У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Писаної Т.О., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
дочірнього підприємства «Санаторій
«Квітка Полонини» закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_2,
Солочинської сільської ради про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою дочірнього
підприємства «Санаторій «Квітка
Полонини» закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 29 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року позивач дочірнє
підприємство «Санаторій «Квітка
Полонини» закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» (далі ДП
«Санаторій «Квітка Полонини»)
звернувся до суду з позовом, в якому
просив визнати недійсним державний акт
від 6 вересня 2004 року на право власності
на земельну ділянку загальною площею
0,2500 га в с. Солочин 1, Свалявського
району, виданий на ім`я ОСОБА_2 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Позов мотивовано тим, що відповідач,
без належного погодження з
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду, у порушення вимог
чинного законодавства оформив право
власності на спірну земельну ділянку з
цільовим призначення для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
розташованої в межах залягання
корисних копалин загальнодержавного
значення Голубинського родовища
мінеральних вод. Такими діями
відповідача порушуються законні права
та інтереси позивача, оскільки
підприємство, відповідно до ліцензії
на користування надрами № 1970 від 19
серпня 1999 року, експлуатує дані
родовища вуглекислих мінеральних вод.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області
від 7 лютого 2014 року позов задоволено.
Визнано державний акт від 6
вересня 2004 року про право власності на
земельну ділянку недійсним. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 29 квітня
2014 року рішення районного суду
скасовано з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати із залишенням в
силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з того, що спірна
земельна ділянка знаходиться в межах
зони санітарної охорони свердловини №4
Голубинського родовища мінеральних
вод. Право власності на земельну
ділянку площею 0,25 га в с. Солочин 1,
Свалявського району з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку
позивач отримав без погодження з
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
апеляційний суд виходив з того, що
право власності на спірну земельну
ділянку набуте ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 21 грудня 2002 року. Це
право посвідчене державним актом від 6
вересня 2004 року і є похідним від
зазначеного свідоцтва про право на
спадщину за заповітом. Питання
правомірності отримання державного
акту на право власності на земельну
ділянку попереднього власника - ОСОБА_3
- батька позивача виходить за межі
розглянутого судом спору. Вимога
захисту порушених прав власника чи
користувача на землю реалізується
заінтересованою особою шляхом
звернення до суду з вимогою про
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, або в даному випадку
про визнання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом недійсним.

Апеляційний суд, посилаючись на ст. 152
ЗК України дійшов висновку, що
позивачем обрано неналежний спосіб
захисту порушеного права.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів, та з порушенням норм
процесуального права, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів
попередніх інстанцій не відповідають.

Апеляційним судом не надано належної
оцінки підставам заявленого позову та
не враховано, що позивач ДП «Санаторій
«Квітка Полонини» звернувся до суду не
з вимогою про захист прав на земельну
ділянку відповідно до ст. 152 ЗК України,
а з вимогою про захист законного
інтересу користувача корисних копалин
Голубинського родовища мінеральних
вод.

Вирішуючи даний спір по суті суд
апеляційної інстанції в супереч
принципу повноти, всебічності та
об'єктивності дослідження усіх
фактичних обставин не дав належної
правової оцінки тим обставинам, що
згідно наявного у матеріалах справи
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 21 грудня 2002 року
відповідачу передано у спадок земельну
ділянку площею 0,68 га, при цьому право
власності відповідачем оформлено на
три окремі земельні ділянки. Не
перевірено обставин щодо поділу
успадкованої земельної ділянки на
окремі земельні ділянки із зміною їх
цільових призначень.

Крім того, апеляційним судом не
надано оцінки та не перевірено тих
обставин, що спірна земельна ділянка
передана відповідачу у спадок згідно
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 21 грудня 2002 року була у
власності спадкодавця на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю від 6 серпня 1999 року,
та мала загальну площу 0,68 га з них під
будівлями 0,12 га. При цьому, площа
спірної земельної ділянки (цільове
призначення якої - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд)
згідно оскаржуваного державного акту
на право власності на земельну ділянку
від 6 вересня 2004 року виданого на ім'я
відповідача складає 0,2500 га.

Судом не перевірено обставин щодо
наявності проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідачу площею 0,25 га, його
погодження з органом геології та
гірничого нагляду, затвердження
рішенням органу місцевого
самоврядування.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповноту перевірки
законності і обґрунтованості рішення
місцевого суду, порушення норм
процесуального права, що в свою чергу,
призвело до поверхневого вирішення
спору.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Санаторій «Квітка
Полонини» закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 29 квітня
2014 року скасувати.

Справу передати до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич Т.О. Писана
О.В. Умнова