Справа № 522/8813/14-ц
Провадження № 2/522/6123/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом
в якому просить суд стягнути з
відповідача на її користь грошові
кошти в розмірі 470 000 гривень та витрати
по сплаті судового збору.

До суду було надано клопотання
позивача про розгляд справи за її
відсутності та про підтримання позову
в повному об'ємі.

Також до суду надійшло клопотання
відповідача про визнання позову в
повному об'ємі та прохання розглядати
справу за її відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає
позов обґрунтованим, доведеним та
таким, що підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.03.2013 року
позивачка ОСОБА_1 позичила відповідачу
ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 40 000
доларів США.

У підтвердження факту позики грошей
ОСОБА_2 написала розписку, якою
зобов'язалася повернути вказаний борг
до 01 січня 2014 року.

Після закінчення терміну повернення
боргу позивачка ОСОБА_1 неодноразово
зверталася до відповідача ОСОБА_2 з
вимогою про повернення боргу, але ж
борг не був повернутий до теперішнього
часу.

Відповідно до ст.216 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Якщо
боржник видав кредитору в посвідчення
зобов'язання борговий документ, то
кредитор, приймаючи виконання, повинен
повернути цей документ, а при
неможливості повернення зазначити про
це у розписці, що ним видається. Факт
знаходження боргового документа у
боржника посвідчує припинення
зобов'язання, поки не доведено інше.

В даному випадку борговий документ
знаходиться у позивача, що підтверджує
наявність боргу на його користь та
спростовує доводи відповідача про
відсутність боргових зобов'язань перед
ним.

Згідно зі ст. 376 ЦК України позичальник
вправі заперечувати договір позики за
його безгрошовістю, доводячи, що гроші
або речі в дійсності зовсім не одержані
ним від позикодавця або одержані у
меншій кількості, ніж зазначено в
договорі. В тих випадках, коли договір
позики повинен бути укладений у
письмовій формі (стаття 375 цього
Кодексу), заперечення його за
безгрошовістю шляхом свідоцьких
показань не допускається, за винятком
випадків кримінально карних дій.

Відповідно до статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

У відповідності ч. 1 ст. 533 Цивільного
кодексу України, грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях.

Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу.

Оскільки, грошовий еквівалент
вищевказаних грошових зобов'язань був
визначений у іноземній валюті у
відповідності до ч. 1 ст. 524 Цивільного
кодексу України, суд має розрахувати
суму боргу за курсом НБУ на день
постановлення рішення. Таким чином,
сума боргу за розпискою від 15 березня
2013 року становить 40 000*11,877564 = 475 102,56 грн.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК
України суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача суму судових витрат, що
складають суму сплаченого державного
мита у розмірі 3 654, грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст. cт. 14, 16, 590, 610, 611, 612, 625 ЦК
Україна, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму позики в розмірі 475 102,56 гривень та
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 3654 гривень, а всього 478
756,56 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
02.06.2014