Номер провадження: 22-ц/785/6303/14
Головуючий у першій інстанції Добров
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 27 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
за участю третьої особи - державного
нотаріуса Комінтернівської районної
державної нотаріальної контори
Одеської області про встановлення
юридичного факту проживання однією
сім`єю з спадкодавцем, визнання
спадкоємцем 4- ї черги, зміну
черговості у спадкуванні, визнання
частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину, визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У березні 2012 року ОСОБА_4. звернулася до
Комінтернівського районного суду
Одеської області до ОСОБА_2, за участю
третьої особи - державного нотаріуса
Комінтернівської районної державної
нотаріальної контори Одеської області
з позовом про встановлення юридичного
факту проживання однією сім'єю
позивачки зі спадкодавицею ОСОБА_1,
померлою ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з
1998 року до дня смерті, визнання ОСОБА_4.
спадкоємцем 4-ї черги після смерті
ОСОБА_4., померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, визнання
спадкоємцем 4- ї черги, змінену
черговості у спадкуванні майна ОСОБА_4.,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, визнавши її
спадкоємицею першої черги, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
держаним нотаріусом Комінтернівської
районної державної нотаріальної
контори 24.10.2008 року на ім'я відповідача
в частині 12 частини житлового будинку з
надвірними господарчими будівлями та
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1,
визнання права власності на майно в
порядку спадкування. Позивач мотивує
заявлені вимоги тим, що з 1973 року вона
постійно проживає в житловому будинку,
що знаходиться в АДРЕСА_1, в якому вона
зареєстрована. Вказаний житловий
будинок спочатку належав її свекрові
ОСОБА_3, а після його смерті перейшов у
спадщину його дружині ОСОБА_1, яка
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. До смерті ОСОБА_4.
протягом тривалого часу хворіла
онкологічним захворюванням в
результаті чого близько 10 років вона
здійснювала за нею догляд, оскільки та
через свою хворобу не могла сама себе
обходити. Відповідач покинув свою
матір, не здійснював за нею догляд та
виїхав на постійне місце проживання до
Москви, де вдруге одружився та став
громадянином Російської Федерації. В
свою чергу позивач залишилася
проживати з його матір`ю, як член сім`ї.
Вони були об`єднані спільним побутом,
вона піклувалася про неї, здійснювала
догляд. Позивач вважає, що, оскільки
вона проживала більше ніж п"ять років з
ОСОБА_1, то має право на спадкування у
четверту чергу. 24.10.2008 року відповідач в
державній нотаріальній конторі
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом по спадковій
справі № 210-2008 р., зареєстрованій в
реєстрі за № 3303, на вищевказаний
житловий будинок по АДРЕСА_1. Позивач
вважає, що в неї є право на спадкування
частини вказаного житлового будинку,
тому в своїх позовних вимогах вона
ставить питання про визнання частково
недійсним даного свідоцтва про право
на спадщину на ім`я відповідача.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 27 лютого 2014
року у задоволенні позовної заяви
ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_4. звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 27
лютого 2014 року скасувати та
постановити нове по суті позовних
вимог, задовольнивши її вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні рішення норм матеріального
та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 -
спадкодавець, якій належав на праві
власності спірний житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності 16.09.1976 року видане
Комінтернівською районною державною
нотаріальною конторою Одеської
області, реєстр. № 1274. Після її смерті
спадкоємцем першої черги був її син -
ОСОБА_2., який 31.10.2008 року зареєстрував
право власності на спадкове майно в КП
Комінтернівське районне БТІ - реєстр.
НОМЕР_1, а саме, житловий будинок у с.
Фонтанка за законом. На момент
оформлення спадщини за законом
відповідачем - ОСОБА_2 шлюб з позивачем
було розірвано 07.11.2003 року (актовий
запис №162).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1. до ОСОБА_2., третя особа
державний нотаріус Комінтернівської
районної державної нотаріальної
контори Одеської області про визнання
частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину, визнання права
власності на майно в порядку
спадкування, встановлення юридичного
факту проживання однією сім`єю за
спадкодавцем, зміни черговості у
спадкуванні, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач ОСОБА_1. не є
членом сім'ї померлої ОСОБА_1. Доводи
позивача про те, що спірний будинок за
адресою: АДРЕСА_1 був придбаний у період
шлюбу та те, що відповідач ухилявся від
виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця - померлої мати ОСОБА_1. не
підтверджено належними доказами.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим у справі
обставинам, засновані на
законодавстві та є правильними.

Сторонами не заперечувалося, що спірне
домоволодіння належало на праві
власності матері відповідача ОСОБА_2.
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
власності, виданого 16.09.1976 року
Комінтернівською районною державною
нотаріальною конторою Одеської
області.

Згідно даного свідоцтва нотаріусом
засвідчено, що на підставі ст. 22 КпШС
Української РСР ОСОБА_1, як тому з
подружжя, що пережив ОСОБА_3., який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 належить половина частки
в спільному майні, право власності на
яке набуто подружжям у шлюбі.

Тобто ОСОБА_1 набула право власності на
1/2 частку під час шлюбу, коли подружжям
набуто право власності на спірний
будинок, а решту частки у спільному
майні - в порядку спадкування після
смерті свого чоловіка ОСОБА_3.

Отже відсутні будь-які підстави
вважати, що спірний будинок належав
позивачу.

Позивач у заявленому позові зазначає,
що останні 10 років життя хворої на
онкологічну хворобу ОСОБА_1., вона
здійснювала за нею догляд, в той час, як
син хворої - відповідач по справі після
розірвання шлюбу з позивачем виїхав в
м. Москву, де одружився і постійно
проживав, тобто покинув свою матір та
не брав участь у догляді за нею,
незважаючи на те, що та не могла сама
себе обходити. Весь час до смерті
ОСОБА_1, позивач проживала разом з
хворою однією сім`єю, була об`єднана з
нею спільним побутом, здійснювала за
нею догляд, проявляла турботу.

Позивач заявляючи позов щодо визнання
права на спадкове майно, виходила з
того, що вона має право на спадщину, як
спадкоємець 4-ї черги, тобто право на
спадщину позивач пов`язувала з
встановленням в судовому порядку
відповідного факту проживання з
спадкодавцем однією сім`єю не менше 5
років до відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки. Сім'я
створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини,, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 07.11.2003
року, між позивачем та ОСОБА_1 виникла
конфліктна ситуація та спір з приводу
права власності на будинок АДРЕСА_1 та
щодо спільного проживання у будинку.
Зокрема 04.06.2004 року позивач звернулася
до суду з позовом про розділ
домоволодіння та визнання права
власності на 1/2 частину будинку і
намагалася довести, що спірний будинок
придбаний нею і її колишнім чоловіком
під час проживання у зареєстрованому
шлюбі. У зустрічному позові ОСОБА_1
зазначала про те, що ОСОБА_4 (колишня
невістка) створює їй неможливі умови
для сумісного проживання, зокрема
вилучила у неї паспорт, замикає її у
будинку без продуктів харчування, не
допускає до неї сусідів, внаслідок чого
вона неодноразово зверталася до
органів внутрішніх справ із заявами.
Згідно відповіді із міліції їй
рекомендовано звернутися до суду.
Останнім часом невістка влаштовує
свари, ображає її, зачиняє будинок і
ворота, вимикає телефон і залишає її
саму. Також у зустрічному позові ОСОБА_1
вказує, що не може терпіти поведінку
колишньої невістки, яка не є власником
будинку та взагалі не є членом її сім`ї
(а. с. 57-58).

Обставини, викладені ОСОБА_1 у
зустрічному позові підтверджуються
письмовими поясненнями ОСОБА_5. та
ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8. (а. с. 65-69).

Відповідно до ст. 1224 ЦК України не
мають права на спадкування за законом
батьки (усиновлювачі) та повнолітні
діти (усиновлені), а також інші особи,
які ухилялися від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом. За
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

ЗгОСОБА_4відки Фонтанської сільської
лікарняної амбулаторії
Комінтернівського району Одеської
області від 19.10.2009 року вбачається, що
ОСОБА_2. часто знаходився з хворою
матір`ю і доглядав за нею, але у зв`язку
із конфліктною ситуацією з дружиною,
вимушений був просити сусідів ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, щоб
вони допомогли у догляді за матір`ю.

За час життя ОСОБА_1. не зОСОБА_4ся до
компетентних установ з ОСОБА_4 про
надання їй послуг з утримання або
догляду, не зверталася до суду з
позовом до ОСОБА_2. про стягнення
аліментів, не складала заповіт на
інших осіб на випадок своєї смерті.

Позивач у позовній заяві зазначала про
те, що вона здійснювала догляОСОБА_4
ОСОБА_1 останні 10 років її життя, у
зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2.
після розірвання шлюбу з позивачем,
виїхав в м. Москву, де одружився і
постійно проживав, тобто покинув свою
матір та не брав участь у догляді за
нею, незважаючи на те, що та не могла
сама себе обходити.

Разом з тим позивач не заявляла вимог в
порядку ст. 1224 ЦК України щодо усунення
ОСОБА_2. від спадкування після смерті
його матері ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ч .2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Під час перегляду рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку
позивачем та її представником не
надано будь-яких належних доказів про
те, що вона останні 10 років життя ОСОБА_1
здійснювала за нею догляд, проживала
однією сім'єю, мала спільний побут, а
також взаємні права і обов'язки та
одночасно не надано належних та
допустимих доказів, що спростовують
письмові докази, які додані до
матеріалів справи (копія зустрічного
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про виселення у
зв`язку із неможливістю сумісного
проживання та створенням перешкод у
проживанні в будинку).

При таких обставинах судова колегія
погоджується з висновком районного
суду про відсутність підстав для
встановлення факту проживання
позивача і ОСОБА_1 однією сім`єю з 1998
року до смерті спадкодавця.

Вимоги ОСОБА_1 про визнання спадкоємцем
4- черги, зміну черговості у
спадкуванні, визнання частково
недійсними свідоцтва про право на
спадщину, визнання права власності на
майно в порядку спадкування є
похідними та залежать від встановлення
факту проживання позивача і ОСОБА_1
однією сім`єю не менш 5 років до
відкриття спадщини (смерті
спадкодавця).

Отже, судова колегія погоджується з
остаточним висновком районного суду
про відмову у задоволенні вимог
ОСОБА_1. до ОСОБА_2. про встановлення
юридичного факту проживання однією
сім`єю з спадкодавцем, визнання
спадкоємцем 4- ї черги, зміну
черговості у спадкуванні, визнання
частково недійсними свідоцтва про
право на спадщину, визнання права
власності на майно в порядку
спадкування.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд розглянув справу у відсутності
позивача, хоча мав би її відкласти, а у
разі повторного неприбуття позивача
залишити заяву без розгляду, але суд
постановив рішення і таким чином
позбавив позивача можливості надавати
докази і обґрунтовувати вимоги, судова
колегія не приймає до уваги, оскільки
зазначені доводи самі по собі
правильність висновків районного суду
не спростовують.

При цьому судовою колегію у
відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України
створені всі умови для всебічного і
повного з`ясування обставин справи,
забезпечення можливості сторонам у
справі подавати і досліджувати на
стадії апеляційного перегляду рішення,
докази в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

Інших доводів в апеляційній скарзі не
наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 27 лютого 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А. М. Кварталова

ОСОБА_4ОСОБА_4ОСОБА_4ОСОБА_4ОСОБА_4ОСОБА_4