Номер провадження: 22-ц/785/6412/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Першого Приморського
районного відділу ДВС ОМУЮ, треті особи
- державний виконавець Першого
Приморського районного відділу ДВС
ОМУЮ - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Реєстраційна служба ОМУЮ про усунення
перешкод власності, зняття майна з під
арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Суворівського районного
суду м. Одеси від 23 травня 2014 року, -

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_2
звернулась в суд з названим позовом. В
обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
посилалася на те, що 27 липня 2009 року
Київський районний суд м. Одеси видав
ОСОБА_4 виконавчий лист № 2-192 на
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі
1079730 грн.

Постановою державного виконавця
першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції від 27
липня 2009 року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
цього рішення.

Під час виконання рішення суду,
державний виконавець цього відділу
Слаблюк Ю.Ю. наклала арешт на квартиру,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується постановою № АВ 972711
від 03.09.2009 про арешт майна та оголошення
заборони на його відчуження та акту
опису й арешту майна АА № 643703 від 13.11.09.

Вищевказана квартира була
зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу (реєстровий №
4-2916) квартири АДРЕСА_1, який був
укладений ОСОБА_5 та посвідчений Першою
Одеською державною нотаріальною
конторою 27 жовтня 2000 року.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 22 листопада 2013 року, яке
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21 січня 2014 року залишено
без змін, договір купівлі-продажу
(реєстровий № 4-2916) квартири АДРЕСА_1,
укладений ОСОБА_5 та посвідчений Першою
Одеською державною нотаріальною
конторою 27 жовтня 2000 року, був визнаний
частково недійсним та за позивачкою,
ОСОБА_2, було визнано право власності на
цю квартиру в порядку спадкування.

Позивачка не є стороною, зокрема
боржником, за виконавчим провадженням,
яке відкрито державним виконавцем
відносно боржника ОСОБА_5

Наявність арешту, накладеного
державним виконавцем на квартиру
АДРЕСА_1, перешкоджає позивачці
розпорядитися квартирою, а також
зареєструвати право власності на неї.

На підставі наведеного позивач просив:

усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття Першим Приморським
відділом державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
арешту з квартири АДРЕСА_1, накладеного
постановою № АВ 972711 та актом опису й
арешту майна АА № 643703 від 13.11.09
державного виконавця Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Слаблюк Ю.Ю. від
03.09.2009, а також в порядку виконання
судового рішення Першому Приморському
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
надати заяву до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області для виключення з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна обтяження за
реєстровим № 9022329 у вигляді арешту на
нерухоме майно на об'єкт, що
розташований: АДРЕСА_1, зареєстроване
03.09.2009 на підставі постанови № АВ 972711
державного виконавця Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Слаблюк Ю.Ю. від
03.09.2009р.

Представники Першого Приморського
районного відділу ДВС ОМУЮ в судове
засідання не з'явились, згідно поданої
заяви просили розглянути справу у її
відсутність.

Третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору на стороні
позивача - ОСОБА_5 просила задовольнити
позовні вимоги, оскільки вона вже не є
власником квартири.

Третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору на стороні
відповідача - ОСОБА_4 просила відмовити
у задоволенні позову, оскільки це
призведе до порушення її прав щодо
можливого отримання коштів від
звернення стягнення на квартиру. Вона
також пояснила, що звернулась до
Верховного Суду України з приводу
перегляду раніше прийнятих рішень.

Представники Реєстраційної служби
ОМУЮ в судове засідання не з'явились.

Рішенням Суворівського районного суду
м. Одеси від 23 травня 2014 року позов
задоволений частково. Знятий арешт з
квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5,
накладений згідно постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 03.09.2009р., серії АВ
№ 972712, серія ВА № 972711 (у постанові
прізвище боржника зазначено «ОСОБА_5"),
державним виконавцем Першого
Приморського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції -
Георгієвою В.І.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що 27 липня 2009
року Київський районний суд м. Одеси
видав ОСОБА_4 виконавчий лист № 2-192 на
виконання рішення Київського
районного суду м. Одеси про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі
1079730,00 грн.

Постановою державного виконавця
першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції від 27
липня 2009 року було відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
цього рішення.

Під час виконання рішення суду,
державний виконавець цього відділу
Слаблюк Ю.Ю. наклала арешт на квартиру,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується постановою № АВ 972711
від 03.09.2009 про арешт майна та оголошення
заборони на його відчуження та акту
опису й арешту майна АА № 643703 від 13.11.09.

Вищевказана квартира була
зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу (реєстровий №
4-2916) квартири АДРЕСА_1, який був
укладений ОСОБА_5 та посвідчений Першою
Одеською державною нотаріальною
конторою 27 жовтня 2000 року.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 22 листопада 2013 року, яке
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21 січня 2014 року залишено
без змін, договір купівлі-продажу
(реєстровий № 4-2916) квартири АДРЕСА_1,
укладений ОСОБА_5 та посвідчений Першою
Одеською державною нотаріальною
конторою 27 жовтня 2000 року, був визнаний
частково недійсним та за позивачкою,
ОСОБА_2, було визнано право власності на
цю квартиру в порядку спадкування.

ОСОБА_5, яка є боржницею за виконавчим
провадженням не є вже власником
квартири у будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України
встановлено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1 ст. 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Накладення арешту на квартиру не дає
можливість позивачу реалізувати своє
право власності на квартиру, тобто
право розпорядження квартирою.

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Інші позовні вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки вони є зайві, та
фактично зняття арешту з квартири
відбувається на підставі рішення суду.

Колегія погоджується з зазначеним
рішенням суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_5 за період з 27.07.2009 року до
23.05.2014 року не виконала рішення суду про
стягнення з неї на користь ОСОБА_4 1079730
грн., а у зв'язку з тим, що у ОСОБА_5
відсутнє інше майно рішення року
Київського районного суду м. Одеси 27
липня 2009 року виконане не буде, не є
підставою для скасування рішення суду,
оскільки рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 22 листопада
2013 року, яке ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 21 січня 2014 року
залишено без змін за ОСОБА_2, було
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Зазначення в апеляційній скарзі на
подання ОСОБА_4 заяви до Верховного
Суду України про перегляд рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 22 листопада 2013 року, та ухвали
апеляційного суду Одеської області від
21 січня 2014 року, що є підставою для
задоволення апеляційної скарги є
помилковим, оскільки ОСОБА_4 до
апеляційної скарги не надано
відповідних доказів про скасування
зазначених судових рішень.

Крім того відповідно до реєстру
судових рішень, 16 червня 2014 року,
колегію суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, у допуску справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та
ОСОБА_8, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_4, про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу, переведення прав
покупця та визнання права власності,
про перегляд рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 22листопада
2013 року, ухвали апеляційного суду
Одеської області від 21 січня 2014 року та
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 лютого 2014 року
до провадження Верховного Суду України
- відмовлено.

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення не допустив, а
наведені а апеляційній скарзі доводи,
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Рішення Суворівського районного суду
м. Одеси від 23 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша