Справа № 175/2323/14-ц
Провадження № 2/175/845/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі :

Головуючого судді Бойко О.М.

при секретарі Карпенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу позовом ОСОБА_1 до
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
ОСОБА_2 про визнання права за
набувальною давністю,

В с т а н о в и в:

Позивачка звернувся до суду з позовом
до відповідача про визнання права
власності за набувальною давністю. В
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала та просила задовольнити їх
у повному обсязі, визнавши за нею право
власності за набувальною давністю на
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача у судовому
засіданні, надала письмові
заперечення, у яких вважала
пред'явлений позов необґрунтованим,
безпідставним та таким, що суперечить
нормам чинного законодавства, тому
просила суд у задоволенні вимог ОСОБА_1
відмовити у повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_2 у судовому
засіданні підтримав пред'явлений позов
та просив задовольнити вимоги у
повному обсязі, визнавши за позивачкою
право власності за набувальною
давністю на домоволодіння
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.12.1996 року на
засіданні сесії Підгородненської
міської ради прийнято рішення №271 «Про
надання дозволу на продаж ОСОБА_2
стадіону «ІНФОРМАЦІЯ_1» за ціною 4 500
грн. з визначенням використовувати
стадіон за цільовим призначенням
спортивно-оздоровчої діяльності. Після
чого, 04.01.1997 року між представником
Виконавчого комітету Підгородненської
міської ради та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу (серії ААВ,
№303182) спортивного стадіону
«ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований по
АДРЕСА_1, в результаті чого, 13.01.1997 року
на ім'я ОСОБА_2 був виданий Державний
акт на право постійного користування
землею, серії ДП №00416 та надано у
користування 2,4 га землі для
спортивно-оздоровчої діяльності в
межах існуючого стадіону.

Після чого, 18.03.1999 року ОСОБА_2 подарував
спортивний комплекс «ІНФОРМАЦІЯ_1»
ОСОБА_3 (договір дарування серії АВА
№265618), який у свою чергу, виконав на
придбаному об'єкті капітальне
будівництво (договір на капітальне
будівництво від 12.12.2001 року) та створив
житловий будинок, який ввів в
експлуатацію згідно Акту прийому в
експлуатацію закінченого будівництвом
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами №369 від 19.11.2001
року. Згодом, 08.12.2001 року ОСОБА_3 продав
створений житловий будинок ОСОБА_4
(договір купівлі-продажу серії АЕІ
№110441).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4
помер. Після його смерті, 11.09.2008 року,
позивачці - ОСОБА_1, як спадкоємиці,
після смерті батька, державним
нотаріусом Дніпропетровської районної
нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В.
було видано та зареєстрованого в
реєстрі №3461 Свідоцтво про право на
спадщину за законом (серії ВТК № 550321) на
житловий цегляний будинок - «А»,
загальною площею 340,5 кв.м, житловою
площею 46,0 кв. м, та господарські будівлі
і споруди: вбиральню залізобетонну - Б;
гараж цегляний - Г; сарай цегляний - Е;
сарай (б/н) цегляного - Ж; погреб
залізобетонний блочний - 3; огорожу
металеву №1-4,9; споруди залізобетонні,
рез.плитка №5,7,8; замощення бетонного -
І, які розташований за адресою: АДРЕСА_1,
на підставі чого, 30.09.2008 року за
позивачкою в органах БТІ було
зареєстровано право власності на
зазначене майно.

Враховуючи вищевказані обставини
справи, суд приходить до висновку, що
починаючи саме з вересня 2008 року ОСОБА_1
безперервно володіє вищевказаним
майном, тобто на протязі 6 років. Тому її
посилання на те, що вона понад 14 років
(починаючи з 2001 року) відкрито та
безперервно володіє домоволодінням, не
відповідає дійсності та не
підтверджуються жодними доказами. За
таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на
майно (розташоване за адресою: АДРЕСА_1),
саме за набувальною давністю
суперечить фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, а саме, статті 344 ЦК
України, якою передбачено, що особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито і безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність). Що
стосується посилань позивачки на ч.2
даної статті, якою визначено, що особа,
яка заявляє про давність володіння,
може приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є, суд
ставиться до них критично, оскільки як
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_4 після придбання будинку у
ОСОБА_3 у травні 2005 року зробив
переобладнання будинку внаслідок чого
була збільшена загальна площа будинку
зі 190 кв.м. до 340,5 кв.м. Оскільки будинок
був добудований тільки в травні 2005
року, про що в матеріалах справи є
відповідні докази, тому суд, приходить
до висновку що саме з травня 2015 року у
осіб, які вважають що на достатніх
правових підставах володіють
зазначеним майном може виникнути право
на звернення до суду із позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю у відповідності
ст. 344 ЦК України.

Так, згідно п. 8 заключних і перехідних
положень до Цивільного кодексу
України, правила статті 344 ЦК про
набувальну давність розповсюджуються
на випадки, коли володіння майном
розпочалося за три роки до вступу в
силу цього кодексу, тобто, з 1.01.2001 року.
На цьому також наголошується у
Заключній частині узагальнення
судової практики розгляду цивільних
справ про захист права власності та
інших речових прав (№8(1098) 23.02 - 01.03. 2013),
проведеного Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, - граничним часом, з
якого потрібно починати відлік
набувальної давності на чуже майно, є 01
січня 2001 року.

Відповідно до Узагальнення,
задоволення судом вимог про визнання
за володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК
можливе лише за наявності необхідних
умов - добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності і
тривалості.

Добросовісність, як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність суд має
враховувати добросовісність саме на
момент передання позивачу майна (речі),
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
усього часу володіння майном має бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
його з підстав, достатніх для того, щоб
мати право власності на нього.

Крім того, суд вважає що позов про право
власності за набувальною давністю не
може пред'являти законний володілець,
якою, у даному випадку, є позивачка
ОСОБА_1, право власності якої на
зазначений житловий будинок виникло з
моменту державної реєстрації, тобто
30.09.2008 року, про що свідчить Витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, та її посилання у своїх
обґрунтуваннях. Отже, за позивачкою вже
встановлено у визначений законом
порядок її право власності на
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, і відсутні будь-які підстави
вважати, що дане право порушується
іншими особами, з метою позбавлення
позивачки належного їй майна. За таких
обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання за нею права власності на
домоволодіння за набувальною давністю,
є необґрунтованими та безпідставними,
оскільки вказане майно, вже належить їй
на праві власності і в законному
порядку вона такого права не
позбавлялася і майно у неї не
вилучалося.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Позивачкою не надано належних доказів
на підтвердження своїх доводів у
визначеному нею спосіб захисту своїх
прав, а тому суд приходить до висновку
про необхідність залишення її позовних
вимог без задоволення.

На підставі ст.ст. 25, 203, 207, 209, 559, 638, 344 ЦК
України та

керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 214, 215, 367
ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Підгородненської міської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, третя особа
ОСОБА_2 про визнання права за
набувальною давністю - залишити без
задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О.М. Бойко