22-ц/775/916/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2014 року

м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області в складі:

головуючого
Кочегарової Л.М.,

суддів:
Ігнатоля Т.Г., Мироненко І.П.,

при секретарі
Костомановій А.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 05 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
(далі ПАТ «МК «Азовсталь») про
стягнення індексації невиплаченої
заробітної плати та компенсації за
несвоєчасно виплачену заробітну плату,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення індексації
по заробітній платі та компенсації
втрати частини заробітної плати, яка
раніше йому не була виплачена, а також
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди і просив
зобов'язати відповідача виплатити йому
індексацію з компенсацією заробітної
плати за період з 01 березня 2003 року по 03
жовтня 2012 року в сумі 122,99 грн., а також
виплатити йому середній заробіток за
час затримки виплати індексації
заробітної плати з 04 жовтня 2012 року по 19
лютого 2014 року у розмірі 200 862,12 грн.,
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
1000 грн. та витрати на правову допомогу
1 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
05 травня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
на користь ОСОБА_2 індексацію
заробітної плати з компенсацією
заборгованості в сумі 122,99 грн., з
утриманням з цієї суми передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при її виплаті. Стягнуто з
публічного акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь» в
дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення, в частині
відмови у стягненні з ПАТ «МК
«Азовсталь» середнього заробітку за
весь час затримки виплати належних сум
з 04 жовтня 2012 року по 19 лютого 2014 року у
розмірі 200 862,12 грн., моральної шкоди 1 000
грн. та витрат на правову допомогу 1 000
грн., позов задовольнити, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

В решті частини рішення суду
не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, яка просила задовольнити
апеляційну скаргу, заперечення
представника ПАТ «МК «Азовсталь» -
Маєвської В.М., дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з
23 вересня 1983 року по 03 жовтня 2012 року
перебував у трудових відносинах із ПАТ
МК «Азовсталь». За вказаний період
позивачу нараховувалась та
виплачувалась заробітна плата, але
виплата індексації та компенсації, за
несвоєчасно виплачену заробітну плату,
проводилася не в повному обсязі і
заборгованість по індексації та
компенсації, станом на 19 лютого 2014
року, складає 122 грн. 99 коп.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку, в порядку
ст.117 КЗпП України, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач пропустив
тримісячний строк позовної давності
для звернення до суду за цими вимогами,
заподіяння моральної шкоди належним
чином не обґрунтував, підстав для
відшкодування позивачу витрат на
правову допомогу в розмірі 1 000 грн.
немає.

З висновками суду про відмову у
позові про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні та відшкодування
моральної шкоди погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно зі статею 117 КЗпП
України у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до положень ст.233
КЗпП України працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. У разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Зі справи вбачається, що
ОСОБА_2 був звільнений з роботи 3
жовтня 2012 року. В цей день він працював
і підприємство, як пояснив представник
позивача ОСОБА_3, виплатило ОСОБА_2
частину заробітної плати. 19 лютого 2014
року позивач звернувся до суду і
просив стягнути з підприємства
індексацію невиплаченої заробітної
плати та компенсацію за несвоєчасно
виплачену заробітну плату. Згідно з
довідкою ПАТ МК «Азовсталь»
підприємство має заборгованість перед
позивачем по виплаті індексації в
розмірі 17,79 грн. та компенсації - 105,20
грн.

Структуру заробітної плати
визначено у ст. 2 Закону України «Про
оплату праці», якою передбачено
існування основної заробітної плати,
додаткової заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

За ст. 2 Закону України «Про
оплату праці» визначено, що додаткова
заробітна плата це винагорода за працю
понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі
умови праці, яка включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні
виплати, передбачені чинним
законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з
індексацією заробітної плати
працівників, входять до складу фонду
додаткової заробітної плати згідно з п.
п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики
заробітної плати», затвердженої
наказом Державного комітету
статистики України від 13 січня 2004 року
№ 5.

Отже, індексація заробітної
плати в розмірі 17,79 грн., яка визначена
підприємством та не оспорюється
позивачем, є заборгованістю
підприємства перед ОСОБА_2 і ця частина
заробітної плати не була виплачена
позивачу при звільненні у жовтні 2012
року.

За таких обставин,
апеляційний суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення
середнього заробітку за затримку
виплати заробітної плати є
обґрунтованими, але підлягають
частковому задоволенню.

Згідно позовної заяви ОСОБА_2,
він просив стягнути середній заробіток
за період з 4 жовтня 2012 року до 19 лютого
2014 року в сумі 200 862,12 грн., виходячи з
середньоденної заробітної плати 577,19
грн., яка визначалася із заробітної
плати за вересень-жовтень 2012 року.

Однак, згідно з довідкою ПАТ
МК «Азовсталь», середньомісячний
заробіток ОСОБА_2 перед звільненням,
визначений за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, становив 245,76 грн. З цим розміром
середнього заробітку погодився
представник позивача в судовому
засідання апеляційного суду (а.с. 77,113).

З урахуванням цих обставин та
меж позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення середнього заробітку з 4
жовтня 2012 року до 19 лютого 2014 року,
апеляційний суд визначає середній
заробіток за час затримки виплати, з
урахуванням вимог ст.11 ЦПК України, в
сумі 85 524,48 грн. (245,76 х 348(дні затримки
згідно позовної заяви).

Однак, згідно з положеннями
п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» ,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

У разі непроведення
розрахунку у зв'язку із виникненням
спору про розмір належних до виплати
сум вимоги про відповідальність за
затримку розрахунку підлягають
задоволенню у повному обсязі, якщо спір
вирішено на користь позивача або
такого висновку дійде суд, що розглядає
справу. При частковому задоволенні
позову працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Як встановлено судом і, не
оспорюється сторонами, ПАТ МК
«Азовсталь» провело нарахування
позивачу індексації за період з 1
березня 2003 року до 3 жовтня 2012 року в
сумі 1556,03 грн., а фактично за цей
період виплачено 1538,24 грн. При
звільненні ОСОБА_2 підприємство не
виплатило йому частину заробітної
плати, у вигляді індексації, в розмірі
17,79 грн., яка в даному випадку є спірною
(а.с.13-16).

Оскільки компенсація за
несвоєчасно виплачену заробітну плату,
згідно Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», не входить до структури
заробітної плати, а є відповідальністю
підприємства за порушення строків
виплати заробітної плати, вона не
враховується апеляційним судом для
визначення частки та нарахування
середнього заробітку за затримку
виплати заробітної плати.

Тому, визначаючи розмір
середнього заробітку до стягнення,
колегія суддів вважає необхідним
задовольнити частково позовні вимоги
ОСОБА_2 - в розмірі частки тієї
заробітної плати, яка не виплачена
позивачу при звільненні та є спірною, а
саме, в сумі 974,98 грн., розрахувавши цю
суму наступним чином:

(17,79 х 100 : 1556,03) = 1,14%, де 17,79 розмір
невиплаченої індексації, 1556,03 - сума
індексації нарахована за період за
період з 01 березня 2003 року по 03 жовтня
2012 року;

85 524,48 х 1,14% :100 = 974,98 грн., де 85 524,48грн. -
середній заробіток з 4 жовтня 2012 року
до 19 лютого 2014 року.

Враховуючи, що факт порушення
трудових прав ОСОБА_2 знайшов своє
підтвердження в судовому засіданні,
обґрунтованими визнаються і позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, оскільки, у відповідності з
положеннями ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів виходив з принципів розумності
та справедливості, також наведених
позивачем обґрунтувань моральних
страждань і визначає до відшкодування
200 грн.

У зв'язку із викладеним,
апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню, а рішення
суду, про відмову у позові ОСОБА_2 про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Перевіряючи судове рішення, в
частині відмови ОСОБА_2 у відшкодуванні
судових витрат в розмірі 1 000 грн.,
апеляційний суд не може не погодитися з
законністю ухваленого рішення.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави» (в
редакції чинній на момент ухвалення
судового рішення) затверджено граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних справ.

Зі справи вбачається, що правова
допомога надавалася ОСОБА_2 адвокатом
ОСОБА_5 (а.с.19). На підтвердження оплати
правової допомоги в розмірі 1 000 грн.
позивачем надана квитанція, в якій
адвокатом ОСОБА_5 зазначено про
отримання вказаної суми.

Проте, виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88
ЦПК України та ст. 30 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», судові витрати на правову
допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
при вирішенні цивільної справи в
розумному розмірі, з урахуванням
витраченого адвокатом часу.

Отже, судом першої інстанції
враховані положення постанови
Кабінету Міністрів України щодо
граничного розміру компенсації витрат
на правову допомогу; перевірено, якими
документами підтверджуються
розрахунки витрат, а саме: документами,
що свідчать про оплату гонорару та
інших витрат, пов'язаних з наданням
правової допомоги, оформлених у
встановленому законом порядку
(квитанції до прибуткового касового
ордеру, платіжного доручення з
відміткою банку або іншого
банківського документу, касового чеку),
та зроблено правильний висновок про
відмову ОСОБА_2 у відшкодуванні судових
витрат в розмірі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги
визнаються необґрунтованими.

На підставі ч.5 ст.88 ЦПК
України, у зв'язку з частковим
задоволенням позовних вимог ОСОБА_2, з
ПАТ МК «Азовсталь» підлягає стягненню
судовий збір за розгляд справи в
апеляційному суду, в розмірі 121,80 грн.

Керуючись п.2 ч.1. ст.307, ст.309 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
05 травня 2014 року, в частині відмови у
позові про середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди
скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за затримку розрахунку в розмірі 974
грн. 98 коп.(дев'ятсот сімдесят чотири
грн. 98 коп.), у відшкодування моральної
шкоди 200 грн.

В решті частини рішення
залишити без змін.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства
«Металургійний комбінат «Азовсталь» в
дохід держави судовий збір 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили
з моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Л.М. Кочегарова

Судді:
Т.Г.Ігнатоля

І.П. Мироненко