У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 20 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 16 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фастівської міської
ради Київської області, управління
Держземагенства у Фастівському районі
Київської області про бездіяльність
міської ради та скасування державного
акта на право приватної власності на
землю; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Фастівської міської ради
Київської області про визнання
недійсним рішення,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що він
з 2009 року є власником 7/10 частини
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування. До цього
йому було подаровано у 1988 році 4/25
частини та у 1994 році - 4/25 частини
вказаного будинку. На земельній
ділянці площею 0,1397 га за дозволом
виконкому він проводив прибудови до
будинку та у 2009 році змінені ідеальні
частки будинку. 17/25 частини спірного
будинку належали його дядькові, а після
його смерті, як спадщина, перейшли до
його дружини −? ОСОБА_3, яка 29 вересня 2010
року приватизувала земельну ділянку
площею 0,0680 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
земельну ділянку площею 0,0270 га для
ведення особистого селянського
господарства, про що отримала державні
акти на право власності на земельну
ділянку та зареєструвала землю в
Державному реєстрі речових прав.

Фастівська міська рада Київської
області не затверджувала технічну
документацію із землеустрою і на заяву
його матері від 04 листопада 2008
року про припинення приватизації не
прореагувала, чим порушила його право
на користування земельною ділянкою у
розмірах, які відповідають його частці
у будинку.

Просив внести зміни до рішення
Фастівської міської ради Київської
області від 09 жовтня 2008 року № 2/32-XLII-V,
скасувати державні акти та їх державну
реєстрацію.

ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом, у якому зазначала,
що рішенням Фастівської міської ради
Київської області від 16 травня
2013 року № 17-28-XL-VI ОСОБА_2 надано дозвіл
на виготовлення технічної
документації із землеустрою для
будівництва і обслуговування
житлового будинку площею 0,0700 га.
Вказаним рішенням не були враховані ні
загальна площа присадибної земельної
ділянки, ні ідеальні частки
співвласників будинку, які склалися ще
у 1988 році, ні те, ще вона вже
приватизувала земельну ділянку
відповідно до частки у власності на
житловий будинок.

Просила визнати недійсним рішення
Фастівської міської ради Київської
області від 16 травня 2013 № 17/28-XL-VI в
частині надання ОСОБА_2 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення меж
на земельну ділянку площею 0,0700 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області

від 20 травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недійсним рішення Фастівської
міської ради Київської області від 16
травня 2013 року № 17/28-XL-VI у частині
надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж на земельну
ділянку площею 0,0700 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у
задоволенні позову ОСОБА_2, оскільки
належних доказів на підтвердження
того, що рішенням Фастівської міської
ради Київської області від 09 жовтня 2008
року порушено його права, не надано. При
передачі у власність ОСОБА_3 земельної
ділянки враховано її частку у праві
власності на житловий будинок - 17/25, а
подальші зміни в ідеальних частках на
будинок, що виникли у зв'язку зі
здійсненою позивачем добудовою, не
впливають на розмір земельної ділянки,
що може належати кожному із
співвласників.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фастівської
міської ради, управління
Держземагенства у Фастівському районі
про бездіяльність Фастівської міської
ради та скасування державного акта на
право приватної власності на землю; за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
Фастівської міської ради про визнання
недійсним рішення органу
самоврядування.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік