АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/8655/2014 Головуючий
у 1-й інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра»

та ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» про стягнення грошової
компенсації за роботу у вихідні і
неробочі дні та стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та за зустрічним
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Надра» до
ОСОБА_2 про зобов'язання припинити
зловживання правами

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ПАТ КБ «Надра» про
стягнення грошової компенсації за
роботу у вихідні і неробочі дні та
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 жовтня 2013 року задоволено
його позов до відповідача та стягнуто з
останнього на його користь вихідну
допомогу при звільненні в сумі 18 534,42
грн., а також середній заробіток з дня
звільнення - 13.02.2009 року до дня
ухвалення рішення суду. Разом з тим,
після ухвалення Шевченківським
районним судом м. Києва рішення від 07
жовтня 2013 року відповідач продовжував
порушувати право позивача на отримання
належних йому при звільненні грошових
сум і лише 28 грудня 2013 року фактично
розрахувався з ним і виплатив йому
вихідну допомогу.

Вважав, що за період затримки
розрахунку при звільненні, який не
охоплений рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва, а саме: з 08
жовтня 2013 року по 28 грудня 2013 року
відповідач повинен виплатити йому суму
середнього заробітку у розмірі 16 954,24
грн.

Крім того, зауважував, що відповідно до
розпоряджень відповідача № 549 від 25
грудня 2008 року та № 3 від 06 січня 2009 року
він виконував також роботу у вихідні
дні - 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24 та 25
січня 2009 року. При цьому, ані під час
роботи, а ні при звільненні 13 лютого 2009
року відповідач за роботу у вихідні
дні, як це передбачено ст. 107 Кодексу
законів про працю України з ним не
розрахувався.

Враховуючи те, що дані вимоги раніше не
заявлялись, тому також просив стягнути
з відповідача 3 448,32 грн. в якості
грошової компенсації за роботу у
вихідні та неробочі дні, а також індекс
інфляції за період з березня 2009 року по
лютий 2014 року від належної оплати за
роботу в неробочі дні в сумі 775,87 грн.,
середній заробіток за час затримки
виплати грошової компенсації за роботу
у вихідні та неробочі дні за період з
29.12.2013 року по 22.05.2014 року в сумі 27 973,92
грн.

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося в суд із зустрічним позовом
до ОСОБА_2 про зобов'язання припинити
зловживання правами.

В обґрунтування зустрічних вимог
посилалося на те, що ОСОБА_2 порушує
вимоги ст.ст. 9, 13, 16 Цивільного кодексу
України, зловживаючи правами, які
встановленні в приписах ст.ст. 117, 233
КЗпП України, ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України ,
оскільки, реалізація права на
звернення до суду має здійснюватись у
визначених межах, поки це не суперечить
інтересам інших осіб і публічним
інтересам.

Вважав, що позивач свідомо раніше не
заявляв вимогу про оплату компенсації
за роботу у вихідні дні, розраховуючи
на збільшення суми штрафної
матеріальної відповідальності
роботодавця за 2009-2014 роки.

Зауважував, що вимоги позивача щодо
роботи останнього у вихідні та
неробочі дні у період кінець 2008 року -
початок 2009 року вже були предметом
розгляду судом, а факт відсутності
роботи у вказаний період встановлений
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 07.10.2013р.

Враховуючи наведене та з урахуванням
заяви про зміну предмета зустрічного
позову (а.с.88-89), просив: - зобов'язати
ОСОБА_2 припинити зловживати своїми
правами, передбаченими ст. 117 та ст. 233
КЗпП України, а саме припинити вимагати
від нього виплатити йому 3 448,32 грн. - як
компенсацію за роботу в вихідні дні в
період: кінець грудня 2008 року - початок
січня 2009 року; 775,87 гр. - як суму інфляції
за період з березня 2009 року по лютий 2014
року, нараховану на суму компенсації за
роботу в неробочі та вихідні дні (за
кінець 2008р. - початок 2009р.); суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку (у зв'язку з невиплатою в
день звільнення компенсації за роботу
у вихідні та неробочі дні), а також
відмовити позивачу в захисті його
права вимагати від нього сплатити
вищевказані суми на підставі ст.ст. 117
та 233 КЗпП України у зв'язку із
зловживанням позивачем цими правами та
порушенням ч. 3 ст. 13 ЦК України та ст. 61
ЦПК України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з
ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
розрахунку у сумі 16 954,24 грн. за період з
08.10.2013 року по 28.12.2013 року, без
вирахування податків і обов'язкових
платежів. В іншій частині позову
відмовлено. Взадоволенні зустрічного
позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Зазначає, що судом не враховано
визнання відповідачем факту виконання
працівниками робіт у неробочі дні.

На підтвердження вимог про стягнення
грошової компенсації за роботу у
вихідні і неробочі дні ним було надано
ряд судових рішень по аналогічних
справах, відповідачем у яких було ПАТ
КБ «Надра», тому суд безпідставно не
взяв до уваги висновки, зазначені в них.

Також не погоджуючись з рішенням, ПАТ
КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення в
частині задоволення позовних вимог та
відмови в задоволенні зустрічного
позову та ухвалити в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_2 в повному обсязі та
задоволення зустрічного позову.

Зазначає, що до нього не може бути
застосована відповідальність на
підставі ст.117 КЗпП України шляхом
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку за період з 08.10.2013р.
до 28.12.2013р., оскільки у вказаний період
банк правомірно та належно реалізував
своє конституційне право на оскарження
рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що скарги не
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 21.11.2013 року, позов
ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Надра», третя особа:
Тимчасовий адміністратор Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» Жуковська В.Б., про зміну
причин звільнення, стягнення вихідної
допомоги та середнього заробітку за
час затримки розрахунку задоволено,
зокрема, стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на
користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в
розмірі 18 534,42 грн., середній заробіток
за час затримки розрахунку в розмірі 334
487,04 грн. (а.с. 51-56 т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 грудня 2013
року, ПАТ КБ «Надра» відмовлено у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07.10.2013 року та ухвалу
Апеляційного суду міста Києва від
21.11.2013 року (а.с.57-58 т1).

З виписки з карткового рахунку
позивача за період з 01.12.2013 року по
31.12.2013 року вбачається, що виплата
вихідної допомоги в сумі 18 534,42 грн.
фактично відбулась 28.12.2013 року (а.с.8).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що в період часу з 08
жовтня 2013 року по 28 грудня 2013 року з
боку відповідача допускалось
продовження затримки виплати належних
позивачеві грошових сум вихідної
допомоги.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 117
КЗпП України у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст.116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального
права з урахуванням висновків, що
викладені в Рішенні Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012 року
№ 4-рп/2012, дає підстави вважати, що
невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог на момент припинення
такого правопорушення, яким є день
фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про
стягнення заборгованості із
заробітної плати роботодавець не
звільняється від відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
тобто за весь період невиплати
власником або уповноваженим ним
органом належних працівникові при
звільненні сум.

Такий правовий висновок міститься в
постановах Верховного Суду України від
29.01.2014 року, 22.01.2014 року, які в силу ст.360-7
ЦПК України є обов'язковими для
виконання ( т.2 а.с.97-106).

З розрахунку, наданого стороною
позивача вбачається, що середній
заробіток за період з 08 жовтня 2013 року
по 28 грудня 2013 року становить 16 954,24 грн.
(287,36грн. *59днів, де 287,36 грн.
середньоденна заробітна плата,
встановлена рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013
року, а 59 - кількість днів затримки
виплати присудженої за рішенням суду
суми).

Оскільки ПАТ КБ «Надра» не було надано
іншого розрахунку, тому судом вірно
взято до уваги саме розрахунок
позивача.

З огляду на те, що за період з 08 жовтня
2013 року по 28 грудня 2013 року права
позивача не були відповідачем
поновлені, порушення права не було
припинене, а виплата належних позивачу
грошових сум не здійснена, тому суд
дійшов вірного висновку про те, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача суми
середнього заробітку у розмірі 16 954,24
грн., є доведеними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
ПАТ КБ «Надра» на користь позивача
грошової компенсації за роботу у
вихідні та неробочі дні у розмірі 3 448,32
грн., суми індекса інфляції за період з
березня 2009 року по лютий 2014 року від
належної позивачу оплати за роботу в
неробочі дні в сумі 775,87 грн. та
середнього заробітку за час затримки
виплати грошової компенсації за роботу
у вихідні та неробочі дні за період з
29.12.2013 року по 22.05.2014 року в сумі 27 973,92
грн. суд обґрунтовано виходив з
наступного.

25 грудня 2008 року письмовим
розпорядженням віце-президента банку
№ 549 від 25 грудня 2008 року «Про
впровадження нового продукту та
проведення семінарів для
співробітників банку» (а.с.21 т1) у
зв'язку із впровадження нового
продукту «Від тисячі до мільйону один
крок» і проведенням з 27 по 30 грудня 2008
року семінарів по даному продукту для
співробітників банку Департаментом
управління персоналом та
Департаментом змін та інновацій
роздрібної мережі ВАТ КБ «Надра»,
зобов'язано начальників МРУ та
Директорів РУ, зокрема, п.1.1. прийняти
співробітників Управління розвитку
персоналу та Центру ефективності
роботи ребрендованих площадок продажу
з 27 по 30 грудня 2008р., згідно додатку, та
п.1.2. направити співробітників на
семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно
із списками (Додатки 2-33).

Також, відповідно до письмового
розпорядження першого віце-президента
банку № 3 від 06 січня 2009 року «Про
впровадження нового продукту на
площадках продажу» (а.с.28 т.1) у зв'язку
із впровадженням нового продукту «Від
тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28
січня 2009 року, зобов'язано, зокрема, п.1 -
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 направити
співробітників згідно додатку 1, п.2
начальників МРУ та Директорів РУ -
прийняти співробітників Управління
розвитку персоналу та Центру
ефективності роботи ребрендованих
площадок продажу.

Звертаючись в суд з даною вимогою
позивач посилався на те, що він дійсно
направлявся та перебував у
відрядженнях за вказаними
Розпорядженнями та працював у вихідні
дні.

Разом з тим, в суді першої та
апеляційної інстанції не зміг чітко
зазначити, де конкретно, в які саме
числа та скільки часу він перебував у
відрядженні та відповідно працював у
вихідні дні.

Представник відповідача, в свою чергу
зазначив, що позивач не працював у
вихідні дні, що підтверджується
табелем виходу на роботу працівників
ВАТ КБ «Надра» у грудні 2008 року (а.с.61 т.1)
та табелем виходу на роботу
працівників ВАТ КБ «Надра» у січні 2008
року (а.с.62 т.1), оскільки згідно довідки
ПАТ КБ «Надра» № 13-10-7010 від 20.05.2014р. (а.с.78
т.2) робота працівників у разі
направлення їх у відрядження в іншу
адміністративно-територіальну одиницю
або в межах однієї
адміністративно-територіальної
одиниці фіксується в табелі виходу на
роботу працівників банку.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що сама по собі наявність
Розпорядження № 549 від 25.12.2008р. «Про
впровадження нового продукту та
проведення семінарів для
співробітників банку" та розпорядження
№ 3 від 06.01.2009р. «Про впровадження
нового продукту на площадках продажу»
разом з додатками, відповідно до яких
позивач направлявся до Київського РУ
для проведення семінарів не створює
наслідків порушення ст.ст. 71,72 КЗпП
України, оскільки доказів про
перебування у відрядженні та про
фактичну роботу у вихідні дні позивач
суду не надав.

Не заслуговують на увагу колегії
суддів посилання представника
позивача на те, що на підтвердження
вимог про стягнення грошової
компенсації за роботу у вихідні і
неробочі дні ним було надано ряд
судових рішень по аналогічних справах,
відповідачем у яких було ПАТ КБ
«Надра», тому суд безпідставно не взяв
до уваги висновки, зазначені в них з
огляду на те, що обставини, встановлені
вказаними судовими рішеннями не
звільняються від доказування в порядку
ст. 61 ЦПК України, оскільки при розгляді
вказаних справ, брали участь інші
особи, щодо яких були встановлені певні
обставини, зокрема, щодо встановлення
роботи у вихідні та неробочі дні в
період грудень 2008 року по січень 2009
року (а.с.210-252 т.1, а.с. 1-72 т.2).

Аналізуючи докази, на які посилався
позивач на підтвердження своїх вимог в
цій частині позову, колегія суддів
приходить до висновку, що всі вони
ґрунтуються на припущеннях про те, що,
якщо там були інші працівники відділу,
то там був і позивач, а тому не є
переконливими.

Враховуючи наведене, судом вірно
відмовлено в задоволенні вимоги про
стягнення з банка компенсації за
роботу у вихідні та неробочі дні через
її недоведеність, а також відповідно
відмовлено в стягненні індексу
інфляції від належної оплати за роботу
в неробочі дні, середнього заробітку за
час затримки виплати грошової
компенсації за роботу у вихідні та
неробочі дні, які є похідними.

Не є підставою для скасування рішення
суду і посилання представника позивача
на те, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив у задоволенні
його клопотання про витребування
списків працівників, які направлялися
на семінар з 27-по 29 грудня 2008 року,
оскільки сам позивач не стверджував, що
саме в цей період він був на семінарі.

Крім того, навіть сам факт включення
відповідача в списки, не є підставою
для стягнення компенсації за роботу і
вихідні та не робочі дні, з-за
відсутності доказів його участі у
роботі семінару.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду про відмову в
задоволенні зустрічних вимог ПАТ КБ
«Надра» про зобов'язання припинити
зловживання правами, оскільки в силу
частин 1, 5 ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Крім того, згідно зі ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Враховуючи те, що в силу закону позивач
має право на звернення в суд з позовом,
а зустрічні позовні вимоги не
ґрунтуються на приписах закону,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову в їх задоволенні в повному
обсязі.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційних
скаргах, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра» та ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: