеннями ст. 214 ЦПК України на суд
покладено обов'язок вирішити питання
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин та чи слід
позов задовольнити або у позові
відмовити.

Способи та порядок поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя визначено ст. 71 СК
України.

Відмовляючи у задоволенні позову з тих
підстав, що позивач з позовом про
визнання за нею права на спільне нажите
майно не зверталася, тому нею не
правильно обрано спосіб захисту своїх
порушених прав, суд першої інстанції,
обов'язків визначених процесуальним
законом не виконав, не вирішив питання,
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин, як наслідок
не врахував, що оскільки майно подружжя
складається з різних за призначенням
та вартістю речей, розподіл
здійснюється таким чином, щоб в
остаточному підсумку кожен одержав у
натурі таку кількість речей, вартість
яких була б тотожна величині частки
дружини і чоловіка та лише у разі
недосягнення можливості поділу у
рівних частках майна суд може вирішити
питання про доплату одному з подружжя
грошової компенсації.

Виходячи з викладеного та враховуючи
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, колегія суддів
приходить до висновку, що, в силу ст. 338
ЦПК України, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 20 грудня
2012 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчука