АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Братасюк В.М. Провадження №
22-ц/789/685/14 Доповідач - Дикун
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1 та
його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
приватного підприємства
"Тернопільська фірма "Будівельник",
третя особа ОСОБА_3 про визнання
майнових прав на об'єкт нерухомості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ПП "Тернопільська
фірма "Будівельник", третя особа ОСОБА_3
про визнання майнових прав на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, плановою
вартістю 240238грн. В обгрунтування
позовних вимог зазначив, що згідно із
договором від 05.11.2007 року про пайове
будівництво житла ним було повністю
сплачено відповідачу вартість
квартири, однак відповідач не виконав
умови договору, не здав в експлуатацію
зазначений будинок та не передав у
власність квартиру. У зв'язку з цим,
просив визнати за ним майнові права на
вищевказане нерухоме майно та стягнути
з відповідача судові витрати. В
уточнених позовних вимогах ОСОБА_1
просив визнати за ним майнові права на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 29 квітня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
приватного підприємства
«Тернопільська фірма «Будівельник»
про визнання майнового права на
квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним
рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись, що оскаржуване
рішення порушує норми матеріального та
процесуального права.

В обгрунтування вимог апелянт
зазначає, що договір, укладений між ним
та ПП „Тернопільська фірма
"Будівельник" від 05 листопада 2007 року
про пайову участь у будівництві
квартири АДРЕСА_1 сторонами договору не
оспорювався, а тому він діє по даний
час. Ним було сплачено відповідачу
вартість квартири, однак останній не
виконав умови договору, не здав в
експлуатацію зазначений будинок та не
передав у власність квартиру. Крім
того, починаючи з 2009 року позивач
фактично проживає у спірній квартирі, а
14 січня 2010 року між ним та ПП
"Тернопільська фірма "Будівельник" було
укладено договір про надання послуг,
предметом якого є забезпечення даної
квартири мережами водопостачання,
водовідведення та енергопостачання;
позивач оплачує усі зазначені послуги,
що підтверджується довідкою
Обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельний кооператив
«Корольова-3» №4 від 25.04.2014 року. Також
апелянт зазначає, що про наявність
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 02 березня 2012
року про визнання за ОСОБА_3 майнових
прав на 68,23 кв.м. квартири АДРЕСА_1 йому
стало відомо 19 березня 2014 року у
судовому засіданні, котре він оскаржив
в апеляційному порядку.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та
його представник апеляційну скаргу
підтримали, зіславшись на доводи,
викладені у ній.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом встановлено, що 05.11.2007 року
між ОСОБА_1 та ПП «Тернопільська фірма
«Будівельник», в особі директора
Щепановського З.В. було укладено
договір на пайове будівництво житла.

Відповідно до п. 1.1. Договору ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник»
приймає ОСОБА_1 у пайове будівництво на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Планове
закінчення будівництва та здача
будинку в експлуатацію - 2009р.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 02.03.2012 року у
справі № 12 за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства
"Тернопільська фірма "Будівельник" про
визнання майнового права на квартиру,
визнано за ОСОБА_3 майнові права на 68,23
кв.м квартири АДРЕСА_1 не добудований та
не зданий в експлуатацію. 16.05.2011 року
створено кооператив ЖБК "Корольова-3" з
метою добудови та здачі в експлуатацію
цього будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд
розглядає цивільній справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть учать у справі.

Відповідно до змісту ст.ст. 509, 526,
629 ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, в
установлений строк відповідно до
вказівок договору і не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання та одностороння зміна
умов договору, за винятком випадків,
передбачених законом (договір є
обов'язковим для виконання сторонами).

Відповідно до ст. 190 ЦК України
майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки. Майнові права визнаються
речовими правами. Моментом виникнення
майнових прав у їх носія вважається
загальноприйнятий момент набуття
права власності, визначений ст. 328 ЦК
України, на підставах, що не заборонені
законом , зокрема із правочинів.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК визначено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ЦПК України. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, виходив з тих обставин,
що позивачем не надано доказів
внесення змін до договору пайового
будівництва житла відносно адреси
будинку; на час ухвалення рішення -
29.04.2014 року набрало законної сили
рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 02.03.2012 року у
справі № 12 за позовом ОСОБА_3 до
приватного підприємства
"Тернопільська фірма "Будівельник",
яким майнове право на спірну квартиру
АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3; а також, що
будинок не добудований та не введений в
експлуатацію, суд підставно відмовив у
задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із
наведеним висновком суду.

Доводи апелянта, що договір,
укладений між ним та ПП „Тернопільська
фірма "Будівельник" від 05 листопада 2007
року про пайову участь у будівництві
квартири АДРЕСА_1 сторонами договору не
оспорювався, а тому він діє по даний
час, колегія суддів до уваги не може
прийняти, оскільки із представленої
позивачем копії договору (а.с.5)
вбачається адреса предмета договору як
квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Нормою ч.1 ст.654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається.

Згідно із п.4.1 вищенаведеного
договору передбачено, що зміни та
доповнення до даного договору
вносяться при письмовій згоді обох
сторін.

Оскільки позивачем не
представлено належних та допустимих
доказів щодо змін до договору від
05.11.2007 року, а, отже, його твердження про
надсилання до ПП"Тернопільська фірма
"Будівельник" пропозицій щодо внесення
змін до договору, без погодження
останнього із такими змінами, не мають
правового значення.

З огляду на вищезазначене,
колегія суддів вважає безпідставними
також посилання апелянта на договір
про надання послуг позивачу від 14.01.2010
року, оскільки предметом цього
договору є забезпечення
ПП"Тернопільська фірма "Будівельник"
користування мережами водопостачання,
водовідведення та енергопостачання
об'єкта, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 і зазначений договір не може
слугувати доказом змін до умов
договору про участь у пайовому
будівництві від 05.11.2007 року.

Не заслуговують на увагу колегії
суддів доводи апелянта про оскарження
в апеляційному порядку рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 02.03.2012 року по справі № 12 як
такі, що не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваного рішення суду
в апеляційному порядку, а є підставою, у
випадку скасування судового рішення
від від 02.03.2012 року, для перегляду
рішення суду в порядку глави 4 розділу V
ЦПК України.

Колегія суддів, виходячи із мотивів
апеляційної скарги, не вбачає підстав
до задоволення вимог апелянта.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, 324; 325
ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун