Справа № 127/4517/14-ц Провадження №
22-ц/772/2036/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бессараб Н. М.Категорія: 53
Доповідач: Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого :
Міхасішина І.В.

Суддів: Голоти
Л.О., Стадника І.М.

При секретарі:
Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 26 травня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Вінницького Національного Аграрного
університету про стягнення
компенсації, -

встановила:

11 березня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Вінницького
Національного Аграрного університету,
в якому просив стягнути на його користь
з відповідача 12700,80 грн. за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з
01.07.2013 року був звільнений з роботи з
Науково-дослідного
проектно-конструкторського
технологічного інституту Вінницького
Національного Аграрного університету,
але при звільненні з роботи йому не
було виплачено надбавку за складність
та напруженість в роботі, в зв'язку з
чим він за захистом своїх прав
звертався до суду. 01.12.2013 року
відповідачем було виконано рішення
Апеляційного суду Вінницької області
від 10.10.2013 року по справі №127/18370/13-ц та
виплачено 724, 43 грн. надбавки за
складність та напруженість в роботі.

25.12.2013 року він звернувся до
відповідача щодо виплати йому
компенсації за затримку виплат при
звільненні з роботи згідно ст. 117 КЗпП
України та 25.01.2014 року отримав відмову
у виплаті компенсації.

Згідно розрахунку позивача, затримка
виплати у відповідності до ст.116 КЗпП
склала (з 01.07.2013 року по 10.12.2013 року) - 162
дні, а середньоденний заробіток (дохід)
згідно довідки №536 від 11.12.2013 року
складав 78,40 грн., тому сума компенсації
за затримку виплат при звільненні
становить 12700,80 грн.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 травня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Вінницького Національного
Аграрного університету на користь
ОСОБА_2 за час затримки розрахунку при
звільнені (виплати надбавки за
складність та напруженість в роботі за
період з квітня по липень 2013 року) 1410
грн. відшкодування.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
скарга підлягає до часткового
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
на день звільнення з роботи відповідно
до вимог ст. 116 КЗпП України ОСОБА_2 не
було виплачено надбавку за складність
та напруженість в роботі, яку було
стягнуто з відповідача згідно рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 10.10.2013 року в розмірі 884,10 грн., що є
підставою для застосування
відповідальності відповідно до ст. 117
КЗпП України. При цьому суд першої
інстанції дійшов висновку, що
стягнення середнього заробітку за час
невиконання судових рішень трудовим
законодавством не передбачений, а
розмір відшкодування визначено лише
за час затримки розрахунку виплати
надбавки за складність і напруженість
в роботі за період з квітня по липень 2013
року.

З такими висновками суду в повній мірі
погодитися неможливо.

По справі встановлено, що з 10.12.2012 року
ОСОБА_2 працював на посаді завідувача
планово-виробничим відділом у
Науково-дослідному
проектно-конструкторському
технологічному інституті Вінницького
національного аграрного університету
(надалі НД ПКТІ ВНАУ) з посадовим
окладом згідно штатного розпису та
отримував надбавку за складність та
напруженість в роботі в розмірі 20% від
посадового окладу (а.с. 31) та був
звільнений з роботи 01.07.2013 року.

При звільненні з роботи позивачу не
було виплачено надбавку за складність
та напруженість в роботі за період з
квітня по липень 2013 року, що стало
підставою для звернення останнього до
суду за захистом своїх прав.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 30.08.2013 року по
цивільній справі № 127/18370/13-ц за позовом
ОСОБА_2 до Вінницького національного
аграрного університету щодо виплати
незаконно невиплачених надбавок, позов
ОСОБА_2 задоволено частково та
зобов'язано Вінницький національний
аграрний університет виплатити ОСОБА_2
незаконно невиплачену доплату
(надбавку) за квітень та травень 2013 року
в сумі 526,73 грн., зобов'язано нарахувати
та виплатити компенсацію втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати відповідно до
Закону України "Про компенсацію
громадян втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати".

Рішенням Апеляційного суду Вінницької
області від 10.10.2013 року рішення суду
першої інстанції скасовано та
зобов'язано Вінницький Національний
Аграрний університет виплатити ОСОБА_2
884,10 грн. надбавки за складність та
напруженість в роботі за період з
квітня по липень 2013 року включно (а.с.
9-13).

Дане рішення суду відповідачем
виконано в повному обсязі 07.11.2013 року,
що підтверджується платіжними
дорученнями № 6014-6016 від 04.11.2013 року (а.с.
24-26), а саме перераховано ОСОБА_2 724, 43
грн. надбавки за складність на
напруженість в роботі та перераховано
127,84 грн. податку на доходи фізичних
осіб до УК у м. Вінниці та 31,83 грн.
єдиного соціального внеску до УПФУ у м.
Вінниці.

25.12.2013 року позивач звернувся до
Вінницького Національного Аграрного
університету щодо виплати йому
компенсації за затримку виплат при
звільненні з роботи згідно ст. 117 КЗпП
України та 25.01.2014 року отримав відмову
у виплаті компенсації (а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України
встановлено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Відповідно до п. 25 постанови пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» суди
мають враховувати, що тримісячний
строк звернення із заявою до КТС або
безпосередньо до суду, який
обчислюється з дня, коли працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права (статті 225, 233
КЗпП), і відповідно до цього з'ясовувати
зазначену дату.

Непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Пропуск без поважних причин
тримісячного строку звернення до суду
є самостійною підставою для відмови в
позові.

Офіційне тлумачення ч. 1 ст. 233 КЗпП
України надано в Рішенні
Конституційного Суду України від 22.02.2012
року 4-рп/2012, яким встановлено, що
невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку
перебігу строку звернення працівника
до суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні
визначальними є такі юридично значимі
обставини, як невиплата належних
працівникові сум при звільненні та
факт проведення з ним остаточного
розрахунку.

З огляду на наведене Конституційний
Суд України дійшов висновку, що для
звернення працівника до суду з заявою
про вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку встановлено тримісячний
строк, перебіг якого розпочинається з
дня, коли звільнений працівник
дізнався або повинен був дізнатися про
те, що власник або уповноважений ним
орган, з вини якого сталася затримка
виплати всіх належних при звільненні
сум, фактично розрахувався з ним.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач здійснив фактичний
розрахунок з ОСОБА_2 07.11.2014 року, про що,
як зазначено позивачем останній
дізнався 01.12.2013 року, проте з позовом до
суду про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні ОСОБА_2
звернувся лише 11.03.2014 року, тобто з
пропуском тримісячного строку
звернення до суду.

Поважних причин пропуску строку,
встановленого ст. 233 КЗпП України
позивачем не наведено.

Суд першої інстанції на дані обставини
уваги не звернув.

Зазначені обставини є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 з підстав пропуску строку
звернення до суду із зазначеними
вимогами.

За таких обставин, суд першої інстанції
неповно з'ясував усі обставини справи,
не застосував до спірних правовідносин
норми матеріального права, які
підлягають до застосування, а тому
рішення суду підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 травня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Вінницького Національного Аграрного
університету про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та з цього
часу може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/
Л.О. Голота

/підпис/
І.М. Стадник

З оригіналом
вірно: