Справа № 343/596/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1291/2014
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шалаути Г.І.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Алло»
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, з апеляційною скаргою
представника ТзОВ «АЛЛО» на рішення
Долинського районного суду від 11
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач
звернулася до суду із зазначеним
позовом та після уточнення позовних
вимог просила визнати договір,
укладений 12 лютого 2013 року між донькою
та ТОВ «АЛЛО» в особі торгової точки
№1990 недійсним. Зобов'язати відповідача
повернути їй 1406,57 гривень сплачених
малолітньою дочкою в обмін на
повернення мобільного телефону,
стягнути 243,60 гривень судових витрат, 250
гривень на правову допомогу та 3000
гривень спричиненої моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач
обґрунтувала тим, що 12 лютого 2013 року в
торговій точці №1990 ТОВ «Алло» її
неповнолітній дочці без відома
позивача та її згоди продано мобільний
телефон марки SAMSUNG S5380D вартістю 1149
гривень. Крім того, користуючись
частковою дієздатністю малолітньої
нав'язали купівлю додаткових
аксесуарів до телефона, а саме: чохла
«Метелик крило» білий, вартістю 85
гривень, брелка-прикраси «Кішка»,
вартістю 25 гривень, брелка «Кішка з
серцем» вартістю 25 гривень, захисної
плівки SAMSUNG S5381 вартістю 35 гривень,
гарнітури для SAMSUNG вартістю 65 гривень,
СП «Український» без ПЗЗ вартістю 10
гривень, ваучера 40 МТС вартістю 42
гривні, наклеювання захисної плівки,
вартістю 49 гривень, послугу
налаштування, вартістю 49 гривень.

Між дочкою позивача та торгової
точкою фактично була укладена
цивільно-правова угода - договір
купівлі-продажу, тому спір підлягає
вирішенню на підставі ЗУ «Про захист
прав споживачів».

Відповідач відмовився повернути гроші
через те, що на екрані мобільного
телефона відсутня заводська плівка та
прийняті смс-налаштування, хоча це було
зроблено з ініціативи працівників
торгової точки.

Рішенням Долинського районного суду
від 11 квітня 2014 року позов задоволено
частково. Застосовано наслідки
недійсності правочину - договору
купівлі-продажу мобільного телефону
«Самсунг-S 5380D», укладеного 12 лютого 2013
року ТзОВ «Алло» з неповнолітньою
ОСОБА_3 23 липня 2002 року - двосторонню
реституцію, зобов'язавши відповідача
повернути ОСОБА_2 сплачені за мобільний
телефон в сумі 1246, 57 гривень та
зобов'язати її повернути ТзОВ «АЛЛО»
мобільний телефон в повній
комплектності. Стягнуто на користь
ОСОБА_2 243, 60 гривень судового збору та 250
гривень витрат на правову допомогу.

На дане рішення представник ТОВ «АЛЛО»
подав апеляційну скаргу, просить його
скасувати в частині стягнення витрат
на правову допомогу та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих вимог та змінити
рішення в частині визначення вартості
майна, що повертається та визначити
суму повернення коштів в розмірі 1088, 57
гривень, зобов'язати ОСОБА_2 повернути
мобільний телефон в повній
комплектності.

У скарзі представник апелянта
зазначає, що позивачем не надано суду
договору про надання правової
допомоги, обов'язковість якого
визначена законом та не визначено, що
входить до послуги «надання правової
допомоги». Всі процесуальні документи
подані безпосередньо позивачем, без
посилання на складання цих документів
адвокатом або іншим фахівцем у галузі
права. Із квитанції, наданої позивачем
не вбачається, з приводу чого
надавалась правова допомога та не
визначений її предмет, тобто
встановити, що правова допомога
надавалась ОСОБА_2 безпосередньо з
приводу звернення її до суду з позовом
неможливо.

В рішенні не викладено мотивів
стягнення суми відшкодування в розмірі
1246, 57 гривень та не наведено роз'яснень,
в чому полягає зазначена
невідповідність в сумах. Судом
зараховано до суми відшкодування
вартість наданих споживачеві послуг,
проте за які послуги ТОВ «АЛЛО» має
повернути позивачу кошти судом не
встановлено.

Грошові кошти за спожиті послуги не
підлягають поверненню, оскільки
споживаються у момент їх надання і
повернути сторони у первинний стан
неможливо.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, яка вимоги скарги
не визнала, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
правочин, укладений 12 лютого 2013 року
між малолітньою ОСОБА_3 та ТзОВ «АЛЛО»
виходить за межі цивільної
дієздатності неповнолітньої та за межі
поняття «дрібний побутовий правочин»,
а тому є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦК України
фізична особа, яка не досягла 14 років
(малолітня особа) має право самостійно
вчиняти дрібні побутові правочини.
Правочин вважається дрібним побутовим,
якщо він задовольняє побутові потреби
особи, відповідає її фізичному,
духовному чи соціальному розвитку та
стосується предмета, який має невисоку
вартість.

Статтею 221 ЦК України передбачено, що
правочин, який вчинено малолітньою
особою за межами її цивільної
дієздатності, може бути згодом
схвалений її батьками (усиновлювачами)
або одним з них, з ким вона проживає або
опікуном. Правочин вважається
схваленим, якщо ці особи, дізнавшись
про його вчинення, протягом одного
місяця не заявили претензій другій
стороні. У разі відсутності схвалення
правочину він є нікчемним.

Судом встановлено, що 12 лютого 2013 року
неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
торговій точці №1990 ТзОВ «АЛЛО» купила
мобільний телефон «Самсунг - S5380D»
вартістю 1149 гривень та аксесуари до
нього вартістю 1406,57 гривень.

Про відсутність схвалення позивачем
правочину свідчить той факт, що на
наступний день після укладення
правочину позивач звернулася до
керівника торгової точки №1990 ТзОВ
«АЛЛО» з вимогою повернути сплачені її
малолітньою донькою за телефон кошти
та через день подала письмову заяву
(а.с. 10).

Правові наслідки недійсності
правочину передбачені ст. 216 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 вказаної статті у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину.

У ч. 3 ст. 216 ЦК України зазначено, що
правові наслідки, передбачені
частинами першою та другою цієї статті,
застосовуються, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Враховуючи, що згідно квитанції на а.с. 9
сума до сплати за мобільний телефон та
аксесуари становить 1406,57 гривень та
позивач повернув позивачу сплачені
дочкою кошти в сумі 160 гривень за
вартість чохла, прикрас, брелка,
гарнітури, що підтверджено в судовому
засіданні, сума відшкодування
визначена судом першої інстанції є
правильною.

У скарзі апелянт зазначає, що суд не
обґрунтував у рішенні, чому зобов'язав
повернути позивачу 1246,57 гривень, коли
вартість мобільного телефону 1088,57
гривень.

Одночасно представник апелянта
наголошує, що до суми стягнення крім
вартості мобільного телефону включено
і вартість наданих послуг.

Представник апелянта з рішенням суду
про повернення коштів за проданий
малолітній дитині мобільний телефон
погоджується.

Суд першої інстанції правильно
встановив, що угода про продаж
мобільного телефону укладена з
порушенням норм законодавства, тому
правильно повернув усі понесені
витрати за вчиненою нікчемною угодою, у
тому числі за послуги, які надав і сам
відповідач, що повертаються йому разом
із телефоном.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать витрати на
правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК
України).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження).

На а.с. 18 є квитанція від 14 лютого 2014
року про оплату правової допомоги
юридичній фірмі «Кредо-ІФ», до
заперечення на апеляційну скаргу
позивач подала і договір про надання
правової допомоги, а тому колегія
суддів вважає доводи апеляційної
скарги щодо відсутності доказів
юридичного супроводу позивача в суді
першої інстанції є надуманими.

При вирішенні позовних вимог судом
правильно визначено характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело, або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ТзОВ
«АЛЛО» відхилити.

Рішення Долинського районного суду від
11 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді
Я.Ю. Ковалюк Г.І.
Шалаута