У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Шимків С.С., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 6 травня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
"Українська Пожежно-страхова компанія"
і ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 6 травня 2014 року зазначений позов
задоволено частково:

Стягнуто із Приватного акціонерного
товариства "Українська
Пожежно-страхова компанія" (далі -
Пожежно-страхова компанія або
Страховик) на користь позивача 29 671, 71
гривень матеріальної шкоди та 5 000
гривень у рахунок відшкодування
моральної шкоди;

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача
2 000 гривень моральної шкоди;

В задоволенні решти вимог позивачу
відмовлено.

Стягнуто в дохід держави з
Пожежно-страхової компанії 346, 71
гривень судового збору і з ОСОБА_2 243, 60
гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі Страховик покликається на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про
неврахування судом вимог ч. 3 ст. 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" щодо письмового
повідомлення Страховика учасниками
дорожньо-транспортної пригоди
протягом трьох робочих днів з дня її
настання, оскільки потерпілий
звернувся з відповідною заявою лише 5
липня 2013 року, а заява страхувальника
не містить інформації про потерпілих
осіб та про можливе чи постійне
місцезнаходження транспортних
засобів. Тому вважає, що
Пожежно-страхова компанія була
позбавлена можливості здійснити огляд
пошкодженого транспортного засобу. Ці
обставини відповідно до ст. 37.1.3
зазначеного Закону є підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування.

Щодо розміру моральної шкоди, то вважав
хибно застосованими норми ст. 22, п. 9.3 ст.
9 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" у розумінні ст. 5
ЦК України щодо дії закону в часі, т.я.
на момент укладення договору
страхування ліміт відповідальності
Страховика за завдану моральну шкоду
становив 2 550 гривень.

З наведених міркувань просить рішення
Рівненського міського суду від 6 травня
2014 року скасувати та ухвалити нове,
яким ОСОБА_1 відмовити в позові
повністю.

Іншими особами, які беруть участь у
справі, рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини ОСОБА_2 під час керування
забезпеченим Страховиком транспортним
засобом, автомобіль позивача зазнав
механічних пошкоджень, а його водій
отримав тілесні ушкодження, з приводу
яких знаходився на стаціонарному
лікуванні. Оскільки обов'язок
відшкодувати страхове відшкодування
як законом, так і договором покладений
на Пожежно-страхову компанію, тому з
нього стягнуто на користь ОСОБА_1
визначений судом розмір матеріальної
шкоди та моральну шкоду, а із винуватця
дорожньо-транспортної пригоди -
моральну шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що 4
серпня 2012 року близько 19 год. 20 хв.
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки ЗАЗ
110207, реєстраційний номер НОМЕР_3, на
Т-подібному перехресті вулиць
Макарова-Корольова у м. Рівне, маючи
намір здійснити маневр повороту
ліворуч на головну дорогу - вулицю
Макарова, в порушення вимог п.п. 1.5, 101,
16.11 Правил дорожнього руху, рухаючись з
другорядної дороги не дав дорогу
автомобілю Мерседес Бенц,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_1, що рухався по вулиці
Макарова з боку вулиці Кн. Острозького
в напрямку вулиці Млинівської в м.
Рівне та допустив зіткнення. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль Мерседес Бенц втратив
керування і виїхав на смугу
зустрічного руху, де допустив
зіткнення з автомобілем Шкода Суперб,
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_5, який рухався по
вулиці Макарова з боку вулиці
Млинівської в напрямку вулиці Кн.
Острозького в м. Рівне.

За наслідками дорожньо-транспортної
пригоди позивач отримав тілесні
ушкодження у виді переламу лівої
ключиці зі зміщенням, рваної рани лівої
щоки, які віднесено до середнього
ступеня тяжкості, а транспортні засоби
зазнали механічних пошкоджень.

Зазначені факти підтверджені вироком
Рівненського міського суду від 11
квітня 2013 року, що набрав законної сили,
яким ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 286
КК України і призначено міру покарання
у виді обмеження волі строком на один
рік. На підставі ст. 75 КК України
засудженого звільнено від відбування
покарання з випробуванням з однорічним
іспитовим строком (а.с. 5-5, зв.).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, обов'язковий для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, сто воно якої
ухвалено вирок, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Полісом №АВ1617790 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів підтверджується
факт укладення 30 листопада 2011 року між
відповідачами договору, за яким ОСОБА_2
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб під
час експлуатації автомобіля ЗАЗ 110207,
реєстраційний номер НОМЕР_3, а
Страховик зобов'язався виплатити
страхове відшкодування на користь
третьої особи в разі настання
страхового випадку.

Пунктом 4 Полісу передбачено ліміт
відповідальності Пожежно-страхової
компанії на одного потерпілого, який за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю,
складає 100 000 гривень, а за шкоду,
заподіяну майну, - 50 000 гривень.

Страховиком визнається та обставина,
що дорожньо-транспортна пригода є
страховим випадком. Разом з тим, ним
заперечується обґрунтованість позову
з огляду на ст. 37.1.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" щодо відмови у здійсненні
страхового відшкодування в разі
неможливості встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, і цей
факт не оспорюється сторонами, що 6
серпня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Пожежно-страхової компанії із
заявою-повідомленням про страховий
випадок (а.с. 7, зв.).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" в редакції, що діяла на час
укладення договору, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Нормами п. 22.3 ст. 22 цього Закону
встановлено і його обов'язок
відшкодувати на користь потерпілого
моральну шкоду, передбачену пунктами 1,2
ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст. 9
Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеної судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Як убачається, при укладенні між
відповідачами 30 листопада 2011 року
договору страхування було враховано
вимоги Розпорядження Державної
комісії з регулювання фінансових
послуг України №566 від 09.07.2010 року в
редакції, що діяла на час виникнення
договірних відносин. Зокрема, цим
Розпорядженням встановлено
обов'язкові ліміти відповідальності
страховика:

- за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, у розмірі 50 000 гривень на
одного потерпілого;

- за шкоду, заподіяну життю та
здоров'ю потерпілих, у розмірі 100 000
гривень на одного потерпілого.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Правильно з'ясувавши обставини справи
та встановивши, що транспортний засіб є
фізично знищеним, суд першої інстанції
вірно ґрунтувався на висновку
автотоварознавчої експертизи від
20.08.2012 року №47 у кримінальній справі,
який є письмовим доказом у цивільній
справі, за якою матеріальна шкода,
завдана власникові автомобіля
Мерседес Бенц складає 34 066, 73 гривень
(а.с. 19-22). Цим доказом встановлено, що
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
моменту дорожньо-транспортної пригоди,
тобто відповідно до ст. 30 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" є фізично знищеним.

Звітом №031П від 26.03.2014 року
спеціаліста-автотоварознавця
підтверджено ринкову вартість
працездатних складових автомобіля
Мерседес Бенц унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди у 7 615, 27
гривень (а.с. 50-52).

У матеріалах справи містяться
квитанції про придбання позивачем
медикаментів та лікарських засобів на
суму 3 220, 25 гривень (а.с. 7).

Віднявши від 34 066, 73 гривень визначеної
матеріальної шкоди 7 615, 27 гривень
вартості залишку автомобіля та додавши
3 220, 25 гривень витрат на лікарські
засоби і медикаменти, місцевий суд
обґрунтовано одержав 29 671, 71 гривень, що
і становить розмір матеріальної шкоди,
яка підлягає стягненню зі Страховика
на користь ОСОБА_1 у рахунок страхового
відшкодування.

У передбачений процесуальним законом
спосіб Страховик цього не спростував.

Оскільки умовами договору страхування
чітко визначено розмір ліміту
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю і здоров'ю потерпілого, - 100 000
гривень, а 5 відсотків цього ліміту
(максимально допустимий розмір
моральної шкоди) становить 5 000 гривень,
тому доводи апеляційної скарги про
неправильність застосування судом
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не заслуговують на увагу.

Щодо встановлення факту моральної
шкоди, що підлягає відшкодуванню
Пожежно-страховою компанією на користь
позивача, то його визначено з
урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України,
яким передбачено, що моральна шкода
полягає у фізичному болю і стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
ушкодженням здоров'я. При визначенні її
розміру правильно взято до уваги і
вимоги розумності і справедливості.

Доводи автора скарги про неможливість
встановити характер та локалізацію
пошкоджень автомобіля Мерседес Бенц є
необґрунтованими.

Так, станом на 6 серпня 2012 року
Пожежно-страховій компанії вже було
відомо про страховий випадок. У
матеріалах справи міститься висновок
експерта від 20.08.2012 року №47 про
заподіяння матеріальної шкоди у
кримінальній справі щодо ОСОБА_2 за ч. 1
ст. 286 КК України (а.с. 19-22). Помимо того, 26
березня 2014 року в ході розгляду
цивільної справи
спеціалістом-автотоварознавцем
проведено оцінку ринкової вартості
залишків автомобіля Мерседес Бенц (а.с.
50-52), що не перешкоджало Страховику
заперечувати належним чином проти
розміру матеріальної шкоди.

Той факт, що ОСОБА_1 звернувся до
Страховика із заявою-повідомленням
лише 5 липня 2013 року не перешкоджав
відповідачу провести йому відповідну
страхову виплату, оскільки про
страховий випадок Пожежно-страховій
компанії було відомо ще зі звернення
ОСОБА_2, а позивач відразу після
дорожньо-транспортної пригоди був
госпіталізований, що позбавило його
можливості звернутися своєчасно.
Належний йому автомобіль Мерседес Бенц
було направлено на штрафний майданчик.
Крім того, обставини події і вина
ОСОБА_2 на той момент вже повністю
підтверджувалися вироком суду, що
набрав законної сили.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в абз. першому п. 19 своєї
постанови від 01.03.2013 року №4 "Про деякі
питання застосування законодавства
при вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки", вбачається, що з
урахуванням змісту статті 979 ЦК України
та статті 16 Закону України "Про
страхування" у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише в тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватися
судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Наведені вимоги процесуального закону
унеможливлюють право колегії суддів
перевірити рішення суду поза межами
доводів апеляційної скарги.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення згідно із ч. 1 ст.
308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
Пожежно-страхова компанія" відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
6 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: