Справа № 683/1594/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 березня 2014 року

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Цимбалюка
О.В.

при секретарі Поважнюк
О.Б.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на частину
будинку, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 в червні 2013 року звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
права власності за набувальною
давністю на 1/6 частину житлового
будинку з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначила, що ? вказаного
будинку придбала у ОСОБА_4, її мати
ОСОБА_5. В договорі купівлі-продажу не
було зазначено, які саме приміщення
входили у ? частки будинку. Позивачка
разом зі своєю сім'єю вселилась в дану
частину будинку і спільно з матір'ю
зробили переобладнання. 24 вересня 2001
року ОСОБА_5 подарувала позивачці ?
частку будинку. Іншу ? частину будинку
ОСОБА_6, якій вона належала, 30 грудня 2004
року продала позивачці. Як стало
відомо, право власності на 1/6 даного
будинку зареєстровано за
відповідачкою ОСОБА_3 на підставі
договору дарування від 30 вересня 1952
року. Відповідачка з 1989 року не
заявляла про власності на будинок, не
проживала та не з'являлась у ньому.
Вказаною частиною будинку починаючи
від 2001 року відкрито володіє позивачка.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про місце та час розгляду
справи повідомлена належним чином.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ?
вказаного будинку придбала у ОСОБА_4 В
договорі купівлі-продажу не було
зазначено, які саме приміщення входили
у ? частки будинку. 24 вересня 2001 року
ОСОБА_5 подарувала позивачці ? частку
будинку. Іншу ? частину будинку ОСОБА_6
30 грудня 2004 року продала позивачці.
Право власності на 1/6 даного будинку
зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3
на підставі договору дарування від 30
вересня 1952 року. Відповідачка з 1989 року
не заявляла про власності на будинок,
не проживала та не з'являлась у ньому.

Вказані обставини підтверджуються:
договором купівлі-продажу від 24.09.2001
року посвідченим приватним нотаріусом
Старокостянтинівського районного
нотаріального округу довідкою
Старокостянтинівського БТІ, оцінки та
реєстрації № 152 від 23.04.2013 року,
договором купівлі-продажу від 13.12.2004
року посвідченим приватним нотаріусом
Старокостянтинівського районного
нотаріального округу, технічним
паспортом.

Статтею 344 ЦКУ визначено, що особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, набуває

право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності на нерухоме
майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає за набувальною
давністю з моменту державної
реєстрації. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Крім того, згідно листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 при
вирішенні спорів, пов'язаних з правом
власності в силу набувальної давності,
слід враховувати наступне: право
власності на нерухоме майно можна
набувати за набувальною давністю лише
після 1 січня 2011 року; задоволення судом
вимог про визнання за володільцем
права власності на нерухоме майно на
підставі статті 334 ЦК можливе лише за
наявності необхідних умов:
добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння; за
набувальною давністю може бути набуто
право власності на нерухоме майно, яке
не має власника, або власник якого
невідомий, або власник відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено; відлік строку набувальної
давності починається з моменту
заволодіння нерухомим майном; у
випадку коли володілець заволодів
майном на підставі певного договору з
його власником, строк набувальної
власності обчислюється з моменту
спливу строку позовної давності; у разі
втрати майна володільцем не зі своєї
волі (усунення володільця від
володіння нерухомим майном),
неповернення майна у володіння та
незвернення з позовом про витребування
такого майна протягом року строк
набувальної давності переривається; у
разі повернення нерухомого майна у
володіння чи пред'явлення позову про
його витребування строк набувальної
давності не переривається, а період,
протягом якого володілець не з власної
волі був позбавлений володіння,
зараховується до строку набувальної
давності.

Інститут набувальної давності є одним
із первинних способів виникнення права
власності, тобто такий спосіб,
відповідно до якого право власності на
річ виникає вперше або незалежно від
права попереднього власника на цю річ -
не базується на попередній власності
та відносинах правонаступництва, а
базується на сукупності обставин,
зазначених у частині першій статті 344
Цивільного кодексу України, а саме:
тривалого, добросовісного, відкритого
та безперервного володіння майном як
своїм власним.

Частиною 8 розділу „Прикінцеві та
перехідні положення" ЦК України
передбачено, що правила статті 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року - за
положеннями статей 335 і 344 ЦК, право
власності за набувальною давністю може
бути набуто на майно, яке належить на
праві власності іншій особі (а не особі,
яка заявляє про давність володіння), а
також на безхазяйну річ. Отже,
встановлення власника майна або
безхазяйності речі є однією з обставин,
що має юридичне значення, і підлягає
доведенню під час ухвалення рішення
суду (стаття 214 ЦПК).

Суди мають виходити з того, що коли
строк давнісного володіння почався
раніше 01 січня 2001 року, то до строку,
який дає право на набуття права
власності за набувальною давністю,
зараховується лише строк з 01 січня 2001
року. Разом із тим, якщо перебіг строку
володіння за давністю почався після
цієї дати, то до строку набувальної
давності цей період зараховується
повністю.

Позивач добросовісно заволоділа чужим
майном, оскільки продовжує відкрито,
безперервно володіти 1/6 частки
нерухомим майном з 2001 року. З
врахуванням вищезазначених вимог
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, позивачка навіть з
01.01.2001 року на час звернення до суду,
володіє майном понад 10 років, таким
чином, суд дійшов висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 60 ЦПК України,
ст. ст. 344, 335 ЦК України, п.11 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» від

07.02.2014 року, листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за
набувальною давністю на 1/6 частину
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
Лише у разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя