Справа № 203/8510/13-ц
Провадження № 2/0203/420/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 червня 2014 р. Кіровський
районний суд

м.
Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді Підберезного Г.А.

при секретарі - Макаренко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Всеукраїнської газети «Ліца»,
про захист честі, гідності , -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська знаходиться
цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Всеукраїнської газети «Ліца»,
про захист честі, гідності.

В обґрунтування позовних вимог позивач
в позовній заяві та його представник в
ході судового засідання посилалися на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Всеукраїнській
газеті „Ліца" (реєстраційне свідоцтво
КВ №6285 від 04.07.2001р.) в № НОМЕР_1 з'явилася
стаття ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка
містить, на його думку, відомості про
нього, які не відповідають дійсності та
паплюжать його честь, гідність та
ділову репутацію як громадянина.
Позивач також вважає, що ця стаття
містить образливі вислови та
узагальнення, які ображають його
релігійні почуття та національну
гідність, а також релігійні почуття та
національну гідність усіх громадян
України - євреїв за національністю та
іудеїв за віросповіданням, яким є він,
ОСОБА_1

Так, він посилається на два уривки, що
містяться на початку та наприкінці
статті:

1). «Зрозуміло, що ОСОБА_1, самий чесний
дніпропетровський єврей, не має
відношення ні до розкраденого банку
«Причорномор'я», ні до конвертаційних
центрів, ні до фірми «Кортес», через
діяльність якої пройшли гучні обшуки
податківців, ні до діяльності фірми
«Благо»… Авжеж, може всяке бути. Але в
цьому випадку все трохи не так».

2). «Але все одно писати про фінансові
афери треба. Хоча б для того, щоб народ
знав, в яких пустелях новоявленими
мойсеями зариті гроші українських
підприємств та неповернуті вклади
українських вкладників, як з них
сплачуються кіпрські корти для
замначальника податкової
адміністрації області, як за ці гроші
гуляє в ресторанах важлива есбеушна
«шишка». за якими тарифами прокурори та
слідчі «програють» судові справи про
неповернуті кредити та чому не
повертаються вклади, через які
пенсіонери, що дошли до відчаю, йдуть на
самоспалення».

ОСОБА_1 вважає, що з вищенаведених слів
випливають наступні висновки, які
мають зробити читачі:

1. банк «Причорномор'я» був
«розкрадений» та він, позивач, є
причетним до цього;

2. він, позивач, є причетним до
конвертаційних центрів, тобто до
діяльності фіктивних підприємств,
через які відбувається ухилення від
сплати податків;

3. він, позивач, є причетним до
фірми «Кортес", яку автор статті в
подальшому називає її
«фірмою-конвертом», тобто тим самим
конвертаційним центром.

4. до усіх вищенаведених дій
причетні виключно євреї, окрім «самих
чесних», до яких він, ОСОБА_1, на думку
автора не належить;

5. ОСОБА_5 - вождь та законодавець
єврейського народу, пророк та перший
священний автор, пророк в іудеїв,
християн та мусульман - буцім то чинив
зло, «зариваючи в пустелях» чуже добро;

6. євреї взагалі (новоявлені
мойсеї), та він також - адже розповідь в
статті є виключно про нього, та ОСОБА_5,
або ОСОБА_5 - єврейський еквівалент
імені «ОСОБА_5» - обкрадають
український народ, «зариваючи його
гроші «в пустелях», та даючи з цих
грошей хабар українським чиновникам:
співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим .

Позивач вказує, що згадані вище
твердження не відають дійсності та
принижують його честь як громадянина
та національну гідність з оглядув на
наступне.

1. Він, позивач, ніколи нічого не
крав, тим більше - з банку
«Причорномор'я», співвласником якого
він був. Ніякого «розкрадання» цього
банку не було, як такого, тому він ніяк
не може бути причетний до цього. Це
підтверджується тим фактом, що ніяких
кримінальних справ з цього приводу на
даний момент не порушено та ніяких
обвинувачень в «розкраданні» цього
банку нікому не висунуто.

2. Він, позивач, дійсно не причетний
до діяльності конвертаційних центрів,
зокрема - й до фірми «Кортес».

3. Він, позивач, дійсно не
причетний до діяльності фірми
«Кортес», та за яких підстав на цій
фірмі були здійснені обшуки, йому не
відомо. Він ніколи не був ані
керівником, ані власником згаданої
вище фірми, та правоохоронні органи
ніколи не пред'являли йому претензій в
причетності до її незаконної
діяльності.

ОСОБА_1 вважає, що згадані вище
недостовірні факти, принижують його
честь правопослушного громадянина
України через те, що автор статті
стверджує про вчинення ним
протиправних дій.

Вказані в п.п.4 - 6 твердження автора
статті, наведені вище, позивач вважає
„брутальними", „ксенофобськими" та
такими, що не відповідають дійсності та
порочать його честь та національну
гідність, а його вищенаведене
висловлювання про ОСОБА_5 брутально
ображає його релігійні почуття.

Позивач наголошує на тому, що згадані
вище твердження та образи є нічим
іншим, як розпалюванням національної
та релігійної ворожнечі між народами
України та зловживанням свободою
діяльності засобів масової інформації.

На підставі викладеного, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просили суд:

1. визнати такою, що не відповідає
дійсності, інформацію, поширену в
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», що була
надрукована в № НОМЕР_1 Всеукраїнської
газети «Ліца», про те, що:

1). Банк «Причорномор'я» був
«розкрадений» та він є причетним до
цього;

2). Він, позивач, є причетним до
конвертаційних центрів, тобто до
діяльності фіктивних підприємств,
через які відбувається ухилення від
сплати податків;

3). Він, позивач, є причетним до фірми
«Кортес», у зв'язку з діяльністю якої
податковою міліцією були здійснені
обшуки, яку автор статті в подальшому
називає її «фірмою-конвертом», тобто
тим самим конвертаційним центром;

4). До усіх вищенаведених дій причетні
виключно євреї;

5). ОСОБА_5 - вождь та законодавець
єврейського народу, пророк та перший
священний автор, пророк в іудеїв,
християн та мусульман - буцім то чинив
зло, «зариваючи в пустелях» чуже добро;

6). Євреї взагалі (новоявлені мойсеї), та
він, позивач. також - обкрадають
український народ, «зариваючи його
гроші «в пустелях», та даючи з цих
грошей хабар українським чиновникам:
співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим (незрозуміло
яких органів).

2. Зобов'язати ОСОБА_2 та Всеукраїнську
газету «Ліца» спростувати
вищенаведену інформацію в газеті
«Ліца» - як в друкованому, так і в
електронному її варіантах, та принести
позивачу публічні вибачення через цю
газету шляхом публікації відповідної
статті, в якій зазначити, що вона є
вибаченням за неправдиву інформацію,
що була поширена в статті
«ІНФОРМАЦІЯ_2.» в № НОМЕР_1
Всеукраїнської газети «Ліца».

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 - в судове засідання з'явився,
проти задоволення позову заперечував,
посилаючись на те, що зі змісту абзацу
„Зрозуміло, що ОСОБА_1, найчесніший
дніпропетровський єврей...", на його
думку, вбачається, що зазначений абзац
не містить будь яких неправдивих
відомостей, тобто будь яких тверджень
про наявність певних фактів, текст
викладено у формі оціночних суджень,
які є суб'єктивними думками та
поглядами відповідача ОСОБА_2 та які не
можна перевірити на предмет їх
відповідності дійсності. За змістом
абзацу „Але все одно писати про
фінансові афери треба", на його думку,
видно, що в ньому не вказано особу
позивача і що саме про нього йде мова.
При цьому національність та ім'я ОСОБА_5
не є тими даними, які ідентифікують
особу позивача та позивач не надав
доказів того, що ці висловлювання
стосуються саме його та єврейського
народу, який, як і особа на ім'я ОСОБА_5,
не є сторонами в даній справі та права
на представництво інтересів яких в
позивача немає.

Відповідач Всеукраїнська газета
«Ліца» - в судове засідання свого
представника не направили, про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини своєї
неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Отже, при розгляді справ про захист
гідності, честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи слід застосувати
положення Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закони
України від 16 листопада 1992 року "Про
друковані засоби масової інформації
(пресу) в Україні", від 2 жовтня 1992 року
"Про інформацію", від 21 грудня 1993 року
"Про телебачення і радіомовлення", від 23
вересня 1997 року "Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів" та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють вказані суспільні відносини.

Ст.34 Конституції України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань. Разом з тим
відповідно до ст. 68 Конституції України
кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей. Праву на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань
відповідає обов'язок не поширювати про
особу недостовірну інформацію та таку,
що ганьбить її гідність, честь чи
ділову репутацію. У зв'язку з цим ст. 32
Конституції України передбачено
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї. Ніхто не може
зазнавати втручання в його особисте і
сімейне життя, крім випадків,
передбачених Конституцією. Не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини. Беручи до
уваги зазначені конституційні
положення, при вирішенні справ про
захист гідності, честі та ділової
репутації повинні забезпечувати
баланс між конституційним правом на
свободу думки і слова, правом на вільне
вираження своїх поглядів та
переконань, з одного боку, та правом на
повагу до людської гідності,
конституційними гарантіями
невтручання в особисте і сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Вибір способу захисту особистого
немайнового права, зокрема права на
повагу до гідності та честі, права на
недоторканість ділової репутації,
належить позивачеві. Разом із тим,
особа, право якої порушено, може обрати
як загальний, так і спеціальний способи
захисту свого права, визначені законом,
який регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Таким чином правилами ст. 275 ЦК України,
передбачено, що захист особистого
немайнового права здійснюється у
спосіб, встановлений главою 3 цього
Кодексу, а також іншими способами
відповідно до змісту цього права,
способу його поширення та наслідків, що
їх спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації та/або право
на відповідь (стаття 277 ЦК України),
заборона поширення інформації, якою
порушуються особисті немайнові права
(стаття 278 ЦК України) тощо.

Судом встановлено, що в статті ОСОБА_2
«ІНФОРМАЦІЯ_2», що була надрукована у
Всеукраїнській газеті „Ліца"
(реєстраційне свідоцтво КВ №6285 від
04.07.2001р.) в № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1, суд
вважає, що вона дійсно містить
твердження, які вказує позивач у своєму
позові, а саме:

· Що Комерційний банк
«Причорномор'я» був «розкрадений» та
позивач, є причетним до цього;

· Позивач. є причетним до
конвертаційних центрів, тобто до
діяльності фіктивних підприємств,
через які відбувається ухилення від
сплати податків;

· Позивач є причетним до фірми
«Кортес", яка є конвертаційним центром:

· До усіх вищенаведених дій
причетні виключно євреї, окрім «самих
чесних», до яких ОСОБА_1 не належить;

· ОСОБА_5 (ОСОБА_5) - вождь та
законодавець єврейського народу,
пророк та перший священний автор,
пророк в іудеїв, християн та мусульман -
«заривав в пустелях» чуже добро;

· Євреї (новоявлені мойсеї) -
взагалі, та ОСОБА_1 - зокрема - -
обкрадають український народ,
«зариваючи його гроші «в пустелях», та
даючи з цих грошей хабар українським
чиновникам: співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим.

Твердження представника відповідача
про те, що зі змісту абзацу „Зрозуміло,
що ОСОБА_1, найчесніший
дніпропетровський єврей...", на його
думку, вбачається, що зазначений абзац
не містить будь яких неправдивих
відомостей, тобто будь яких тверджень
про наявність певних фактів, не
відповідає дійсності, що
підтверджується змістом цього абзацу.
В ньому чітко вказано, що твердження
про можливу непричетність ОСОБА_1 „ні
до розкраденого банку «Причорномор'я»,
ні до конвертаційних центрів, ні до
фірми «Кортес», через діяльність якої
пройшли гучні обшуки податківців, ні до
діяльності фірми «Благо» не є
правильними: „Але в цьому випадку все
трохи не так».

Отже, автор статті шляхом подвійного
заперечення (те, що ОСОБА_5 непричетний -
не так) чітко стверджує про наявність
певних фактів: про причетність ОСОБА_1
„до розкраденого банку
«Причорномор'я», до конвертаційних
центрів, до фірми «Кортес», через
діяльність якої пройшли гучні обшуки
податківців, до діяльності фірми
«Благо».

Суд вважає, що згадані вище твердження,
окрім тих, що стосуються фірми „Благо",
про протиправність діяльності якої в
статті не говориться та про яку позивач
не вказує в своєму позові - такими, що
паплюжать честь та ділову репутацію
ОСОБА_1

Крім того, посилання автора на
національність ОСОБА_1 в контексті з
вищенаведеними твердженнями, разом з
епітетом „самий чесний", який
застосований в переносному сенсі,
надає цим твердженням той зміст, що
ОСОБА_1 причетний до вищенаведених
негативних явищ саме через свою
єврейську національність. З цього, в
свою чергу, витікає думка автора про те,
що така неблаговидна поведінка
притаманна саме представникам цієї
нації.

Як видно з позовної заяви та пояснень
представника позивача, позивач
зрозумів цей уривок статті саме таким
чином, а представник відповідача не
надав суду будь якого іншого
тлумачення вищенаведених тверджень
ОСОБА_2, назвавши їх „оціночними", але
не роз'яснивши їх зміст.

Більше того, на прямі запитання
представника відповідача, що, на думку
самого автора, означають згадані вище
фрази статті, представник відповідача
зрозумілої відповіді не надав. Отже,
відповідач не надав суду ніяких
доказів, які б спростовували думку
відповідача.

Тому суд погоджується з тлумаченням
слів автора, наданим позивачем, який, як
вже йшлося вище, відповідає
об'єктивному аналізу тексту
вищенаведеного абзацу, та вважає, що
вони паплюжать також національну
гідність ОСОБА_1

Суд також критично ставиться до
твердження представника відповідача
про те, що за змістом абзацу „Але все
одно писати про фінансові афери треба",
на його думку, видно, що в ньому не
вказано особу позивача і не вказано, що
саме про нього йде мова, та що
національність та ім'я ОСОБА_5 не є тими
даними, які ідентифікують особу
позивача, та позивач не надав доказів
того, що ці висловлювання стосуються
саме його та єврейського народу.

Суд погоджується з позивачем, що в
цьому абзаці міститься твердження про
те, що ОСОБА_5 (ОСОБА_5) - вождь та
законодавець єврейського народу,
пророк та перший священний автор,
пророк в іудеїв, християн та мусульман -
«заривав в пустелях» чуже добро, та що
євреї (новоявлені мойсеї) - взагалі, та
ОСОБА_1 - зокрема - - обкрадають
український народ, «зариваючи його
гроші «в пустелях», та даючи з цих
грошей хабар українським чиновникам:
співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим, з огляду на
наступне.

Аналізуючи зміст статті, що є предметом
даного спору в цілому, суд приходить до
висновку, що вона присвячена критиці
підприємницької діяльності саме
ОСОБА_1 При цьому, як вже йшлося вище,
автор звертає увагу читача на його
національність та тим самим пов'язує
негативні поступки, які він приписує
ОСОБА_1, саме з його належністю до
єврейської нації, про що вже йшлося
вище.

Тому суд погоджується з твердженням
позивача про те, що „новоявленими
мойсеєями" які „закопують в пустелях"
гроші українських громадян та
підприємців та дають з цих грошей хабар
українським чиновникам автор називає
його, ОСОБА_1, та інших євреїв.

Про це також свідчить згадування
автором про ОСОБА_5 - (ОСОБА_5) - вождя та
законодавця єврейського народу, який
сорок років водив його по пустелі перед
тим, як привести в землю обітовану. Цей
факт суд вважає загальновідомим, бо він
відображений в священих книгах іудеїв,
християн та мусульман (Торі, Біблії,
Корані).

Тому суд не приймає до уваги твердження
представника відповідача про те, що
ОСОБА_2 мала на увазі якогось іншого
ОСОБА_5, а не згадану вище священну
особу.

При цьому суд враховує той факт, що
представник відповідача не зміг
пояснити, якого саме ОСОБА_5 мала на
увазі автор спірної статі та який зміст
вона сама намагалася вкласти в абзац
„Але все одно писати про фінансові
афери треба", якщо не той, на який
посилається позивач.

З огляду на вищенаведені обставини суд
вважає, що в абзаці „Але все одно
писати про фінансові афери треба" статі
ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2» містяться
твердження про те, що саме ОСОБА_5
(ОСОБА_5) - вождь та законодавець
єврейського народу, пророк та перший
священний автор, пророк в іудеїв,
християн та мусульман - «заривав в
пустелях» чуже добро та євреї
(новоявлені мойсеї) - взагалі, та ОСОБА_1
- зокрема - обкрадають український
народ, «зариваючи його гроші «в
пустелях», та даючи з цих грошей хабар
українським чиновникам:
співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим.

Суд також вважає, що ці твердження є
такими, що паплюжать честь, ділову
репутацію, людську та національну
гідність ОСОБА_1, оскільки звинувачують
його особисто та весь єврейський народ,
до якого він належить, у вчинені дій,
які є протиправними згідно діючого
законодавства України та аморальними з
точки зору загальнолюдського
світогляду.

При цьому суд не вважає такими, що
заслуговують на увагу, посилання
представника відповідача на те, що
ОСОБА_1 не має повноважень на захист
честі та гідності усього єврейського
народу, який не є стороною в даній
справі, оскільки в позові йдеться не
про захист прав та законних інтересів
цього народу, а про захист честі та
національної гідності позивача, як
його представника. Отже, ОСОБА_1 не
потрібні спеціальні повноваження, щоб
захищати свої права та законні
інтереси.

Аналізуючи вищенаведені заперечення
відповідача в їх сукупності та беручи
до уваги, що вони наявно, заздалегідь
для відповідача, не відповідають
тексту спірної статті ( про те, що в
абзаці „Зрозуміло, що ОСОБА_1,
найчесніший дніпропетровський єврей..."
не міститься конкретних тверджень), не
мають під собою ніякого логіки (що в
абзаці „Але все одно писати про
фінансові афери треба" під
„новоявленими мойсеями" розуміються
не євреї взагалі та ОСОБА_1 - в
особистості, а невідомо хто, тобто цей
абзац не має зрозумілого пояснення), не
мають відношення до справи (що ОСОБА_1
не має повноважень на захист інтересів
всього єврейського народу) - суд вважає,
що вони є надуманими та мають на меті
заплутати суд, щоб уникнути
відповідальності за паплюження честі,
ділової репутації, людської та
національної гідності ОСОБА_1

Як видно з матеріалів справи, автором
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» є ОСОБА_2, тому
вона і є особою, що поширила вказану
вище інформацію, яка міститься у цій
статті, через Всеукраїнську газету
„Ліца".

Як вже йшлося вище, ОСОБА_2 не надала
суду ніяких доказів, які б доводили
достовірність вказаної вище
інформації. Отже, вона довела
правдивість цієї інформації, що є
підставою для визнання її
недостовірною.

Крім того, суд вважає правильним
твердження позивача про те, що вказані
вище висловлювання про ОСОБА_5 та
євреїв, допущені ОСОБА_2 у згаданій вище
статі, ображають релігійні почуття
громадян України - євреїв, християн та
мусульман, для яких ОСОБА_5 є дуже
поважною особою, з якою безпосередньо
розмовляв сам Бог.

Суд вважає, що ці твердження містяться
в уривку із спірної статті, наведеної
позивачем, а саме: «Але все одно писати
про фінансові афери треба. Хоча б для
того, щоб народ знав, в яких пустелях
новоявленими мойсеями зариті гроші
українських підприємств та
неповернуті вклади українських
вкладників, як з них сплачуються
кіпрські корти для замначальника
податкової адміністрації області, як
за ці гроші гуляє в ресторанах важлива
есбеушна «шишка». за якими тарифами
прокурори та слідчі «програють» судові
справи про неповернуті кредити та чому
не повертаються вклади, через які
пенсіонери, що дошли до відчаю, йдуть на
самоспалення".

Крім того, ст. 275 ЦК України,
передбачено, що захист особистого
немайнового права здійснюється у
спосіб, встановлений главою 3 цього
Кодексу, а також іншими способами
відповідно до змісту цього права,
способу його поширення та наслідків, що
їх спричинило це порушення. До таких
спеціальних способів захисту
відносяться, наприклад, спростування
недостовірної інформації та/або право
на відповідь (стаття 277 ЦК України),
заборона поширення інформації, якою
порушуються особисті немайнові права
(стаття 278 ЦК України) тощо.

Таким чином, такий спосіб як «публічне
вибачення» діючим законодавством не
передбачений.

Керуючись, Постановою пленуму ВСУ «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212,215
ЦПК України, ст.ст. 32, 34,68 Конституції
України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Всеукраїнської
газети «Ліца», про захист честі,
гідності - задовольнити частково.

Визнати такими, що не відповідають
дійсності, відомості, розповсюджені у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої у
Всеукраїнській газеті „Ліца"
(реєстраційне свідоцтво КВ №6285 від
04.07.2001р.) в № НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1., а
саме:

· що Комерційний банк
«Причорномор'я» був «розкрадений» та
ОСОБА_1.є причетним до цього;

· що ОСОБА_1 є причетним до
конвертаційних центрів, тобто до
діяльності фіктивних підприємств,
через які відбувається ухилення від
сплати податків;

· ОСОБА_1 є причетним до фірми
«Кортес", яка є „конвертаційним
центром";

· до усіх вищенаведених дій
причетні виключно євреї, окрім «самих
чесних», до яких ОСОБА_1 не належить;

· ОСОБА_5 (ОСОБА_5) - вождь та
законодавець єврейського народу,
пророк та перший священний автор,
пророк в іудеїв, християн та мусульман -
«заривав в пустелях» чуже добро;

· Євреї (новоявлені мойсеї) -
взагалі, та ОСОБА_1 - зокрема - -
обкрадають український народ,
«зариваючи його гроші «в пустелях», та
даючи з цих грошей хабар українським
чиновникам: співробітникам податкової
адміністрації, працівникам СБУ,
прокурорам та слідчим.

Зобов'язати Всеукраїнську газету
„Ліца" (реєстраційне свідоцтво КВ №6285
від 04.07.2001р.) спростувати згадану вище
інформацію шляхом опублікування
повідомлення про це під заголовком
"Спростування" тим же шрифтом і на
тому ж місці шпальти, де містилася
стаття ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2».

В задоволені решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя
Г.А. Підберезний