АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/2690/ 6747/2014
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Кравець В.А.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

В складі : головуючого - Кравець В.А.

суддів - Семенюк Т.А.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 листопада
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК»
до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Елітком»,
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки ,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом про звернення стягнення
на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну
квартиру за АДРЕСА_1 та належить на
праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу
на прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження для
задоволення вимог позивача; стягнути
кошти в сумі 4958119,19 грн.; судовий збір
1700,0 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду цивільної справи - 120,0 грн.

Позивач мотивує вимоги тим, що
позичальник не дотримується графіку
погашення заборгованості по кредиту
від 23 квітня 2008р. , за яким банк відкрив
позичальнику кредитну лінію, що
відновлюється із загальним лімітом
заборгованості за кредитною лінією
450000,0 дол. США та діє з 23 квітня 2008р. по 22
квітня 2015р., з процентною ставкою 14%
річних.

В забезпечення кредитного договору, 23
квітня 2008р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
іпотеки № 622/ІІІ-1, предметом якого є
чотирьохкімнатна квартира за АДРЕСА_1
та належить відповідачці на праві
власності.

Позивач просить звернути стягнення на
квартиру, зазначаючи , що сума
заборгованості за Кредитним договором
складала 4958119,19 грн. , яка у встановлений
договором строк не сплачується.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 листопада 2013 року
позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
- чотирьохкімнатну квартиру за АДРЕСА_1,
що належить на праві власності ОСОБА_2
на підставі свідоцтва про право
власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) від 28 травня 2004р., право
власності зареєстровано Комунальним
підприємством «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» у реєстровій книзі №
375-232 за реєстровим № 43666 від 04 червня
2004р.

Постановлено стягнення провести в
рахунок заборгованості Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елітком»
та ОСОБА_3 за договором Кредиту №622 від
23 квітня 2008р. в розмірі 4 958119 грн.. 19 коп.
на користь ПАТ «Омега банк» шляхом
проведення прилюдних торгів з
початковою ціною 3418304,47 грн. на день
укладення іпотечного договору.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам.

Зазначає, що позивачем на
обґрунтування своїх позовних вимог не
надано жодного доказу на підтвердження
зміни розміру заборгованості за
кредитним договором з 21.01.2012 року до 4 958
119, 19 грн.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що вимоги позивача чітко
випливають з умов укладеного договору
та не суперечать закону.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 23 квітня 2008р. між
ЗАТ «Сведбанкінвест»,
правонаступником якого є позивач та
третіми особами, які діють на стороні
позичальника було укладено Кредитний
договір, за яким банк відкрив
позичальнику кредитну лінію, що
відновлюється із загальним лімітом
заборгованості за кредитною лінією 450
000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Погашення заборгованості за кредитним
договором позичальник мав здійснювати
у відповідності до умов та графіку,
передбачених п. п. 4.1, 4.2 кредитного
договору.

Як убачається з розрахунку
заборгованості позичальників за
кредитним договором, станом на 15.02.2011р.
вона складає 4 958 119, 19 грн.

В забезпечення кредитного договору, 23
квітня 2008р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
іпотеки №622/111-1, згідно якого предметом
іпотеки є чотирьохкімнатна квартира за
АДРЕСА_1 та належить відповідачу на
праві власності .

Згідно п. 8.3 Кредитного договору,
Іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет іпотеки
та його реалізацію незалежно від
настання строку виконання зобов'язань
за кредитним договором у випадку
повного або часткового неповерненні
позичальником у встановлені
відповідно до кредитного договору
строки суми кредиту.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки може здійснюватись на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно цього договору в
добровільному (позасудовому) порядку.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно положення статті 7 Закону
України «Про іпотеку», за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання. Якщо вимога за основним
зобов'язанням підлягає виконанню у
грошовій формі, розмір цієї вимоги
визначається на підставі іпотечного
договору або договору, що обумовлює
основне зобов'язання, у чітко
встановленій сумі чи шляхом надання
критеріїв, які дозволяють встановити
розмір цієї вимоги на конкретний час
протягом строку дії основного
зобов'язання, якщо інше не встановлено
щодо відшкодування, в тому числі,
витрат, пов'язаних з пред'явленням
вимоги за основним зобов'язанням і
зверненням стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

07.09.2010 р. позивач надіслав боржникам
письмову вимогу про усунення
порушення. Протягом встановленого
строку вимога позивача не була
задоволена.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконанням з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотеко держателя.

За ст. 38 Закону України «Про іпотеку»,
ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем
або на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Згідно положення статті 41 Закону
України «Про іпотеку», реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», з дотриманням вимог
цього Закону.

З наведеного убачається, що
відповідачі взяті на себе зобов'язання
не виконали, тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог, а саме в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору звернув стягнення
на предмет іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів з продажу предмету
іпотеки в межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження» та
Закону України «Про іпотеку» за
початковою ціною у сумі 3 418 304,47 грн.

Таким чином ,надавши оцінку доказам
виходячи з обставин справи та їх
доведеності, суд вірного висновку
дійшов про задоволення позову у
обраний позивачем спосіб.

Оскільки рішення суду відповідає
вимогам закону, зібраним доказам,
обставинам справи, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, не вбачається.

Доводи апелянта про застосування до
спірних правовідносин Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» не можуть бути прийняті до
уваги з огляду на те, що дія цього
закону не поширюється на
правовідносини , що виникли між
сторонами до набрання чинності цього
закону і випливають з договору,
укладеного 23 квітня 2008 року та не має
зворотної дії у часі.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13листопада 2013 року в
справі - залишити без змін.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :
Судді: