АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7431/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нельга Д. В. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О.,
Романюк М.М.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 08 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
припинення права власності на частину
нерухомого майна, визнання в цілому
права власності на квартиру,-

в с т а н о в и л а:

27 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому,
просив припинити право власності
відповідачки на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 та визнати за ним право
власності на дану квартиру в цілому,
стягнувши з нього на користь
відповідачки грошову компенсацію
вартості цієї частки в квартирі.

В обґрунтуванні позову позивач, якому
належить 2/3 частини спірної квартири,
посилався на те, що відповідачка чинить
йому перешкоди у користуванні
власністю, змінила замки на вхідних
дверях, вирішити питання мирним шляхом
відмовляється, має інше житло, до того ж
її частка у спірному житловому
приміщенні є незначною, не може бути
виділена в натурі, а тому на підставі
ст. 365 ЦК України просив задовольнити
його позов.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 08 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог
відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач,
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване у справі рішення ухвалено
з додержанням вказаних вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
сторони є співвласниками квартири
АДРЕСА_1. Між ними виникли неприязні
стосунки, що ускладнює спільне
володіння та користування вказаним
нерухомим майном.

Розглядаючи даний спір по суті, суд
першої інстанції виходив з відсутності
правових підстав для припинення права
власності відповідачки на частку у
спірній квартирі, а тому прийшов до
висновку про відмову в позові.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України та вимог ст. ст. 319,
358 ЦК України, всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається Главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову іншого співвласника за
наявності хоча б однієї з чотирьох
умов, перелічених у ч. 1 зазначеної
статті, а саме: частка є незначною і не
може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім*ї, однак за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки (виходячи з дійсної вартості
майна на час вирішення спору) на
депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна квартира складається із 4-х
кімнат та має загальну полощу 70,1 кв.м.
Позивачеві на праві власності належать
2/3 її частини, а відповідачці - 1/3
частина. В ході розгляду справи в суді
першої інстанції ОСОБА_3 заперечувала
проти відшкодування їй вартості її
частки у спірній квартирі, посилаючись
на те, що це завдасть шкоди, як її
інтересам так і інтересам її сім'ї.

Згідно наданого позивачем висновку про
вартість спірного нерухомого майна від
16 квітня 2014 року, виконаного суб'єктом
оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5,
вартість квартири АДРЕСА_1 складає 175 343
грн.

На час розгляду справи, в суді першої
інстанції вимоги ч.2 ст. 365 ЦК України, а
саме попереднє внесення позивачем
вартості частки відповідачки в розмірі
58 447,66 грн. на депозитний рахунок суду
ОСОБА_2 виконані не були.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно відмовив в позові
позивачеві. Районним судом були
виконані всі вимоги процесуального
закону, всебічно перевірено обставини,
спір вирішено у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Оскільки доводи апеляційної
скарги та матеріали справи не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, а отже, відсутні передбачені ст.
309 ЦПК України підстави для скасування
вказаного судового рішення, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 08 липня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Романюк М.М. Макаров М.О.