Номер провадження: 22-ц/785/5341/14
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді:
Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С.,
Сидоренко І.П.

при секретарі
Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника громадської організації
«Об'єднання садоводів «Степове» на
рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 18 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
громадської організації «Об'єднання
садоводів «Степове» про визнання
недійсним наказу про звільнення,
поновлення на посаді,-

встановила:

Позивачка звернулася до відповідача з
позовом про визнання недійсним наказу
про звільнення та поновлення на посаді.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона
працювала в ГО «ОС «Степове» на посаді
бухгалтера з 30.03.2011 року по 09.03.2013 року.
Наказом № 17 від 09.03.2013 року була
звільнена з займаної посади згідно п. 3
ст. 40 КЗпП України. Звільнення з роботи
вважає неправомірним, так як
систематичного невиконання трудових
обов'язків позивачем не допускалось. (а.
с. 1-2)

18.03.2014 року позивачка уточнила свої
позовні вимоги та просила визнати
незаконним та скасувати наказ про
звільнення, поновити її на посаді
бухгалтера, згідно умов контракту від
31.12.2011 року, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та стягнути моральну шкоду у
розмірі 4 000 гривень. (а. с. 63)

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 18 березня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Скасовано наказ № 17 від 09.03.2013 року,
поновлено ОСОБА_2 на посаді бухгалтера,
стягнено на її користь з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу починаючи з 09.03.2013 року по 18.03.2014
року та стягнено моральну шкоду у
розмірі 1 500 гривень. (а. с. 67-69)

В апеляційній скарзі апелянт просить
рішення скасувати, ухвалити нове, яким
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити,
посилаючись на його необґрунтованість,
неповне з`ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. (а. с. 75-78)

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга громадської організації
«Об'єднання садоводів «Степове»
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про
визнання недійсним наказу про
звільнення та поновлення на посаді, суд
першої інстанції виходив з того, що її
звільнення відбулося з численними
порушеннями чинного законодавства.

З таким висновком слід погодитись,
оскільки він відповідає вимогам закону
і матеріалам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного впливу чи
громадського стягнення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 року N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів" у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
необхідно з'ясувати, в чому конкретно
виявилося порушення, яке стало
приводом до звільнення; чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149
КЗпП правила й порядок застосування
дисциплінарних стягнень.

Суду необхідно з'ясувати у чому
конкретно виявилося порушення, яке
стало приводом до звільнення
позивачки, та чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору.

Оскільки тільки правомірно накладені
стягнення можуть ураховуватись і бути
підставою для звільнення працівника за
п. 3 ст. 40 КЗпП України, суд, вирішуючи
даний спір, повинен з'ясувати
систематичне невиконання яких саме
трудових обов'язків позивачем
передувало звільненню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
перебувала у трудових відносинах із
відповідачем із 25.06.2010 року, прийнята на
посаду завідуючої діловодства Ради. З
30.03.2011 року - переведена на посаду
бухгалтера, а 31.12.2011 року з нею
укладений трудовий договір (контракт)
строком на 5 років з 01.01.2012 року по 31.12.2016
року. (а. с. 3,7)

Обов'язки бухгалтера визначені п.1.4
трудового договору, а саме бухгалтер
зобов'язаний забезпечувати точний
облік результатів
фінансово-господарської діяльності ОС
у відповідності з установленими
правилами; облік надходження грошових
коштів, а також своєчасне відображення
в бухгалтерському обліку операцій,
пов'язаних з їх рухом; контроль за
складанням достовірної бухгалтерської
звітності на підставі первинних
документів та бухгалтерських записів;
зберігання бухгалтерських документів,
оформлення і передачу їх у
встановленому порядку до архіву.

Дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо після виявлення
дисциплінарного проступку.

Судова колегія вважає, що не можна
вважати дисциплінарним проступком
ненадання ОСОБА_2 відповіді на заяву
від гр. ОСОБА_3 та порушення нею у
зв'язку з цим Закону України «Про
звернення громадян», оскільки
виконання таких функцій в обов'язки
бухгалтера не входять (а.с.29).

Також судова колегія не може прийняти
до уваги наказ № 39-к від 23.06.2012 року про
оголошення ОСОБА_2 догани за
невиконання наказу № 21 від 10.05.2012 року,
оскільки наказ (№ 21), який став
підставою для застосування
дисциплінарного стягнення, суду не
наданий, його зміст представнику ГО «ОС
«Степове» невідомий.

Як на доказ неналежного виконання
позивачкою покладених на неї
обов'язків відповідач посилається на
результати перевірки касової
дисципліни, яка була проведена у
лютому 2013 року, під час проведення якої
було виявлено порушення касиром ГО «ОС
«Степове» п.2.1., 2.2. «Посадової
інструкції касира ОС Степове». Проте,
суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв такий довід до уваги, оскільки
указані обставини свідчать про
порушення посадової інструкції
касиром, а не позивачкою. Пояснення
касира, про те, що саме ОСОБА_2
наштовхнула її на такі дії не можуть
свідчити про невиконання позивачкою
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором.

Посилання відповідача на те, що у січні
2013 року, внаслідок несвоєчасної сплати
збору на обов'язкове пенсійне
страхування бухгалтером ГО «ОС
«Степове», в.о. голови об'єднання -
ОСОБА_4 було притягнуто до
адміністративної відповідальності, не
кореспондуються з поясненнями,
наданими в.о. голови об'єднання в
протоколі № 15 про адміністративне
правопорушення від 30 січня 2013 року, а
саме що несвоєчасна сплата збору була
проведена у зв'язку заблокуванням
рахунку, що пов'язана з переоформленням
правовстановлюючих документів, у
зв'язку зі смертю голови (а. с. 31-32).

Посилання відповідача на те, що
позивачка 27.02.2013 року спізнилась на
роботу на 45 хвилин, а також, у період з
28.02.2013 року по 07.03.2013 року ОСОБА_2 була
відсутньою на робочому місці, про що
складено відповідні акти, не мають
правового значення, оскільки ці
обставини не пов'язані з підставами
звільнення (а. с. 36-41).

Отже, колегія суддів вважає, що ГО «ОС
«Степове» не навела в чому конкретно
виявилось порушення, яке стало
приводом для звільнення позивачки, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору,
систематичне невиконання яких саме
трудових обов'язків ОСОБА_2 передувало
її звільненню.

Як вбачається з копії наказу № 17 від
09.03.2013 року, позивачка звільнена з
роботи за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на неї трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку.
(а.с.43)

У цьому випадку відповідач при
застосуванні такого крайнього заходу,
як звільнення, обмежився лише
загальним посиланням на систематичне
невиконання без поважних причин ОСОБА_2
посадових обов'язків та не врахував
положення ч.3 ст.149 КЗпП України, згідно
з якими при обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступень тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що наказ голови ГО «ОС
«Степове» № 17 від 09.03.2013 року про
звільнення ОСОБА_2 не відповідає
вимогам закону і суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
його скасування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП
України, ОСОБА_2 підлягає поновленню на
роботі ГО «ОС «Степове» на посаді
бухгалтера.

Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що за
правилами ст. 235 КзпП України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу у відповідності з
Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та
доповненнями), виходячи з виплат за
останні два календарні місяці роботи,
що передували звільненню, проте
помилково не визначив суму, яка
підлягає стягненню.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
які мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин) за
цей період.

Таким чином, середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 09.03.2013 року по
09.03.2014 року, тобто за 251 днів вимушеного
прогулу, становить суму 14 008 гривень (251
днів вимушеного прогулу х 55,81 грн. -
розмір середньоденного заробітку
позивача), яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача.

Довід апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції безпідставно стягнув
моральну шкоду, є неспроможним.

Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Статтею 2371 КЗпП України передбачено
можливість відшкодування моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Враховуючи, що незаконне звільнення з
роботи ОСОБА_2 призвело до втрати нею
нормальних життєвих зв'язків та
змусили докладати додаткових зусиль
для організації свого життя, оскільки
порушення конституційного права
позивача на працю мало місце, і це
порушення виникло з вини роботодавця
внаслідок незаконного звільнення
працівника з роботи, то ГО «ОС
«Степове» зобов'язано відшкодувати
позивачу моральну шкоду, яку на засадах
розумності і справедливості слід
зменшити до 500 гривень.

Інших доводів, які б спростували
правильні висновки суду першої
інстанції апеляційна скарга не
містить.

При указаних обставинах, судова
колегія вважає, що рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 18 березня 2014 року
підлягає скасуванню в частині
стягнення з громадської організації
«Об'єднання садоводів «Степове» на
користь ОСОБА_2 заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
з ухваленням нового рішення в цій
частині по суті заявлених позовних
вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
громадської організації «Об'єднання
садоводів «Степове» - задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 18 березня 2014
року - скасувати в частині стягнення з
громадської організації «Об'єднання
садоводів «Степове» на користь ОСОБА_2
заробітну плату за час вимушеного
прогулу, починаючи з 09.03.2013 року по
18.03.2014 року та стягнення моральної
шкоди.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з громадської організації
«Об'єднання садоводів «Степове» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з
09.03.2013 року по 18.03.2014 року у сумі 14 008
гривень.

Стягнути з громадської організації
«Об'єднання садоводів «Степове» на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 500
гривень.

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
Погорєлова С.О.

Судді
Сєвєрова Є.С.

Сидоренко І.П.