Номер провадження: 22-ц/785/6237/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
Публічного Акціонерного товариства
комерційний Банк «Приватбанк» до
Воробйової Олени Станіславівни пр.
стягнення заборгованості в сумі 18930,92
грн. за апеляційною скаргою
представника Публічного Акціонерного
товариства комерційний Банк
«Приватбанк» на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 14.05.2014 року, -

встановила:

У листопаді 2013 року ПАТ комерційний
банк «Приватбанк» звернувся з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості та просив стягнути
кредитну заборгованість у сумі 18930,92
гривень, витрати по оплаті судового
збору у розмірі 229,40 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилався на те, що 24.01.2007 року
відповідачка ОСОБА_2 уклала договір №
б/н з позивачем та отримала кредит у
розмірі 2500,00 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідачка зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала, позивач просить позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні
вимоги не визнала, оскільки сплатила
повністю заборгованість за договором
№ б/н від 24.01.2007 року ще в 2009 році, крім
того, відповідачка наголошувала, що
позивач пропустив строк позовної
давності. Відпвідач просила позивача
довести їх вимоги, та представити суду
довідку про рух грошових коштів на
картці.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 14.05.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник ПАТ комерційний Банк
«Приватбанк» подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
24.01.2007 року відповідачка ОСОБА_2 уклала
договір № б/н з позивачем та отримала
кредит у розмірі 2500,00 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем)

Відповідно ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана доказати ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що
вона зверталася до банку з проханням
надати платіжну картку з кредитним
лімітом 2500 грн. за базовою процентною
ставкою 3 % в місяць із розрахунку днів
на рік, строк дії картки 2 роки.

Крім заяви ОСОБА_2, до суду
позивачем надані умови та правила
надання банківських послуг.

Вказані умови не містять
підпису відповідача. Умови і правила
надання банківських послуг стосуються
усього спектру фінансових послуг, що
надавалися банком, у тому числі
платіжних карт, вкладних операцій,
кредитних карт, але не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. У
заяві не зазначено, що неврегульовані у
ній питання регулюються відповідно до
умов.

Крім того, у заяві не зазначено
умов надання кредиту, окрім розміру
ліміту та процентної ставки за
користування кредитом. Надана банком
довідка про умови кредитування з
використанням кредитки не містить
підпису позичальника, тому не може
вважатися доказом на підтвердження
умов надання кредиту.

Матеріали цивільної справи не
містять доказів того, що підписуючи
заяву, відповідач розумів вказані
умови, у тому числі щодо погодження
сторонами терміну позовної давності,
що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України,
що передбачає необхідність
укладення договору у письмовій формі
про збільшення строку позовної
давності. У заяві вказано, що строк дії
кредитного ліміту співпадає зі строком
дії платіжної картки (а.с. 8, зворот).
Представником позивача було
роз'яснено, що строк дії платіжної
картки - 2 роки.

Позивачем не доведено, що
відповідач не повернув кредит в строк.

В матеріалах справи відсутні
будь які докази, що позивач звертався з
претензією на адресу відповідач про
сплату заборгованості.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач пропустив встановлений ст.
257 ЦК України строк звернення до суду з
позовом.

Колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не містять підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог
позивача.

Судом встановлено, що 24.01.2007 року
відповідачка ОСОБА_2 уклала договір №
б/н з позивачем та отримала кредит у
розмірі 2500,00 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що
вона зверталася до банку з проханням
надати платіжну картку з кредитним
лімітом 2500 грн. за базовою процентною
ставкою 3 % в місяць із розрахунку днів
на рік, строк дії картки 2 роки.

В матеріалах справи відсутні будь які
докази, що позивач звертався з
претензією на адресу відповідач про
сплату заборгованості. Позивач
пропустив встановлений ст. 257 ЦК
України строк звернення до суду з
позовом. Відповідач просив застосувати
наслідки пропуску строку позовної
давності, в зв'язку з чим суд першої
інстанції правомірно відмовив в
задоволенні позову в зв'язку з
пропуском строку звернення позивача до
суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач не пропустив строк
звернення до суду, оскільки п. 9.12. Умов
та правил надання банківських послуг
визначено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформує іншу строку про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін є помилковим.

В правовій позиції викладеної в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів визначено, що відповідно до
правил користування платіжною карткою,
які є складовою кредитного договору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
помилково посилався на те, що крім
заяви ОСОБА_2, до суду позивачем надані
умови та правила надання банківських
послуг.

Вказані умови не містять
підпису відповідача. Умови і правила
надання банківських послуг стосуються
усього спектру фінансових послуг, що
надавалися банком, у тому числі
платіжних карт, вкладних операцій,
кредитних карт, але не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня і дата їх складання або
підпису сторонами, а також жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. У
заяві не зазначено, що неврегульовані у
ній питання регулюються відповідно до
умов.

Крім того, у заяві не зазначено
умов надання кредиту, окрім розміру
ліміту та процентної ставки за
користування кредитом. Надана банком
довідка про умови кредитування з
використанням кредитки не містить
підпису позичальника, тому не може
вважатися доказом на підтвердження
умов надання кредиту.

Матеріали цивільної справи не
містять доказів того, що підписуючи
заяву, відповідач розумів вказані
умови, у тому числі щодо погодження
сторонами терміну позовної давності,
що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України,
що передбачає необхідність
укладення договору у письмовій формі
про збільшення строку позовної
давності. У заяві вказано, що строк дії
кредитного ліміту співпадає зі строком
дії платіжної картки (а.с. 8, зворот).
Представником позивача було
роз'яснено, що строк дії платіжної
картки - 2 роки.

Позивачем не доведено, що
відповідач не повернув кредит в строк.

Суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що із заяви ОСОБА_2 (а.с. 9)
вбачається, що вона зверталася до банку
з проханням надати платіжну картку з
кредитним лімітом 2500 грн. за базовою
процентною ставкою 3 % в місяць із
розрахунку днів на рік, строк дії
картки 2 роки, підписуючи зазначену
заяву ОСОБА_2 погодилася з тим, що вона
згідна з умовами та правилами надання
банківських послуг які надані їй в
письмовій формі. Також суд першої
інстанції не надав належної оцінки
розрахунку заборгованості за кредитом
наданим позивачем (а.с. 4-7), та не звернув
увагу на те, що відповідачем не надано
належних доказів на підтвердження
того, що відсутня заборгованість за
кредитним договором. На підставі
наведеного колегія вважає, що
позивачем доведено наявність
заборгованості відповідача за
кредитним договором.

Проте таке помилкове посилання суду
першої інстанції не вплинуло на
законність оскаржуваного судового
рішення та не може бути підставою для
задоволення апеляційної скарги,
оскільки суд першої інстанції
правомірно відмовив в задоволенні
позову в зв'язку з пропуском строку
звернення позивача до суду.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного Акціонерного товариства
комерційний Банк «Приватбанк»
відхилити, рішення Київського
районного суду м. Одеси від 14.05.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша