У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2014 року
м. КиївСуддя Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ситнік О.М.,
розглянувши касаційну скаргу

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 10 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні майном та
знесення самовільно збудованої
будівлі та споруд,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що
згідно з договором купівлі-продажу від
08 червня 2012 року вона є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1, що
розташований на земельній ділянці
площею 0,1 га.

Просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути
перешкоди у користуванні майном шляхом
знесення будівель і споруд, самочинно
збудованих на земельній ділянці площею
0,15 га. по АДРЕСА_2.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 10 квітня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди дійшли правильного висновку про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2,
оскільки вона не надала належних та
допустимих доказів згідно з вимогами
ст. ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження
того, що відповідачка здійснює
самочинне будівництво та порушує
будівельні норм та стандарти щодо
відстані між житловими будинками.
Судова будівельно-технічна експертиза
у справі не була проведена через
неоплату позивачкою та ненадання нею
додаткових матеріалів для проведення
відповідної експертизи.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3
у відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
майном та знесення самовільно
збудованої будівлі та споруд.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік