Номер провадження: 22-ц/785/6136/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Одеської міської ради про
визнання права власності, за
апеляційною скаргою заступника
прокурора м. Одеси на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
29. 09. 2011 р.,

в с т а н
о в и л а:

26. 07. 2011 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом про визнання права власності
на кафе-бар за адресою АДРЕСА_1 тому, що
вона у 1995 р. побудувала цей
павільйон-бар і 21. 04. 1997 р. державною
технічною комісією було складено та
підписано Акт готовності закінченого
будівництвом об'єкту до експлуатації
загальною площею 30 кв. м. з літньою
площадкою 25 кв. м., а у 2006 р. нею була
проведена реконструкція павільйону зі
збільшенням площі і за станом на 2011 р.
побудований відповідно до будівельних
норм павільйон має загальну площу 248,5
кв. м. Посилалася в обґрунтування вимог
на положення ст. 376 ч. 5 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 29. 09. 2011 р. позовну заяву
ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на нежитлову будівлю
кафе-бар, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 248,5 кв. м.,
приміщення 1-1 площею 87,7 кв. м.;
1-2посудомийна площею 11,2 кв. м.; 1-3 зал
площею 26 кв. м.; 1-4 зал площею 22,8 кв. м., 1-5
зал площею 34 кв. м.; 1-6 підсобне
приміщення 1,0 кв. м., 1-7 підсобне
приміщення площею 0,7 кв. м.; 1-8 санвузол
площею 4,0 кв. м.; 1-9 санвузол площею 1,4 кв.
м.; 1-10 санвузол 2,0 кв. м.; 1-11 коридор
площею 5,0 кв. м.; 1-12 підсобне приміщення
площею 6,4 кв. м.; 1-13 кладова площею 6,9 кв.
м.; 1-14 кухня площею 39,4 кв. м.

В апеляційній скарзі заст. прокурора м.
Одеси в порядку представництва
інтересів держави обґрунтовуються
підстави цього представництва у даній
справі і ставиться питання про
скасування рішення суду з тих підстав,
що рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права. Зокрема, суд першої інстанції
порушив вимоги ст. 5 Закону України «Про
основи містобудування», ст. 9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст. ст. 34, 39 Закону України «Про
регулювання містобудівельної
діяльності», положення Земельного
кодексу Україні. Вказав, що земельна
ділянка, на якій знаходиться самочинно
побудований об'єкт нерухомості не
знаходиться у власності або
користуванні позивачки, яка не
зверталася до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області з питанням щодо
прийняття об'єкту нерухомості в
експлуатацію, що свідчить про
відсутність порушення прав позивачки,
і у даному випадку порушено вимоги
законодавства щодо прийняття в
експлуатацію, порядку державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно і
підготовки та оформлення свідоцтв про
право власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні прокурор
Харитонова О. Є. підтримала доводи
апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання інших осіб, які
беруть участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що
ОСОБА_2 приймала участь у розгляді
справи в апеляційній інстанції, була
повідомлена про дане судове засідання
27. 06. 2014 р. за наданою нею останньою
адресою (а. с. 233), але в судове засідання
не з'явилася, про причини неявки не
повідомила, апеляційне провадження у
справі було відкрито ще 06. 09. 2012 р., але у
зв'язку зі зверненнями позивача справа
для виконання вимог цивільного
процесуального законодавства справа
неодноразово поверталася до суду
першої інстанції і аналіз матеріалів
справи свідчить про те, що відповідач
ОСОБА_2 зловживає своїми
процесуальними правами, внаслідок чого
справа тривалий час не була розглянута
і порушуються права інших осіб, які
приймають участь у справі.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позов і визнаючи право
власності за ОСОБА_2 на нежитлову
будівлю суд першої інстанції виходив з
положень ст. ст. 331, 376 ЦК України і того,
що будівництво цієї будівлі здійснено
з дотриманням усіх будівельних,
санітарно-технічних та пожежних вимог
і правил експлуатації та при цьому не
було порушено чи обмежено прав інших
осіб.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна з таких підстав.

Згідно зі ст. 331 ч. 1 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одночасно ч. 2 ст. 331 ЦК України чітко
встановлено, що право власності на
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва і якщо законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, то право
власності виникає з моменту прийняття
його до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельні
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК
України).

Аналіз положень ст. 376 ЦК України дає
підстави для висновку, що визнання
судом права власності на самочинне
будівництво можливе у тому разі, якщо в
прийнятті такого об'єкта в
експлуатацію було незаконно
відмовлено та за умови дотримання
визначених законом вимог, які
необхідні для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Судом встановлено, що актом державної
технічної комісії про готовність
завершеного будівництвом об'єкту до
експлуатації від 21. 04. 1997 р. за участю
замовника приватного підприємця
ОСОБА_2 визначено готовність до
експлуатації павільйону загальною
площею 30 кв. м. і літнього майданчику
площею 25 кв. м. з вказівкою, що цей акт
може служити підставою для реєстрації
у відповідних органах за адресою м.
Одеса, вул. Шишкіна-вул. Люстдорфська
дорога.

Згідно з довідкою комунального
підприємства «Право» від 02. 07. 2010 р. №
2278/1-10 у адресному реєстрі м. Одеси
зарезервовано наступну адресу об'єкту
нерухомого майна нажитлова будівля
(павільйон-бар) АДРЕСА_1 за замовленням
ОСОБА_2

Договором від 25. 01. 2011 р. управління
розвитку споживчого ринку та захисту
прав споживачів Одеської міської ради
дозволило фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 експлуатацію тимчасового
об'єкту торгівлі: торговий павільйон,
площею 30 кв. м. за адресою м. Одеса, вул.
Люстдорфська дорога, 1 вул. Шишкіна за
наявності дозволу на розміщення
об'єкту торгівлі (сфери послуг) за
вказаною адресою.

За звітом ТОВ «Термодом-Юг» (замовлення
№ 67 ОСОБА_2 у 2011 р.) 20. 05. 2011 р. проведено
дослідження земельної ділянки і
нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 та
встановлено, що загальна площа ділянки
0,0077 га, під будівлями 250 кв. м., земельна
ділянка не приватизована. Попередньо
було введено в експлуатацію павільйон
кафе-бар загальною площею 30 кв. м.,
торговою площею 20 кв. м. і літній
майданчик 25 кв. м. У 2000-2005 р. р. ОСОБА_2 без
відповідного проекту і узгоджень
провела реконструкцію павільйону з
літнім майданчиком в нежитлове
приміщення: 1 - зал площею 87,7 кв. м., 2 -
моєчна площею 11,2 кв. м., 3 - зал площею 26,0
кв. м., 4 - зал площею 22,8 кв. м., 5 - зал
площею 34,0 кв. м., 6 - коридор площею 1,0 кв.
м., 7 - коридор площею 0,7 кв. м., 8 - санвузол
площею 4,0 кв. м., 9 - санвузол площею 1,4 кв.
м., 10 - санвузол площею 2,0 кв. м., 11 -
коридор площею 5,0 кв. м., 12 - підсобне
(приміщення персоналу) площею 6,4 кв. м., 13
- кладова площею 6,9 кв. м., 14 - кухня
площею 39,4 кв. м., усього по нежитловому
приміщенню загальна площа 248,5 кв. м. з
висотою приміщень 2,4-2,5 м. В цілому
нежитлове приміщення є одноповерховою
капітальною будівлею без підвалу
габаритними розмірами 20,0 Ч 17,0 м,
загальною площею 248,5 кв. м., висота
приміщень 2,4-2,5 м, з системою обігріву,
вентиляції, водопроводу, каналізацією,
побудоване технічно правильно, можливе
збереження вказаних приміщень для
подальшої експлуатації, по набору
приміщень і конструктивному рішенню
вказане приміщення відповідає вимогам
СНиР 2.08.01-89, ДБН В.2.2-15-2005.

У висновку вказано, що прийняття в
експлуатацію і правовстановлюючі
документи - оформити відповідно до
діючого законодавства України.

За висновком експерта з проведення
будівельно-технічної експертизи ТОВ
«Інтер-консалт-плюс» № 8е/Ч/11 від 26. 09. 2011
р. у цивільній справі об'єкт
дослідження в АДРЕСА_1 (нежитлова
будівля павільйон-бар) відповідно до
технічного паспорту і проведеним
фактичним обмірам має наступні
об'ємно-планувальні рішення:
самовільно побудований зал площею 87,7
кв. м., самовільно побудована моєчна
площею 11,2 кв. м., самовільно побудований
зал площею 26,0 кв. м., самовільно
побудований зал площею 22,8 кв. м.,
самовільно побудований зал площею 34,0
кв. м., самовільно побудоване підсобне
площею 1,0 кв. м., самовільно побудований
санвузол площею 0,7 кв. м., самовільно
побудований санвузол площею 4,0 кв. м.,
самовільно побудований санвузол
площею 1,4 кв. м., самовільно побудований
коридор площею 2,0 кв. м., підсобне площею
5,0 кв. м., кладова площею 6,4 кв. м., кладова
площею 6,9 кв. м., а усього загальною
площею 248,5 кв. м. відповідає вимогам
нормативних документів, які діють в
галузі будівництва і не порушує права
та інтереси інших осіб в межах
технічної експлуатації.

З технічного паспорту на нежитлову
будівлю по АДРЕСА_1 користувача ОСОБА_2,
виданого КП «Одеське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» за
станом на 07. 07. 2011 р., видно, що вказана
будівля є самочинно збудованою.

З наданих прокурором листа Одеського
міського управління земельних
ресурсів Одеської міської ради від 21. 08.
2012 р. вбачається, що рішень щодо
відведення земельної ділянки
розташованої в АДРЕСА_1 стосовно ОСОБА_2
не приймалось, а з листа управління
Держкомзему у м. Одесі головного
управління Держкомзему у Одеській
області від 21. 08. 2012 р. видно, що в
управлінні відсутня інформація щодо
реєстрації права власності,
користування, в тому числі на умовах
оренди, на земельну ділянку,
розташовану в АДРЕСА_1

Вказані обставини сторони у справі не
оспорюють і вони підтверджені
матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки
наведеним обставинам та доказам і
поклавши в основу рішення зазначені
висновок ТОВ «Термодом-Юг», висновок
експерта з проведення
будівельно-технічної експертизи ТОВ
«Інтер-консалт-плюс» та інші наведені
документи, суд не врахував, що у справі
відсутні висновки державних органів
(відділу архітектури і будівництва,
органів пожежного та санітарного
нагляду тощо) з питань відповідності
будівництва об'єкта нерухомості
проектній документації, державним
стандартам, нормам і правилам, місцевим
правилам забудови населених пунктів, а
також, що наявні у справі висновки щодо
спірної нежитлової будівлі не можуть
замінити визначений законодавством
порядок прийняття об'єктів нерухомості
в експлуатацію з відповідним
оформленням.

Разом з тим, відповідно до діючого
законодавства України, в тому числі
Закону України «Про основи
містобудування», Закону України «Про
архітектурну діяльність», Закону
України «Про регулювання
містобудівельної діяльності»,
Земельного кодексу Україні питання про
прийняття в експлуатацію спірного
об'єкту нерухомості на земельній
ділянці та оформлення стосовно нього
документу про право власності має
здійснюватися органами державної
влади і місцевого самоврядування чи їх
виконавчими органами у спосіб,
визначений їх компетенцією, у зв'язку з
чим висновок суду про визнання права
власності на об'єкт самочинного
будівництва у даній справі є
незаконним та необгрунтованим.

До того ж у позивача відсутні
відповідні правовстановлюючі
документи щодо земельної ділянки, на
якій розташована спірна нежитлова
будівля, і ця земельна ділянка позивачу
для будівництва спірної будівлі не
надавалася.

Крім того, апеляційний суд виходить
також з того, що згідно зі ст. 55
Конституції України права та свободи
людини і громадянина захищаються
судом. Кожна особа має право в порядку,
встановленому законом, звернутися за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права в разі його порушення,
невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК
України).

Оскільки заявлений у справі позов і
матеріали справи не містять даних
щодо звернення позивачів до
відповідних компетентних органів
стосовно узаконення самочинного
будівництва або про відмову цих
органів у вирішенні спірного питання,
то відсутні дані про порушення
невизнання або оспорювання прав
позивача щодо спірного об'єкту
нерухомості і висновки суду першої
інстанції про визнання за позивачами
права власності на самочинно збудовані
будівлі є хибними.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції не врахував вимоги ст.
15 ЦПК України, оскільки у справі не
вбачається, що цивільні права, свободи
чи інтереси позивача якимось чином
порушено, не визнано або оспорено, а
положення ст. 376 ЦК України за наведених
вище обставин не є підставою у даному
випадку для визнання за позивачем
права власності на самочинно
збудований об'єкт нерухомості.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до висновку, що у даній
справі відсутні підстави для визнання
за ОСОБА_2 права власності на спірну
нежитлову будівлю.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
прокурора є обґрунтованою і підлягає
задоволенню, оскільки оскаржуване
судове рішення ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у суду
першої інстанції були відсутні правові
підстави для задоволення позову, а тому
відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК
України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309, 313-316,
317, 318, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 29. 09. 2011 р. скасувати і
ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до Одеської міської ради про визнання
права власності на кафе-бар,
розташований в АДРЕСА_1 загальною
площею 248,5 кв. м.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич