Номер провадження: 22-ц/785/4511/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Сватаненко В.І.

- Артеменко І.А.

при секретарі - Добряк Н.І.

за участю : ОСОБА_3 та її представника
ОСОБА_4, представника ТОВ
«Інтернаціональні телекомунікації»-
Головенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 05 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтернаціональні телекомунікації»
про визнання протиправним та
скасування наказу від 23 грудня 2013 р. про
звільнення з посади секретаря
керівника у зв'язку з скороченням
штатів , поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

21 січня 2014 року позивачка звернулась з
позовом. Обґрунтовуючи свої вимоги
позивачка вказує, що працювала на
займаній посаді . Наказом від 23 грудня
2013 року її було звільнено з займаної
посади на підставі ст. 40 п.1 КЗпП
України. Вважає, що її було звільнено з
порушенням чинного законодавства,
оскільки одночасно з попередженням про
наступне звільнення їй не було
запропоновано іншу роботу. Вважає, що
по підприємству скорочення штатів не
відбулось, роботу виконувала належним
чином, має вищу освіту, що дає їй
перевагу при звільненні.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що наказ на звільнення був обумовлений
зміною організації праці, вільних
посад на час звільнення позивачки не
було та що у неї відсутнє право на
переважне зайняття посади.

Рішенням суду першої інстанції від 05
березня 2014 року позов ОСОБА_3 до ТОВ
«Інтернаціональні телекомунікації»
про визнання протиправним та
скасування наказу № И/К-0004682-И-00001965 від
23.12.2013р., поновлення на посаді секретаря
керівника, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди в сумі 10
000 грн. - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалення нового рішення, яким
просить задовольнити позов .

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно із ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Відповідно до п. 33 "Правові позиції,
висловлені судовою колегією в
цивільних справах Верховного Суду
України в зв'язку з аналізом причин
перегляду судових рішень у цивільних
справах у 1996 році" (Лист Верховного
Суду України від 01.12.1997 року) при
вирішенні питання про те, чи мав змогу
роботодавець виконати вимоги ст. 492
КЗпП про надання роботи працівникові,
який вивільняється в зв'язку зі змінами
в організації виробництва і праці, суд
виходить з того, що за змістом цієї
норми працівнику має бути
запропонована наявна робота за
відповідною професією чи
спеціальністю і лише при відсутності
такої роботи - інша наявна робота.

Що ж стосується вимог працівника про
надання йому наявної роботи вищого
рівня, ніж він виконував, то це питання
має вирішуватися роботодавцем
відповідно до загальних положень про
комплектування кадрів і просування по
службі.

Однією з істотних ознак працівника з
високою продуктивністю праці є його
дисциплінованість. Тому при
застосуванні правил ст. 42 КЗпП щодо
переважного права на залишення на
роботі при проведенні звільнень згідно
з п. 1 ст. 40 КЗпП визначення рівності
продуктивності праці має проводитися і
з врахуванням наявності у працівника
дисциплінарних стягнень.

Судовою колегією встановлено, що 03
вересня 2008р. позивачка на підставі
наказу №2415-к від 03 вересня 2008 року була
прийнята на роботу офіс-менеджера TOB
«Інтертелеком». Відповідно до наказу
№26011-к від 01 липня 2010 року посаду було
перейменовано в посаду секретаря
керівника.

До 23 грудня 2013 року в товаристві
відповідача було дві посади секретаря
керівника, одну з яких займала
позивачка, а другу - ОСОБА_6 (а.с. 24).

Наказом №1173-к від 18 жовтня 2013 року на
підставі службових записок про
систематичні запізнення на роботу
секретарю керівника - ОСОБА_3 об'явлена
догана.

Наказом № 1174-к від 18.10.2013р. по TOB
«Інтертелеком» у зв'язку з проведеним
аналізом ефективності роботи
канцелярії та встановленням факту
економічної недоцільності зі штатного
розкладу було виключено одну штатну
одиницю секретаря керівника.

Позивачка була ознайомлена з вказаним
наказом, але відмовилася від підпису, у
зв'язку з чим 18 жовтня 2013 р. було
складено акт.

Згідно довідки TOB «Інтертелеком»,
станом на 18 жовтня 2013р. в TOB
«Інтертелеком» були відсутні вакансії,
які б відповідали професії,
спеціальності та кваліфікації
секретаря керівника ОСОБА_3, а також
були відсутні вакансії з більш низькою
кваліфікацією.

Наказом № И/К-0004682-И-00001965 від 23.12.2013р.
позивачку було звільнено з займаної
посади секретаря керівника за п.1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з скороченням
штату.

Судова колегія розглядаючи справу не
бере до уваги доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
розглядаючи справу не врахував, що у
позивачки було переважне право на
залишення на роботі з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом від 18 жовтня 2013р. за № 1173-к
позивачці було оголошено догану, інший
працівник ОСОБА_6 до дисциплінарної
відповідальності не притягувалася,
позитивно характеризується.

Стосовно твердження щодо більш високої
кваліфікації позивачки, то суд першої
інстанції правильно виходить з того, що
за положенням п. 23 Розділу 1 "Професії
керівників, професіоналів, фахівців та
технічних службовців, які є загальними
для всіх видів економічної діяльності"
Професій працівників, які є загальними
для всіх видів економічної діяльності,
затверджених наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
"Довідник кваліфікаційних
характеристик професій працівників"
від 29.10.2007 N 583, кваліфікаційні вимоги до
секретаря керівника (організації,
підприємства, установи) не включають до
себе таку вимогу, як вища освіта, що в
контексті ст.2-1 КЗпП України, з
урахуванням також того, що вища освіта
позивачкою отримана у галузі
психології, не може слугувати доказом
більш високої кваліфікації позивачки
як секретаря керівника.

Також, судом першої інстанції
правильно встановлено, що судом не
приймаються до уваги твердження
позивачки та її представника про
незаконність й безпідставність
наказів про скорочення штату та
накладення дисциплінарного стягнення,
так як позивачка ці накази не
оскаржувала, а тому вказані обставини
не є предметом спору.

Довід апелянта, що судом першої
інстанції не досліджувався період
після повідомлення з 18 жовтня 2013р. до
звільнення 23 грудня 2013р., а саме, які
вакансії з'являлись у відповідача, які
з них могли бути запропоновані їй
згідно її спеціальності та
кваліфікації, не ґрунтується на законі
, оскільки ст. 49-2 КЗпП України взагалі
не передбачає, що пропонування роботи
повинно здійснюватися на протязі
усього періоду з моменту попередження
про звільнення до самого звільнення.
Натомість, вимоги ч. 3 ст. 492 КЗпП України
передбачають, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Крім того, судом першої інстанції
враховано, що власник підприємства,
установи, організації сам вирішує
питання організаційної структури,
чисельності та штату працівників у
разі скорочення одних посад, професій,
спеціальностей і потребу в інших
посадах, професіях та спеціальностях,
навіть збільшення загальної їх
чисельності не є перешкодою до
звільнення (з додержанням процедури
вивільнення) тих працівників, у
посадах, професіях, спеціальностях
яких відпала потреба.

Щодо обґрунтованості скорочення
штатів на підприємстві слід зазначити,
що статтею 64 Господарського кодексу
України підприємству надане право
самостійно визначати свою
організаційну структуру, чисельність
працівників і штатний розпис. А це
означає, що за певних обставин власник
або уповноважений ним орган може (а
інколи змушений) змінювати чисельність
або штат працівників шляхом
скорочення. І скористатись таким
правом він може будь-коли, оскільки
законодавство про працю не встановлює
щодо цього жодних часових обмежень.

При розгляді справи судовою колегією
не встановлено, що при попередженні
позивачки про скорочення займаної
посади існували вільні посади , які б
відповідач мав їй пропонувати.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_3,
судова колегія витребувала з Головного
управління статистики в Одеській
області копії звітності 1-ПВ (місячна)
«Звіт з праці» - форми державного
статистичного спостереження, яка
подавалась ТОВ «Інтернаціональні
телекомунікації» за період жовтень,
листопад, грудень 2013р.«Звіт з праці»
1-ПВ складається згідно Інструкції зі
статистики з кількості працівників,
затвердженої наказом Держкомстату від
28.09.2005 № 286 (зі змінами), а згідно
положень п. 3.2.1. Інструкції -
середньооблікова кількість штатних
працівників за місяць обчислюється
шляхом підсумовування кількості
штатних працівників облікового складу
за кожний календарний день звітного
місяця, тобто з 1 по 30 або 31 число (для
лютого - по 28 або 29), включаючи вихідні,
святкові та неробочі дні, і ділення
одержаної суми на число календарних
днів звітного місяця, тобто, звітність
1-ПВ (місячна) «Звіт з праці» не містить
інформації щодо кількості працюючих на
кожен день звітного місяця, наявність
або відсутності відповідних вакансій
на підприємстві в тому числі і у
часовому проміжку, тобто коли вона
виникла або була вивільнена чи
скорочена, а отже, за даним звітом
неможливо встановити факт кількості
працюючих на момент виготовлення
наказу №1174-к від 18.10.2013р. та він є таким,
що не має правового значення для
вирішення справи по суті.

Судова колегія перевіряючи додатково
витребувані докази, а саме копії
звітності №4-ПН «Інформація про
заплановане масове вивільнення
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці» , яка
подавалась ТОВ «Інтернаціональні
телекомунікації» за період жовтень,
листопад, грудень 2013р., Акт перевірки та
Припис №15-01-040/0639-0547 від 13.05.2014р.
Територіальної інспекції з питань
праці в Одеській області Державної
інспекції України з питань праці,
дійшла висновку, що вони додатково
засвідчують про звільнення ОСОБА_3 у
відповідності до норм діючого
законодавства України та
підтверджують доводи відповідача і
правильність висновків суду першої
інстанції.

Довід апелянта про те, що
територіальною державною інспекцією з
питань праці в Одеській області були
встановлені порушення, які вказують на
незаконність звільнення позивачки, не
заслуговує на увагу з наступних
підстав. Так, дійсно при перевірці було
встановлено, що в особовій картці
позивачки форми-2 зроблений запис
(мовою оригіналу): «от перевода на
другую работу в соответствии с
требованиями ч.2 ст. 40 КЗоТ Украины
отказалась. Намерение уволиться
подтвердила». Інспектором зроблений
висновок, що вказаний запис порушує
вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. Проте ,
судова колегія вважає, що встановлення
вказаного факту не вказує на
незаконність звільнення позивачки.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Одеси від 05 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суд Одеської
області В.О.
Суворов

І.А. Артеменко

В.І.Сватаненко