ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарях - Пархоменко А.М.,
Єфремов В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ майна
подружжя -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача, про поділ майна подружжя,
розмір якого в подальшому зменшила,
посилаючись на те, що під час шлюбу з
відповідачем ними було набуто рухоме і
нерухоме майно. Зважаючи на те, що
мирним шляхом сторони не можуть дійти
згоди щодо поділу спільного майна
набутого за час шлюбу, позивач вимушена
була звернутися до суду з даним позовом
розподіливши майно наступним чином,
позивачу виділити гаражний бокс
АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1, а
відповідачу виділити житловий будинок
в АДРЕСА_4 з господарськими будівлями,
причеп 1994 року випуску.

В судовому засіданні позивач та
представник останньої позовні вимоги
підтримали з урахуванням зменшення
останніх просили задовольнити.

Відповідач та представник останнього
позовні вимоги визнали частково, а саме
просили виділити у власність
відповідача автомобіль «Ніссан», д.н.з.
НОМЕР_1, посилаючись на те, що
відповідач постійно ним користується,
після виділу йому житлового будинку
поза межами Києва відповідачу
необхідно добиратися до міста, крім
того позивач не має посвідчення водія і
не користується автомобілем. Також,
відповідач звернув увагу на те, що при
поділі про який просить позивач і з
урахуванням виділу відповідачу
автомобіля, поділ виходячи з грошового
еквіваленту майна буд більшим на
користь позивача і відповідачем, в свою
чергу питання про стягнення
компенсації не порушується.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає встановленими наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 02.02.1974 року, який 07.11.2013 року був
розірваний на підставі рішення суду
/а.с. 7, 8/.

За час шлюбу сторонами було набуто
майно, а саме гаражний бокс АДРЕСА_3,
квартира АДРЕСА_1 в

м. Києві, житловий будинок в АДРЕСА_4 з
господарськими будівлями, причеп 1994
року випуску, автомобіль «Ніссан»,
д.н.з. НОМЕР_1, що не оспорювалось
учасниками процесу та підтверджується
матеріалами справи /а.с. 9-14, 26, 127, 128/.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст.68 СК України, розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 71 СК України, майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Враховуючи, що спірний автомобіль
використовується відповідачем,
позивач автомобіль не використовує, не
має посвідчення водія і не збирається
ним користуватися, як пояснила позивач
в судовому засіданні, суд вважає, що
автомобіль підлягає виділу у власність
саме відповідачу. Крім того, в іншій
частині позовних вимог останні
відповідачем не оспорювалися і при
виділі автомобіля останньому частка,
яка виділяється позивачу буде більшою
/а.с. 44-97,102-129/, з чим погодився
відповідач і не претендує на грошову
компенсацію, що не порушує права
позивача і не оспорювалось учасниками
процесу. Також, зважаючи на те, що
відповідач буде проживати за межами
міста і потребуватиме умов для
пересування та прибуття до міста,
автомобіль відповідачем буде
потрібніше ніж позивачу і тому
залишення автомобіля у власності
відповідача є справедливим виходячи з
такого розподілу майна про який
просить позивач з чим погодився
відповідач.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК
України, ст.ст. 60, 68, 70, 71 СК України, ст. 368
ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу мана подружжя
виділити у власність ОСОБА_2 гаражний
бокс АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_1.

В порядку поділу мана подружжя
виділити у власність ОСОБА_3 житловий
будинок в АДРЕСА_4 з господарськими
будівлями, причеп 1994 року випуску,
автомобіль «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 3441 /три тисячі
чотириста сорок одна/ грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду м.
Києва через Дарницький районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: