У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Кеміня
М.П., Джуги С.Д.

при секретарі -
Гаврилко В.С.

з участю - представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Рахівського
районного суду від 27 листопада 2013 року
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, підстави
якого уточнив заявою від 19.09.2013 р., та
просив стягнути з відповідачки як
безпосередньо винної у заподіянні
йому шкоди особи на його користь 35910
грн. майнової шкоди, у т.ч. 17100 грн.
реальних збитків і 18810 грн. упущеної
вигоди, та 15000 моральної шкоди.

Посилався на те, що ОСОБА_3, будучи
начальником Лужанського відділення КС
«Мрія», 20 лютого 2008 року уклала з ним
договір № 2 про залучення внеску
(вкладу) на депозитний рахунок в сумі
17100 грн. строком на один рік з
пролонгацією терміну за згодою сторін,
прийняла від нього кошти та видала йому
квитанцію до прибуткового ордеру № 2,
завірену її підписами від імені
керівника та касира з прикладенням
печатки КС «Мрія».

Проте, після звернення у вересні
2012 року до голови правління КС «Мрія» з
заявою про розірвання вказаного
договору 19.02.2013 р. він отримав листа КС
«Мрія» за № 332 та довідку, в яких було
зазначено, що такий договір у кредитній
спілці не облікований і на депозитний
рахунок кошти в сумі 17 100 грн. не
поступали.

Зазначене свідчить про те, що
відповідачка прийнявши від нього як
депозитний вклад кошти в сумі 17100 грн.
зловживаючи своїм службовим
становищем не внесла їх на депозитний
рахунок, а привласнила, чим позбавила
його можливості отримати від КС «Мрія»
вклад та відсотки за користування ним в
сумі 18810 грн., та завдала йому шкоду,
моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., яка
полягає у душевних стражданнях, що були
викликані тратою грошей.

Ухвалою Рахівського районного
суду від 12.09.2013 р. було задоволено заяву
позивача про забезпечення позову.
Заборонено ОСОБА_3 відчужувати будь-яке
належне їй рухоме та нерухоме майно та
накладено на це майно арешт (а.с.26-27).

Рішенням цього ж суду від 27.11.2013
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну
шкоду у сумі 35910 грн., 15000 моральної
шкоди та 229 грн.40 коп. судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_3 в спеціальний фонд
Держбюджету України в особі
Рахівського районного суду 359 грн.10
коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на те, що її вина у вчиненні
злочину не доведена вироком суду або
постановою, які б набрали законної
сили, кошти в сумі 17100 грн. нею були
прийняті та внесені на рахунок КС
«Мрія» і жодної шкоди при виконанні нею
своїх трудових обов'язків нею позивачу
не завдано, просила це рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, і це не
оспорюється сторонами, що 20 лютого 2008
року позивач звернувся в Лужанське
відділення кредитної спілки «Мрія» і
уклав з цією КС, від імені якої на
підставі статуту діяла начальник
відділення ОСОБА_3, договір № 1 про
залучення внеску (вкладу) на депозитний
рахунок в сумі 21000 грн. з виплатою
процентів за користування коштами в
розмірі 20 % річних строком на один рік
до 20.02.2009 р. з можливістю пролонгації
строку за згодою сторін. Факт внесення
позивачем коштів на депозитний рахунок
стверджено квитанцією до прибуткового
касового ордеру № 45 (а.с. 5-7).

Також встановлено, що в цей же день 20
лютого 2008 року позивач передав
відповідачці як начальнику
Лужанського відділення кредитної
спілки «Мрія» в приміщенні КС за
адресою с. Луг, буд. 300 Рахівського
району з метою внесення на депозитний
рахунок в КС інші грошові кошти в сумі
17100 грн. ОСОБА_3 видала йому договір № 2
про залучення внеску (вкладу) на
депозитний рахунок в сумі 17100 грн. з
виплатою процентів за користування
коштами в розмірі 20% річних строком на 1
рік до 20.02.2009 р. з пролонгацією строку за
згодою сторін, датований 20.02.2008 р. та
підписаний нею з прикладенням печатки
Лужанського відділення КС «Мрія», а
також квитанцію до прибуткового
касового ордеру № 2 на суму 17100 грн.,
підписану нею від імені головного
бухгалтера та касира з прикладенням
печатки (а.с.8-10).

19 вересня 2012 року ОСОБА_4
звернувся до кредитної спілки «Мрія» з
письмовою заявою про розірвання
договорів №№ 1 і 2 від 20.02.2008 р. про
залучення внесків (вкладів) на
депозитні рахунки в сумі 21000 грн. та 17100
грн. (а.с.11).

Листом № 332 від 19.02.2013 р. КС «Мрія»
повідомила ОСОБА_4 про те, що договір №
2 від 20.02.2008 р. про залучення внеску
(вкладу) на депозитний рахунок в сумі
17100 грн. в головному офісі по
бухгалтерії не значиться і така сума
ніде не проходить по базі вкладників
(а.с.14).

За заявою позивача про вчинене
кримінальне правопорушення старшим
слідчим Рахівського РВ УМВС України в
Закарпатській області ОСОБА_5
відомості про кримінальне
правопорушення відповідно до вимог ч.1
та ч. 4 ст.214 КПК України 14 березня 2013 р.
було внесено до Єдиного реєстру
досудових розслідувань за № 0000373.
Попередня правова кваліфікація
кримінального правопорушення - ч.1 ст.358
КК України (а.с.18).

Зазначені обставини в їх
сукупності свідчать про те, що
відповідачка 20.02.2008 р. прийнявши від
позивача як депозитний вклад кошти в
сумі 17100 грн., користуючись своїм
службовим становищем всупереч вимог
чинного законодавства не внесла їх на
депозитний рахунок позивача в КС,
завдавши таким чином позивачу своїми
діями, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку, шкоду.

За встановлених обставин колегія
суддів приходить до висновку, що між
сторонами виникли правовідносини, які
випливають із делікту, а не із
зобов'язального права.

За загальним правилом відповідно
до ч.1 ст.1172 ЦК України шкоду, завдану
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків,
відшкодовує роботодавець - юридична
або фізична особа.

В той же час відповідно до ст.130 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
обов'язків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України у
випадку, якщо шкоди завдано діями
працівника, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку, працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації.

Зазначені положення ст.130 КЗпП України
вказують на те, що у разі відшкодування
юридичною або фізичною особою шкоди
завданої працівником під час виконання
ним своїх трудових (службових)
обов'язків ці особи мають право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування.

В ЦК України право зворотної вимоги до
винної особи регулюється ст.1191, згідно
з ч. 1 якої особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Всі вищезазначені норми права
регулюють відносини щодо
відшкодування шкоди і передбачають
право регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

За таких обставин за вибором
потерпілого вимога про відшкодування
шкоди може бути пред'явлена
безпосередньо до винної особи,
оскільки, як уже зазначалось, за
змістом ст.1191 ЦК, як і ст.130 КЗпП України
особа, яка відповідає за шкоду завдану
з вини іншої особи, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи, якщо
за законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

Такого ж висновку дійшов Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.11 постанови від 1 березня 2013
року № 4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки».

З урахуванням наведеного, колегія
суддів констатує, що позивач у спірних
правовідносинах був вправі
безпосередньо звернутись з вимогою про
відшкодування шкоди до ОСОБА_3, як
особи, винної у заподіянні цієї шкоди
під час виконання нею свої трудових
(службових) обов'язків, без притягнення
в якості відповідача юридичної особи, в
якій вона працювала, і такий позов за
наявності всіх юридичних підстав
обґрунтовано був задоволений судом
першої інстанції.

Твердження апелянта ОСОБА_3 про те, що
вона перебувала у трудових відносинах
з КС «Мрія», кошти в розмірі 17100 грн.
були прийняті нею від позивача та
перераховані на рахунок КС «Мрія», а
отже жодної шкоди при виконанні своїх
трудових обов'язків нею позивачу не
завдано, спростовуються листом КС
«Мрія» № 332 від 19.02.2013 р. та довідкою № 277
від 06.02.2013 р., згідно з якими в базі даних
кредитної спілки депозитний договір №
2 від 20.02.2008 р. не обліковується, а сума
17100 грн. не проходить по базі вкладників
(а.с.14-15).

Надана представником апелянта
квитанція до прибуткового касового
ордеру № 2, згідно якої головним
бухгалтером КС «Мрія» 22.02.2008 р.
прийнято від ОСОБА_3 вклад ОСОБА_4 у сумі
17100 грн., до уваги взята бути не може,
оскільки ця квитанція завірена
печаткою Лужанського відділення КС
«Мрія», начальником якого ОСОБА_3
працювала, а не печаткою КС «Мрія», яка
є відмінною від печатки відділення.

Доводи апелянта про теё що позов було
подано з підстав відшкодування шкоди,
завданої злочином, в той час як її вини
у скоєнні злочину не доведена, на увагу
не заслуговують, оскільки згідно заяви
про уточнення позовних вимог від 19.09.2013
р. ОСОБА_4 уточнив підстави позову і в
обґрунтування позву посилався на
загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду, передбачені
ст.ст.1166, 1167 ЦК України.

Згідно з заочним рішенням Рахівського
районного суду від 20.02.2014 р., яке набрало
законної сили, кошти у сумі 31446,66 грн.
депозитного вкладу стягнуто з КС
«Мрія» в користь ОСОБА_4 на підставі
договору №1 від 20 лютого 2008 р. на суму
21000 грн., а не договору № 2 від 20 лютого
2008 р. на суму 17100 грн., а тому зазначене
рішення не має відношення до даної
справи.

Ухвалене судом рішення відповідає
вимогам ст.ст.213-215 ЦПК України і
передбачені ст.ст.309-310 цього Кодексу
підстави для його зміни чи скасування
відсутні.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рахівського районного
суду від 27 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і:

Кемінь М.П. Боднар
О.В. Джуга С.Д.