Справа № 353/766/14-ц
Провадження № 2/353/347/14
У Х В А Л А

26 червня 2014 року
м.Тлумач

Суддя Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області Луковкіна
У.Ю., ознайомившись з заявою
представника Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» ОСОБА_1 про забезпечення
позову у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_3, про
звернення стягнення на предмет
застави,-

в с т а н
о в и л а :

26.06.2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа,
що не заявляє самостійних вимог:
ОСОБА_3, про звернення стягнення на
предмет застави, а саме: на автомобіль
марки RENAULT, модель MASTER, 1999 року випуску,
синього кольору, тип Фургон
малотонажний-В, номер шасі (кузова,
рами) VF1FDCCM517839173. Одночасно з позовною
заявою представником ПАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_1 подано заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на грошові кошти, рухоме та не
рухоме майно, яке належить ОСОБА_2, та
обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України до виконання ним зобов’язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Сторони в судове засідання не
викликались.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 029/08К від 14.03.2008 р.,
відповідно до якого ОСОБА_3В отримав 10000
доларів США. В забезпечення виконання
зобов’язань за кредитним договором №
029/08К від 14.03.2008 року, ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали
нотаріально посвідчений Договір
застави автотранспорту № 169 від 14.03.2008
року. Згідно даного Договору, ОСОБА_3
передав у заставу належний йому на
праві власності автомобіль марки RENAULT,
модель MASTER, 1999 року випуску, синього
кольору, тип Фургон малотонажний-В,
номер шасі (кузова, рами) VF1FDCCM517839173,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

Як вбачається з довідки Відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи по
обслуговуванню м. Коломиї,
Коломийського, Городенківського та
Снятинського районів при УМВС в
Івано-Франківській області № 2129 від
21.11.2012 року, ОСОБА_3 у 2008 року реалізував
заставний автомобіль ОСОБА_2.

Як визначено у ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України визначені види
забезпечення позову. Так одним з видів
забезпечення позову є накладення
арешту на майно (рухоме та нерухоме)
або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 152
ЦПК України види забезпечення позову
мають бути спів мірними із заявленими
позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості
заяви є наявність причинного зв'язку
між конкретним видом забезпечення
позову, про який йдеться у відповідній
заяві, та наслідком у формі потенційної
загрози виконанню рішення суду.
Обґрунтування необхідності
забезпечення позову полягає в
доказуванні обставин, з якими пов'язано
вирішення питання про забезпечення
позову. Окрім того, особа, яка подала
заяву про забезпечення позову повинна
довести адекватність засобу
забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України в
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено причини, у зв’язку з
якими необхідно забезпечити позов, вид
забезпечення позову, який належить
застосувати з обґрунтуванням його
необхідності, та інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.
Проте, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 151
ЦПК України, у заяві про забезпечення
позову не зазначено інші відомості,
потрібні для забезпечення позову,
зокрема, не зазначено, які саме грошові
кошти та нерухоме майно є у власності
відповідача, на які слід накладати
арешт, де знаходиться нерухоме майно та
на яких рахунках знаходяться грошові
кошти, а також не вказано номери цих
рахунків.

Пленум Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» № 9 від 22 грудня
2006 року у п. 4 роз'яснив, що розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Позивач у позовній заяві просить
вилучити у ОСОБА_2 та передати в заклад
ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави:
автомобіль, комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію даного
транспортного засобу, а також в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 029/08К від 14.03.2008 року
звернути стягнення на предмет застави,
а саме на автомобіль марки RENAULT, модель
MASTER, 1999 року випуску, синього кольору,
тип Фургон малотонажний-В, номер шасі
(кузова, рами) VF1FDCCM517839173, реєстраційний
номерний знак НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого
за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН – НОМЕР_3).
При цьому правовою підставою для
задоволення позову вказує те, що
оскільки Банк не давав ОСОБА_3 дозвіл на
реалізацію заставленого автомобіля, то
відповідно до вимог Закону України
«Про заставу», Договір застави
автотранспорту № 169 від 14.03.2008 року
зберіг свою чинність і щодо нового
власника автомобіля – ОСОБА_2

З огляду на вищенаведене, вважаю, що
заява про забезпечення позову в
частині накладення арешту на грошові
кошти, рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2
в розмірі заявлених позовних вимог,
підлягає до часткового задоволення, а
саме: слід накласти арешт тільки на
заставний транспортний засіб, оскільки
невжиття таких заходів може утруднити
або зробити неможливим виконання
рішення суду.

Що стосується заявлених вимог про
забезпечення позову шляхом обмеження
у праві виїзду за межі України
громадянина України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, то
вони не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав
людини, кожна людина має право вільно
пересуватися й обирати собі місце
проживання в межах любої держави. Кожна
людина має право залишати будь-яку
країну, включаючи свою власну, і
повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 6 ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в’їзду в Україну»
громадянинові України, який має
паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9
ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон або у
вказаних випадках паспорт може бути
тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, до
громадянина в залежності від наявності
чи відсутності паспорта для виїзду за
кордон застосовується: відмова у
видачі паспорта; відмова у виїзді за
кордон; тимчасове затримання чи
вилучення паспорта для виїзду за
кордон.

Також п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» передбачено,
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з заявою про
обмеження у праві виїзду за межі
України представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилався на те, що між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2
діють договірні зобов’язання за
Договором застави автотранспорту № 169
від 14.03.2008 року та до нього подано
цивільний позов про звернення
стягнення на предмет застави. Отже,
станом на день подання заяви про
забезпечення позову, вимоги позивача
забезпечені заставою автомобіля. Крім
того, позивачем не надано суду
беззаперечних доказів про наявність у
відповідача ОСОБА_2 безспірних
зобов’язань перед позивачем щодо
повернення кредитних коштів або щодо
передачі заставленого автомобіля.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
заяви про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України, як на підставу
його вимог, підлягають доведенню.
Зокрема, задоволення такої вимоги
можливе лише за умови доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

Слід зазначити, що у заяві представника
ПАТ КБ «ПриватБанк» не зазначено
підстав та доказів того, що відповідач
має намір виїхати за межі України,
тобто наявність лише самого
припущення щодо існування
зобов’язання ОСОБА_2 за договором
застави автомобіля та гіпотетичної
можливості в’їзду відповідача за
кордон, не наділяє представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» правом на звернення до
суду з заявою про обмеження боржника у
праві виїзду за кордон.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, ст.
33 Конституції України, Закону України
“Про порядок виїзду з України і в’їзду
в Україну громадян України”,
Постановою Пленуму Верховного Суду №9
від 22.12.2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ про забезпечення
позову», суддя -

У Х В А Л
И Л А :

Заяву задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_3, про
звернення стягнення на предмет
застави, накласти арешт на
транспортний засіб марки RENAULT, модель
MASTER,1999 року випуску, синього кольору,
тип Фургон малотонажний-В, номер шасі
(кузова, рами) VF1FDCCM517839173, реєстраційний
номерний знак НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого
за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН – НОМЕР_3),
до набранням рішення суду законної
сили по цивільній справі № 353/766/14-ц.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Копію Ухвали направити до Відділу
Державної виконавчої служби
Тлумацького районного управління
юстиції в Івано-Франківській області
для негайного виконання в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Копію ухвали направити сторонам по
справі - до відома.

Ухвала підлягає до негайного
виконання.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області через Тлумацький районний суд
протягом п'яти днів з моменту
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку
передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Суддя
У.Ю. Луковкіна