НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 червня 2014 рокуСправа № 322/333/14-ц

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

за участю:

представника позивача: Кривенка І.О.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: Державного
підприємства «Конярство України» в
особі Філії «Запорізький кінний завод
№ 86» ДП «Конярство України»

до: ОСОБА_2

про: відшкодування матеріальної
шкоди, завданої працівником під час
виконання трудових обов'язків.

20 травня 2014 року до
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області надійшов
вищезазначений цивільний позов, в
якому позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_2 на користь Філії «Запорізький
кінний завод № 86» ДП «Конярство
України» матеріальну шкоду в сумі 82 556
грн. 85 коп. (вісімдесят дві тисячі
п'ятсот п'ятдесят шість гривень 85 коп.),
завдану ним під час виконання трудових
обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив наступне.

ОСОБА_2 знаходиться у трудових
відносинах з Філією «Запорізький
кінний завод № 86» ДП «Конярство
України» з 09 липня 2010 року та працював
комірником механічного току
відділення № 2. З 22 серпня 2011 року з ним
був укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність. Відповідно до Звіту
про рух матеріальних цінностей по
рахунку «грубі корма» станом на 25.07.2012
матеріально-відповідальною особою є
комірник відділення № 2 Філії ОСОБА_2,
який і склав даний звіт, встановлено, що
на зберігання отримано 4 329,22 центнера
готового силосу (закладено до кургану 5
093,2 центнера мінус 15% по нормативу на
чад із зеленої маси), що також
підтверджується актом приймання
грубих і соковитих кормів № 1 від 25.07.2012.

Наказом по підприємству № 77 від 23.07.2010
передбачено комірнику ОСОБА_2 доплату у
розмірі 30% до основної заробітної плати
за ведення обліку та зберігання пізніх
соковитих та грубих кормів.

Відповідно до Звіту про рух
матеріальних цінностей по рахунку
«грубі корма» за червень 2013 року грубих
кормів у Філії (силосу) 2 267,79 центнера, а
фактично проведеною інвентаризацією
та оглядом силосної ями встановлено, що
силос відсутній.

Тобто недостача товарно-матеріальних
цінностей (корму-силосу) складає 2 267,79
центнери по ціні 36,40 грн. за центнер на
загальну суму 82 556,85 грн.

Повторною інвентаризацією, проведеною
12 травня 2014 року, було підтверджено
висновки попередньої інвентаризації.

Виходячи з наведеного, позивачем
зроблено висновок, що діями
(бездіяльністю) відповідача Філії
завдано збитків на суму 82 556,85 грн.

З огляду на викладене, посилаючись на
норми ст.ст. 130, 134, 135-1, 136, 232 КЗпП України,
позивач просив задовольнити його
вимоги. В судовому засіданні
представник позивача підтримав позов у
повному обсязі та додатково пояснив, що
в червні 2013 року відповідача було
переведено на посаду охоронця, у
зв'язку з чим у червні 2013 року
проводилась первинна інвентаризація.
Разом з цим, представник позивача
зазначив про відсутність будь-яких
документів, якими б підтверджувався
факт проведення інвентаризації в
червні 2013 року.

12.06.2014 відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, обґрунтовані
наступним.

Наказом № 70к від 09.07.2010 відповідача
призначено комірником відділення № 2,
наказом № 77к від 23.07.2010 з 01.08.2010 на
відповідача покладено обов'язок
ведення обліку ранніх та пізніх
соковитих та грубих кормів, соломи.

22 серпня 2011 року між сторонами було
укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, згідно з яким
відповідач несе відповідальність за
зберігання, приймання, відпускання
зерна, зберігання обладнання,
інвентарю.

Відповідно до посадової інструкції,
затвердженої керівником Філії 01 червня
2012 року, комірник приймає на склад,
зберігає і видає зі складу
товарно-матеріальні цінності.

21 червня 2013 року відповідача було
переведено на посаду нічного охоронця
на заправну станцію, де він працював до
моменту звільнення.

Під час роботи відповідача на посаді
комірника грубі корма не знаходилися
на складі і не зберігалися в ньому. Мова
про покладення на відповідача
обов'язків щодо зберігання грубих
кормів ні в наказі, ні в договорі про
матеріальну відповідальність не йшла,
натомість в обов'язки відповідача
входило тільки ведення обліку цих
кормів.

Також відповідач зазначає, що за
результатами інвентаризації,
проведеної в червні 2013 року, до нього не
було пред'явлено претензій
матеріального характеру з боку
керівництва підприємства саме з
вищезазначених причин. На думку
відповідача, проведення повторної
інвентаризації було здійснено з
особистих мотивів нового керівництва
Філії.

Оскільки робота щодо зберігання грубих
кормів не була обумовлена трудовим
договором відповідача, на його думку,
він не має нести відповідальність за їх
недостачу.

Виходячи з наведеного, відповідач
просив відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі. У судовому засіданні
відповідач позову не визнав з підстав,
викладених у запереченнях проти
позову.

В судовому засіданні 24.06.2014 судом було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та
з'ясувавши обставини цивільної справ,
заслухавши пояснення сторін та
дослідивши наявні в справі докази в їх
сукупності,

встановив:

Відповідно до наказу № 70к по
Запорізькому к/з від 09.07.2010 ОСОБА_2 з
09.07.2010 призначено на посаду комірника
відділення № 2.

Наказом № 77к по Запорізькому к/з
від 23.07.2010 з 01.08.2010 до обов'язків
комірника відділення № 2 ОСОБА_2
віднесено ведення обліку ранніх та
пізніх соковитих та грубих кормів,
соломи з доплатою 30% до посадового
окладу.

22 серпня 2011 року між Філією
«Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України» та відповідачем
було укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, відповідно до якого
відповідач, який виконує роботу,
безпосередньо пов'язану зі
зберіганням, прийманням, відпусканням
зерна; зберіганням обладнання та
інвентарю, взяв на себе повну
відповідальність за забезпечення
зберігання довірених йому
адміністрацією матеріальних
цінностей.

Пунктом 4 зазначеного договору
передбачено, що працівник не несе
матеріальної відповідальності, якщо
шкода заподіяна не з його вини.

Згідно з пунктами 1, 5 - 7 розділу ІІ
Посадової інструкції комірника,
затвердженої керівником Філії
Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України» 01.06.2012, комірник
приймає на склад, зберігає і видає зі
складу товарно-матеріальні цінності,
що надходять від постачальників,
перевіряє відповідність цінностей, які
приймає, супровідним документам,
базовим артикулам, штрих-кодам, складає
акти на недостачу і псування
товарно-матеріальних цінностей,
організовує зберігання матеріалів і
продукції з метою запобігання її
псуванню та втратам, веде облік наявних
на складі матеріальних цінностей і
документацію про їх рух, бере участь у
проведенні інвентаризації та
забезпечую зберігання матеріальних
цінностей.

Згідно з інвентаризаційним
описом на 12 травня 2014 року
товарно-матеріальних цінностей, що
знаходяться на відповідальному
зберіганні охорони тракторної бригади
2 ОСОБА_2, виявлено відсутність силосу.

Під час судового розгляду справи,
представником позивача було надано
пояснення, що відповідач не був єдиним
комірником відділення № 2 Філії
Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України», разом з цим
зазначена посадова інструкція
комірника є єдиною для всіх комірників,
а обсяг відповідальності кожного
комірника визначається в укладеному з
ним договорі про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність.

Також представником позивача
зазначено, що у червні 2013 року
відповідача було переведено на посаду
охоронця, а відтак цей факт, як такий, що
визнається сторонами, відповідно до ч. 1
ст. 61 ЦПК України, не потребує
доказування. Зі слів представника
позивача судом з'ясовано, що в червні 2013
року інвентаризація наявності силосу
проводилась візуальним оглядом
силосної ями, яка була порожньою.

Разом з цим, представником позивача
суду надано схему розташування складу
та силосних ям на території відділення
№ 2 Філії Запорізький кінний завод № 86»
ДП «Конярство України», з якої
вбачається, що на зазначеній території
наявні три силосні ями. Облік силосу, за
словами представника позивача,
ведеться загальний, тобто за всіма
трьома силосними ямами одночасно, а не
окремо за кожною з них. Проте, у червні
2013 року, як було пояснено представником
позивача, порожньою була лише одна з
трьох силосних ям.

Представник позивача не надав суду
документів інвентаризації, проведеної
в червні 2013 року, посилаючись на
відсутність таких документів, та
зазначив, що єдиними документами, що
підтверджують факт недостачі силосу є
звіти про рух матеріальних цінностей
по рахунку грубі корма за 25.07.2012 та за
червень 2013 року, а також
інвентаризаційний опис на 12 травня 2014
року.

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю працівника.)

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. При цьому, за правилом ст.
138 КЗпП України, для покладення на
працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
ст. 130 цього Кодексу.

Таким чином, обов'язок доказування
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між винними протиправними
діями працівника і шкодою, заподіяною
підприємству, покладено на власника, у
даній справі - на позивача.

З вищенаведених обставин справи,
встановлених під час судового
розгляду, не вбачається
причинно-наслідкового зв'язку між
діями (бездіяльністю) відповідача та
недостачею силосу, про яку зазначено
позивачем.

Інвентаризаційний опис від 12 травня 2014
року, складений через 8 місяців після
переведення відповідача з посади
комірника на посаду охоронця, не може
доводити факту виникнення недостачі
силосу з вини відповідача, під час його
роботи на посаді комірника. Посилання в
інвентаризаційну описі на 12 травня 2014
року на те, що товарно-матеріальні
цінності, а саме силос, знаходиться на
відповідальному зберіганні охорони
тракторної бригади 2 ОСОБА_2, не
підтверджені жодними доказами, а
відтак є безпідставними.

Не підтвердженою належними доказами
залишилася і зазначена позивачем
обставина щодо наявності у
відповідача, як комірника обов'язку зі
зберігання силосу. Наказ № 77к по
Запорізькому к/з від 23.07.2010, на який
посилався позивач, встановлював
обов'язок відповідача лише вести облік
ранніх та пізніх соковитих та грубих
кормів, соломи. Ведення обліку силосу
не є тотожним здійсненню його
зберігання. Разом з цим, посадовою
інструкцією комірника передбачено
зберігання товарно-матеріальних
цінностей на складі, а силосні ями, як
пояснив представник позивача, не
відносяться до території складу.

Принцип диспозитивності цивільного
судочинства, закріплений у ст. 11 ЦПК
України передбачає, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Згідно з ч. 2 ст. 31
ЦПК України право зміни підстави або
предмету позову належить позивачу.

Оскільки обставини, на які посилався
позивач в обґрунтування позовних вимог
не знайшли свого підтвердження за
результатами судового розгляду справи,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову в
повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Державного
підприємства «Конярство України» в
особі Філії «Запорізький кінний завод
№ 86» ДП «Конярство України» до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником під час виконання
трудових обов'язків - відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя С.С.
Гасанбеков