Номер провадження: 22-ц/785/2813/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Процик М.В., Доценко Л.І.

При секретарі -Булгак Х.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19.11.2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль»,
3-я особа- ОСОБА_9, приватний нотаріус
Одеського міського округу ОСОБА_8

-про визнання кредитного договору
та договору іпотеки неукладеним та
зобовязання виключити з реєстру
іпотеки та зпборони,-

В С Т А Н О В И Л А:

09.01.2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом в якому
зазначала, що 21.02.2008 року між позивачем
та відповідачем було укладено
кредитний договір №014/0018/82/88534. 21.02.2008
року був укладений іпотечний договір.
Предметом іпотеки за іпотечним говором
є нерухоме майно: квартира під АДРЕСА_1,
який належить іпотекодавцям в
наступних частках: 2/3 частини квартири
належать ОСОБА_5, 1/3 частини квартири
належить ОСОБА_9.

Позивач вважає, що вищевказані
кредитний та іпотечні договори є
неукладеними так як не відповідають
вимогам Закону, зокрема посилається на
те, що Банк не мав права надавати
кредит в іноземній валюті, що кредит
отримано не в повному обсязі, що ОСОБА_9
не підписувала кредитний договір та не
була з ним ознайомлена, що процентна
ставка не може змінюватись та
нараховується у валюті, та договори
укладені в порушенні вимог Закону
України « Про захист прав споживачів»
та Правил про надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, що у відповідача відсутня
ліцензія та письмовий дозвіл на
надання кредиту в іноземній валюті та
в договорі іпотеки не зазначено номер.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 10 листопада 2013 року в
заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового, про задоволення
заявлених вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зокрема
посилається на те, що договори
підписані особою, котра не мала на це
повноважень та кредит виданий в
іноземній валюті за відсутності
ліцензії.

В судове засідання приватний
нотаріус ОСОБА_8 не з'явилась, про час
та місце розгляду справи сповіщена
належним чином.

В силу ст. 305 ч.2 ЦПК України судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за їх відсутністю.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді доповідача, вислухавши
пояснення сторін, що з'явились,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши матеріали справи дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвали
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в заявлених вимогах,
районний суд виходив з того, що
відповідно до вимог ст. ст. 638, 640,1054 ЦК
України сторони досягли згоди за всіма
умовами договору, підписали їх,
іпотечний договір нотаріально
посвідчений та зареєстрований в силу
ст.640 ч.3 ЦК України, а тому вимоги не
ґрунтуються на Законі.

Судова колегія погоджується з
таким судженням суду першої інстанції
з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що 21.02.2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір №014/0018/82/88534, відповідно до
якого позивач надав відповідачу кредит
у мірі 40800,00 доларів США, з яких: на
споживчі цілі були видано кошти в
розмірі 40000,00 дол. США на строк 65 місяців
під 14 процентів річних, оплата комісії
за надання кредиту склала 800,00 доларів
США,.

Згідно з п. 2.1. зазначеного
кредитного договору кредитор надає
позичальнику кредит, а позичальник
зобов'язується отримати кредит,
використати його за цільовим
призначенням, повернути кредитору суму
кредиту, сплатити проценти за
користування кредитом та комісії
згідно умов договору та тарифів
кредитора, а також виконати інші
обов'язки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 17.1. зазначеного
кредитного договору він вступає в силу
з моменту його писання сторонами і діє
до повного виконання ними прийнятих
відповідно до цього договору
зобов'язань.

Судова колегія погоджується з
судженням суду першої інстанції про те,
що матеріалами справи підтверджено
факт підписання кредитного та
іпотечного договорів та отримання
кредитних коштів.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди, договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
проозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 8 постанови від 06 листопада
2009 року 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», відповідно до
частини першої статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
додержання стороною (сторонами) вимог,
які встановлені статтею 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину. Не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено. У зв'язку з цим судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК
України тощо). Зокрема, не є укладеними
правочини (договори), у яких відсутні
встановлені законодавством умови,
необхідні для їх укладення (відсутня
згода за всіма істотними умовами
договору; не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК України не є вчиненим також
правочин у разі нездійснення його
державної реєстрації, якщо правочин
підлягає такій реєстрації. Встановивши
ці обставини, суд відмовляє в
задоволенні позову про визнання
правочину недійсним. Наслідки
недійсності правочину не
застосовуються до правочину, який не
вчинено. Вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом. Суди мають відмовляти в позові
з такою вимогою. У цьому разі можуть
заявлятися лише вимоги, передбачені
главою 83 книги п'ятої ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, районний суд
правильно вважав, що за змістом п. 17.1.
та відповідно до ст. ст. 638, 640, 1054 ЦК
України кредитний договір є
консенсуальним, тобто він вважається
укладеним з моменту досягнення згоди
між сторонами за всіма істотними
умовами, якими є предмет, сума, строк
повернення та розмір процентів. Таким
чином, неукладеним повинен визнаватися
договір, про вчинення якого сторони в
належній формі не досягли згоди щодо
необхідних для нього істотних умов.

Між тим, згідно з п. 17.1. спірного
договору договір набрав законної сили,
тобто вважався укладеним, з моменту
його підписання сторонами, а тому
вимога позивача про визнання
кредитного договору неукладеним не
ґрунтується ні на законі, ні на
фактичних обставинах справи.

Відповідно до п.п. 1.1.3.1. кредитного
договору №014/0018/82/88534 від 21.02.2008 року
виконання зобов'язань позичальника за
цим договором забезпечується іпотекою
нерухомості - квартира, за адресою:
АДРЕСА_1, заставною вартістю 335503,00 грн.
На момент укладення цього договору
предмет іпотеку належить позичальнику
та майновому поручителю - ОСОБА_9 на
праві власності.

21.02.2008 року між відповідачем
(іпотекодержатель) та ОСОБА_5 та ОСОБА_9
(іпотекодавці), з яких ОСОБА_9 є майновим
поручителем за ОСОБА_5 (боржник), було
укладено іпотечний договір. Іпотекою
за цим договором забезпечено будь-які
вимоги іпотекодержателя до боржника (у
тому числі ті, що виникнуть у
майбутньому), які випливають з
кредитного договору №014/0018/82/88534 від
21.02.2008 року (а також усіх додаткових
угод до нього, які можуть бути укладені
до нього), укладеного між
іпотекодержателем і боржником, за
умовами якого боржник зобов'язаний не
пізніше 21.07.2013 року повернути
іпотекодержателю кредит, наданий в
сумі 40800 доларів США , сплатити проценти
в розмірі 14% річних за його
користування, комісійну винагороду,
неустойку (пеню, штрафи) в розмірі,
строки та у порядку, передбачених
кредитним договором, а також виконати
інші умови кредитного договору та
відшкодувати іпотеко держателю всі
можливі збитки, понесені ним внаслідок
невиконання чи неналежного виконання
умов кредитного договору. Кредитні
кошти в розмірі 40000 доларів США надані
на споживчі цілі та 800 доларів США на
сплату комісії за надання кредиту.

Зазначений іпотечний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 21.02.2008 року та
зареєстрований в реєстрі за № 899.

Відповідно до ст. 4 та ч. 1 ст. 18
Закону України «Про іпотеку» обтяження
нерухомого майна іпотекою підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому законодавством.
Іпотечний договір укладається між
одним або декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи, що спірний іпотечний
договір нотаріально посвідчений та
зареєстрований, в силу ч. 3 ст. 640 ЦК
України районний суд прийшов до
правильного висновку, що він є
укладеним з моменту державної
реєстрації.

Згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»)
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року № 3
024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання)

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4
статті 5 цього Декрету, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи
«Райфайзен Банк Аваль» отримав
банківську ліцензію № 10 від 11 жовтня
2006 року, а тому доводи апеляційної
скарги про відсутність повноважень на
видачу кредиту у валюті не приймається
до уваги. (а.с. 110,111)

Не приймається до уваги і доводи
апеляційної скарги про те, що до
представник Банку не була уповноважена
на укладання вищезазначених договорів,
так як це спростовується Положенням
про Привокзальне відділення Одеської
обласної дирекції ВАТ «Райфайзен Банк
Аваль» та дорученням видане на
ОСОБА_10

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України
судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19.11.2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- Л.І.Доценко

М.В.Процик