Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1894/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

08.07.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Сукач Т.О., Мурашка С.І.

при секретарі - Аліксійчук І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 02 червня
2014 року за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року публічне
акціонерне товариство «Укрсиббанк»
(далі Банк) звернулося до суду з
зазначеним позовом.

Рішенням Гайворонського
районного суду Кіровоградської
області від 02 червня 2014 року позов
задоволено повністю, вирішено питання
про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставиться питання про скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Зазначається, зокрема, що
звертаючись до суду з вимогою
достроково повернути кредитні кошти у
зв'язку з невиконанням зобов'язання,
банк зазначив, що позичальник
прострочила виплату кредиту в розмірі 1
426,21 доларів США та процентів в розмірі
335,68 доларів США у зв'язку з чим 20.03.2014
року їй було направлено вимогу
погасити зазначену заборгованість.
Разом з тим, у наданому суду розрахунку
заборгованості банк допустився
помилки, а саме не урахував внесені
позичальником кошти за квитанціями №
18 від 31.07.2009 року на суму 600,44 доларів США
та №14 від 24.06.2010 року на суму 1 882,43
доларів США, що перевищує
заборгованість зазначену у вимозі і
свідчить про її відсутність.

Сторони, які були належним чином
оповіщеними про час та місце розгляду
справи в судове засідання апеляційного
суду не прибули.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене у справі судове рішення
відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 13.10.2008 року було
укладено кредитний договір № 0,
згідно з яким, Банк надав ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 49 000 доларів США на
споживчі потреби зі сплатою 16,00 %
річних. Строк дії договору до 12.10.2015
року.

В забезпечення виконання за
кредитним договором 13.10.2008 року з
ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Позичальник, в свою чергу,
зобов'язався повернути отриманий
кредит у повному обсязі і сплатити
відсотки за користування кредитом.

10.02.2009 року між Банком та
ОСОБА_2 було укладено додаткові угоди
№1 та №2, відповідно до яких остання
зобов'язалася повертати кредит та
проценти до 09 числа кожного місяця 685,90
доларів США ануїтетних платежів та
змінено кінцевий строк повернення
кредиту - 10.10.2025 року.

Того ж дня між Банком та
поручителем була укладена додаткова
угода №1 до договору поруки, відповідно
до умов якої ОСОБА_3 надав згоду на
зміну умов основного зобов'язання.

Проте позичальник не виконує
умови кредитного договору, а саме не
здійснює платежі у визначені договором
строки.

20.03.2014 року Банком було
направлено вимогу погасити зазначену
заборгованість, що позичальником
виконано не було.

Посилаючись на ст. 1054 ЦК України
Банк просив достроково стягнути з
позичальника та поручителя кредитну
заборгованість (кредит, проценти, пеню),
розмір якої, станом на 14.04. 2014 року,
складає 46 190,24 доларів США.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 554 ЦК України
визначено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового
зобов'язання.(ст. 625 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановленні
договором або законом.

Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Виходячи з розрахунку наданого
суду Банком, станом на 14.04. 2014 року за
відповідачем рахується
заборгованість в сумі 46 190,24доларів
США., що еквівалентно 599 414,92 грн., у тому
числі: 44 673,22 доларів США - кредитної
заборгованості; 1 366,07 доларів США -
процентів за користування кредитом; 23,95
доларів США - пені за прострочення
сплати процентів; 127,00 доларів США - пені
за прострочення сплати кредиту.(а.с.20-30)

Оскільки ОСОБА_2 прострочила
виконання зобов'язання, то суд дійшов
правильного і обґрунтованого висновку
про задоволення вимог Банку про
дострокове повернення всіх сум за
кредитним договором, шляхом стягнення
заборгованості в розмірі 46 190, 24 доларів
США., що еквівалентно 599 414,92 грн. з
боржника та поручителя в солідарному
порядку.

Також, суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України,
вирішив питання про розподіл судових
витрат.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до того, що при визначенні
розміру заборгованості суд не урахував
внесені позичальником кошти на
погашення заборгованості за кредитним
договором згідно квитанцій №18 від
31.07.2009 року та №14 від 24.06.2010 року у
розмірі 600,44 дол. США та 1882,43 дол. США
відповідно є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів
справи, відповідачі належним чином
були повідомленими про час та місце
розгляду справи, проте в засідання
суду першої інстанції 16 травня та 02
червня 2014 року не прибули.

Надіславши місцевому суду
письмові заперечення на позовну заяву,
відповідач ОСОБА_2 додала до неї копії
квитанцій на підтвердження сплати
заборгованості за кредитним договором.
(а.с. 86-124)

Проте квитанцій №18 від 31.07.2009
року та №14 від 24.06.2010 року, на які
скаржник посилається в апеляційній
скарзі, до вказаного заперечення
додано не було. Також, в тексті
заперечення нічого не сказано про те,
що Банк при здійсненні розрахунку
заборгованості не урахував внесені нею
платежі по вищезгаданих квитанціях.

Таким чином, відповідач надала
апеляційному суду докази, які вона
повинна була надати в суд першої
інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної
інстанції перевірив доводи
апеляційної скарги і встановив
наступне.

Дійсно, 24.06.2010 позивач погасила
частину заборгованості за кредитним
договором, але не в розмірі 1882,43 дол.
США, як вона помилково вказує в скарзі,
а в сумі 1882,43 грн. і ці кошти були
направлені Банком на погашення пені.
Зазначена обставина підтверджується
доданою до апеляційної скарги
квитанцією №14 та проведеним Банком
розрахунком кредитної
заборгованості.(а.с. 28,149)

Що стосується квитанції №18, то
справді, 31.07.2009 року, позивачем кошти в
розмірі 600,44 дол. США були внесені до
каси банку, на підтвердження чого вона
отримала квитанцію.

Однак, після цього ОСОБА_2
попросила повернути внесені кошти їй
назад у зв'язку з чим було здійснено
повернення зазначеної суми
позичальнику, що підтверджується
випискою по номеру кредитного договору
0 : в графі дата проводки від 31.07.2009
р., в графі «ВПот Название» 4533 (валютні
потоки назва) А - снижение Пр Пл по
ПровДоход (що означає пониження
переплат по проводці доходів) на суму
600,44 дол. США. При цьому, видана ОСОБА_2
квитанція №18, як зазначено в
письмовому поясненні представника
Банку, залишилася у неї.(а.с.168,171)

За таких обставин рішення суду
вважається ухваленим з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, а тому підстав для його
скасування чи зміни немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 02
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскарженою шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: