Яготинський районний суд Київської
ун. № 382/1240/13-ц
пр. № 2/382/1/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2014 року Яготинський районний
суд Київської області у складі:

головуючого - судді Бурзель Ю.В.,

за участю секретаря - Лукової Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Яготині Київської
області позов Свято-Миколаївської
церкви до ОСОБА_1, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: Панфильська сільська
рада Яготинського району Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року Свято-Миколаївська
церква звернулась до суду із вказаним
позовом.

Зазначала, що 26 грудня 1996 року церква
отримала державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 на земельну
ділянку площею 0,2501 га.

Власником суміжної земельної ділянки є
ОСОБА_1

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 самовільно
переставила паркан на 1,5 м протяжністю
близько 60 м, чим порушила межі
земельної ділянки, просила на підставі
ст. 152 ЗК України зобов'язати ОСОБА_1
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом знесення самочинно
побудованого паркану.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Настоятель Свято-Миколаївської церкви
у судовому засіданні пояснив, що межа
між земельною ділянкою, що перебуває у
постійному користуванні церкви, та
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою
існувала вже станом на 1991 рік, коли
його, ОСОБА_4, було призначено
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви. Спочатку така межа була у
вигляді штахетів, а потім було
натягнуто сітку. Сітка не повністю
розділяла і розділяє вказані суміжні
земельні ділянки, а фактично
відмежовує лише належну ОСОБА_1
земельну ділянку, призначену для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, та відповідну частину
земельної ділянки, що перебуває у
постійному користуванні церкви. Між
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою,
призначеною для ведення особистого
селянського господарства, та земельною
ділянкою, що перебуває у постійному
користуванні церкви, ніколи не було
забору, була лише орієнтовна природна
межа - перепад висот. ОСОБА_1 поставила
нову сітку по існуючій з 1991 року межі.
Крім того, настоятель
Свято-Миколаївської церкви ОСОБА_4
пояснив, що він бажає, щоб фактичний
розмір земельної ділянки, що перебуває
у постійному користуванні церкви,
відповідав вказаному в державному акті
розміру земельної ділянки.

Відповідачка та її представники у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечували, а також
просили застосувати до вимог
Свято-Миколаївської церкви позовну
давність.

Представник Панфильської сільської
ради Яготинського району Київської
області проти задоволення позову не
заперечував. ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали
думку відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши надані
докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що на підставі
рішення Панфильської сільської Ради
народних депутатів № 21 від 06 листопада
1996 року (т. 1 а.с. 71) Свято-Миколаївська
церква отримала державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 0,2501 га за адресою
АДРЕСА_1. Державний акт зареєстровано у
Книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за № 53
(т. 1 а.с. 7).

У зв'язку з упорядкуванням нумерації
будинків по АДРЕСА_2.

Власниками суміжних земельних ділянок
є ОСОБА_1, якій на праві приватної
власності належать земельні ділянки,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, та 0,2034
га для ведення особистого селянського
господарства (державні акти на право
власності на земельні ділянки
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності 17 лютого 2011 року) (т. 1 а.с. 33, 34),
а також ОСОБА_2, якому на праві
приватної власності належать земельні
ділянки, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_3, площею 0,25 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, та 0,1037
га для ведення особистого селянського
господарства (державні акти на право
власності на земельні ділянки
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності 21 квітня 2010 року) (т. 2 а.с. 50, 51).

Також установлено, що державні акти на
право власності на земельні ділянки на
ім`я ОСОБА_1 виготовлялись, у зв'язку із
тим, що на підставі договору дарування
від 12 серпня 2008 року ОСОБА_5 безоплатно
передав у власність ОСОБА_1 земельну
ділянку розміром 0,4535 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 (згідно державного
акта на ім`я ОСОБА_5 АДРЕСА_4, у зв'язку з
упорядкуванням нумерації будинку № 75
присвоєно № 73 (т. 2 а.с. 83)), надану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку - 0,2500 га, та для ведення
особистого селянського господарства -
0,2035 га (т. 2 а.с. 76).

Вказана земельна ділянка розміром 0,4535
га належала ОСОБА_5 на праві власності
на підставі зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю 08 червня
1998 року державного акта на право
приватної власності на землю (т. 2 а.с.
77-78).

Як вбачається з акта встановлення і
погодження меж землекористування (т. 1
а.с. 111) в технічній документації по
складанню державних актів на право
приватної власності на землю (т. 1 а.с.
96-115) межі належної ОСОБА_5 земельної
ділянки погоджені настоятелем
Свято-Миколаївської церкви ОСОБА_4 і на
місцевості проходять по існуючій
огорожі та встановленим межовим
знакам.

Як вбачається з довідки ФОП ОСОБА_6 від
04 червня 2014 року при розробці технічної
документації із землеустрою за
замовленням ОСОБА_1 щодо оформлення
права власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 були проведені роботи по
відновленню меж земельної ділянки на
підставі договору дарування та копії
державного акта на право приватної
власності на землю попереднього
власника ОСОБА_5 Під час відновлення
меж установлено, що площа та розміри
земельної ділянки відповідають площі
та розмірам згідно державного акта
попереднього власника та проходять по
існуючій огорожі.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 08
серпня 2012 року по справі № 1028/450/12 (т. 1
а.с. 85-92) фактичні межі земельної
ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 та
належить Свято-Миколаївській церкві, з
межами, зазначеними в державному акті
частково не співпадають.

Однак оскільки на належну ОСОБА_1
земельну ділянку АДРЕСА_1 в матеріалах
справи № 1028/450/12 відсутні будь-які
документи, не можливо дати відповідь на
питання, чи співпадають межі земельної
ділянки в натурі по АДРЕСА_1, із межами,
позначеними на державному акті.

Спільна межа між ділянками № 71 та
АДРЕСА_1 зміщена в бік ділянки № 71: між
точками 3-4 ламаною лінією з найбільшим
відхиленням 0,78 м; від точки 4
починається зміщення межі в бік
земельної ділянки № 71 у вигляді прямої
лінії, яке в точці 5 складає відхилення
на відстань 2,39 м.

Відхилення межі між сусідніми
ділянками № 71 та АДРЕСА_1 можливо
усунути, звернувшись до державної або
іншої землевпорядної організації, яка
має ліцензію на проведення
землевпорядних робіт, для відновлення
меж на місцевості.

Як пояснив у судовому засіданні
настоятель Свято-Миколаївської церкви
ОСОБА_4 межа між земельною ділянкою, що
перебуває у постійному користуванні
церкви, та належною ОСОБА_1 земельною
ділянкою існувала вже станом на 1991 рік,
коли його, ОСОБА_4, було призначено
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви. Спочатку така межа була у
вигляді штахетів, а потім було
натягнуто сітку. Сітка не повністю
розділяла і розділяє вказані суміжні
земельні ділянки, а фактично
відмежовує лише належну ОСОБА_1
земельну ділянку, призначену для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, та відповідну частину
земельної ділянки, що перебуває у
постійному користуванні церкви. Між
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою,
призначеною для ведення особистого
селянського господарства, та земельною
ділянкою, що перебуває у постійному
користуванні церкви, ніколи не було
забору, була лише орієнтовна природна
межа - перепад висот. ОСОБА_1 поставила
нову сітку по існуючій з 1991 року межі,
що вбачається з оглянутих у судовому
засіданні фотокарток та зведеного
плану земельних ділянок № 71 та № 73, а
також підтверджується показаннями
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 і не
заперечувалось у судовому засіданні
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви. Крім того, настоятель
Свято-Миколаївської церкви ОСОБА_4
пояснив, що він бажає, щоб фактичний
розмір земельної ділянки, що перебуває
у постійному користуванні церкви,
відповідав вказаному в державному акті
розміру земельної ділянки.

Як вбачається з висновку судової
земельно-технічної експертизи (т. 2 а.с.
32-42) технічна документація по складанню
державного акта на право приватної
власності на землю, громадянам
кварталу № 2 (ОСОБА_5) по АДРЕСА_4
частково не відповідає передбаченому
чинним законодавством складу
документів. При цьому виявлені
невідповідності не впливають на
результати заходів, які передбачені
цією документацією.

При проведенні топографо-геодезичних
робіт встановлено, що розміри
земельної ділянки, які зазначені в
державному акті на право постійного
користування землею, та розміри
земельних ділянок, зазначені в
належних ОСОБА_1 державних актах на
право власності на земельні ділянки, не
відповідають фактичним розмірам
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Як вбачається з додатку № 1 до
вказаного висновку судової
земельно-технічної експертизи (т. 2 а.с.
42) площа земельної ділянки, яка
фактично перебуває у користуванні
церкви, становить 0,1356 га + 0,0957 га = 0,2313
га, однак згідно державного акта на
право постійного користування - розмір
земельної ділянки, що перебуває у
постійному користуванні церкви
становить - 0,2501 га. Таким чином площа
земельної ділянки, що перебуває у
фактичному користуванні церкви, на 0,0188
га менша від зазначеної в державному
акті.

Площа належної ОСОБА_1 земельної
ділянки, призначеної для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
згідно державного акта становить 0,2500
га, однак фактично - 0,2573 га. Площа
належної ОСОБА_1 земельної ділянки,
призначеної для ведення особистого
селянського господарства, згідно
державного акта становить 0,2034 га, однак
фактично - 0,2035 га. Таким чином площа
земельної ділянки, що перебуває у
фактичному користуванні ОСОБА_1, на 0,0074
га більша від зазначеної в державних
актах.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 показав, що дійсно ним
розроблялась технічна документація із
землеустрою при переоформленні ОСОБА_1
державних актів на право власності на
земельні ділянки на підставі договору
дарування. Під час відновлення меж
установлено, що площа та розміри
земельної ділянки відповідають площі
та розмірам згідно державного акта
попереднього власника та проходять по
існуючій огорожі. Крім того, зазначив,
що частково земельні ділянки розділяє
природна межа - перепад висот. Також
пояснив, що внаслідок проведення
тахеометричної зйомки площа належної
ОСОБА_1 земельної ділянки зменшилась:
так згідно договору дарування ОСОБА_5
безоплатно передав у власність ОСОБА_1
земельну ділянку площею 0,4535 га, однак
як вбачається з належних ОСОБА_1
державних актів на право власності на
земельні ділянки, загальна площа
належних ОСОБА_1 земельних ділянок
становить 0,4534 га. Така зміна площі
земельних ділянок при проведенні
тахеометричної зйомки є нормальним
явищем. Також вказав, що на час
виготовлення державного акта на право
постійного користування технічна
документація не розроблялась, а
робився лише технічний звіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

За змістом ст. ст. 60, 212 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наданих позивачем
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що доводи
представників позивача щодо того, що
ОСОБА_1 самовільно переставила паркан
на 1,5 м протяжністю близько 60 м, чим
порушила межі земельної ділянки, не
знайшли свого підтвердження, так як
паркан розмежовує земельні ділянки
лише частково і такий паркан існує з 1991
року, не переставлявся ОСОБА_1, іншу
частину земельних ділянок розмежовує
орієнтовна природна межа - перепад
висот, згідно акта встановлення і
погодження меж землекористування (т. 1
а.с. 111) в технічній документації по
складанню державних актів на право
приватної власності на землю (т. 1 а.с.
96-115) межі належної ОСОБА_5 (попередній
власник земельної ділянки, яка на час
розгляду справи належить ОСОБА_1)
земельної ділянки погоджені
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви ОСОБА_4 і на місцевості
проходять по існуючій огорожі та
встановленим межовим знакам.

Ураховуючи, що при розробці технічної
документації із землеустрою за
замовленням ОСОБА_1 щодо оформлення
права власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 були проведені роботи по
відновленню меж земельної ділянки на
підставі договору дарування та копії
державного акта на право приватної
власності на землю попереднього
власника ОСОБА_5, під час відновлення
меж установлено, що площа та розміри
земельної ділянки відповідають площі
та розмірам згідно державного акта
попереднього власника та проходять по
існуючій огорожі, що підтверджується
довідкою ФОП ОСОБА_6 від 04 червня 2014
року; згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 08
серпня 2012 року по справі № 1028/450/12 (т. 1
а.с. 85-92) відхилення межі між сусідніми
ділянками № 71 та АДРЕСА_1 можливо
усунути, звернувшись до державної або
іншої землевпорядної організації, яка
має ліцензію на проведення
землевпорядних робіт, для відновлення
меж на місцевості; згідно акта
встановлення і погодження меж
землекористування (т. 1 а.с. 111) в
технічній документації по складанню
державних актів на право приватної
власності на землю (т. 1 а.с. 96-115) межі
належної ОСОБА_5 (попередній власник
земельної ділянки, яка на час розгляду
справи належить ОСОБА_1) земельної
ділянки погоджені настоятелем
Свято-Миколаївської церкви ОСОБА_4 і на
місцевості проходять по існуючій
огорожі та встановленим межовим
знакам; як вбачається з наданих у
судовому засіданні пояснень
настоятеля Свято-Миколаївської церкви
ОСОБА_4 межа між земельною ділянкою, що
перебуває у постійному користуванні
церкви, та належною ОСОБА_1 земельною
ділянкою існувала вже станом на 1991 рік,
коли його, ОСОБА_4, було призначено
настоятелем Свято-Миколаївської
церкви; спочатку така межа була у
вигляді штахетів, а потім було
натягнуто сітку; сітка не повністю
розділяла і розділяє вказані суміжні
земельні ділянки, а фактично
відмежовує лише належну ОСОБА_1
земельну ділянку, призначену для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, та відповідну частину
земельної ділянки, що перебуває у
постійному користуванні церкви; між
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою,
призначеною для ведення особистого
селянського господарства, та земельною
ділянкою, що перебуває у постійному
користуванні церкви, ніколи не було
забору, була і є лише орієнтовна
природна межа - перепад висот; ОСОБА_1
поставила нову сітку по існуючій з 1991
року та погодженій межі, наявність
часткової огорожі, встановленої по
погодженій межі, а також природної межі
не заважає провести роботи по
відновленню меж в натурі, приймаючи до
уваги заяву представника позивача про
застосування строку позовної давності,
суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 152 ЗК України, ст. ст. 10, 60,
212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
Свято-Миколаївської церкви відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Яготинський районний суд
Київської області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяЮ.В. Бурзель