Справа №250/94/14-ц
Номер провадження2/250/427/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року
м.Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області

у складі: головуючого - судді Ус О.В.,

при секретареві судового засідання
Торчинській А.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Шуваєвої С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ясинувата
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Ясинуватського
комунального підприємства УПХВ
«Ясинуватський міськводоканал» про
перерахунок нарахувань за надання
послуг, стягнення моральної шкоди,-

В С Т
А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом про
перерахунок нарахувань за надання
послуг, стягнення матеріальної та
моральної шкоди та з урахуванням
уточнень, що містяться у заяві від
03.06.2014 р, просили: постановити окрему
ухвалу відносно відповідача для
виправлення помилок ним допущених в
частині не контролювання показань
водоміру і не виконання Постанов КМУ,
рішень Ясинуватського виконкому,
рішень Ясинуватського суду; змусити
відповідача провести перерахунок у
рахуванням показань водоміру і списати
неіснуючий борг в сумі 963,07 грн.;
стягнути з відповідача моральну шкоду
в сумі 2000,00 грн. та перерахувати у ВАТ
«Державний ощадний банк України» на
рахунок ОСОБА_1; покласти на
відповідача судові витрати. Позовна
заява складена від першої особи -
ОСОБА_1, яка вимоги мотивує тим, що між
нею і відповідачем фактично склались
договірні відносини. На теперішній час
за нею рахується борг та
водопостачання. Вважає, що сума боргів
завищеною, оскільки вона зверталась до
абонентського відділу відповідача
щодо кількості осіб, які проживали в
квартирі, однак перерахунок не
вчинявся. Цим відповідач не виконував
Постанову Ради Міністрів № 630 від 21.07.2005
р., рішення міської ради № 163 від 19.05.1999
р. та № 16 від 16.01.2002 р., рішення
Ясинуватського суду від 20.08.2002 р., від
21.09.2005 р., від 20.12.2010 р.

Відповідачем подані заперечення на
позов № 014/238 від 15.04.2014 р., де він
зазначає про те, що нарахування
здійснювались відповідачем згідно
норм законодавства. Станом на 01.04.2014 р.
заборгованість складає 417 грн. 32 коп. по
показанням засобів обліку 395 куб.м. та 145
куб.м. Посилається на те, що ОСОБА_1 є
абонентом Ясинуватського
міськводоканалу з квітня 1998 р. За цей
час абонент сплачував вартість послуг
частково, без урахування підвищення
тарифів та нерегулярно. Також зазначає,
що за завою ОСОБА_1 в листопаді 2005 р.
здійснювався перерахунок в сумі 186 грн.
88 коп. Борг на момент встановлення
засобу обліку становив 469 грн. 39 коп. На
момент зняття показань засобів обліку
в листопаді 2013 р. борг становить 417 грн.
32 коп. Вимоги щодо відшкодування
моральної шкоди вважають
необґрунтованими.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, яка працює начальником відділу
збуту ЯВУВКГ Ясинуватського
міськводоканалу показала, що облік по
особовому рахунку є правильним,
оскільки позивач не враховує, що їй до
встановлення в квартирі засобів обліку
нарахування здійснювалось за
лічильником, встановленим на будинок.
Також позивач не враховує, що їй у
період наявності гарячої води
нараховувалась плата і за
водовідведення гарячої води згідно
встановлених норм. Зазначила, що 04.04.2014
р. за заявою позивача проведена звірка,
яка підтвердила наявність боргових
зобов'язань позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала в повному обсязі та
дала пояснення, аналогічні викладеним
у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з'явився, надав заяву від 03.02.2014 р., в
якій просив розглядати справу без його
участі.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, надала заяву від 07.02.2014 р., в
якій просила розглядати справу без її
участі.

В судовому засідання представник
відповідача позов не визнала у повному
обсязі та дала пояснення, аналогічні
викладеним у запереченнях на позов,
просила застосувати трирічний строк
позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
представника відповідача, свідка
ОСОБА_7, дослідивши докази по справі в
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Між ОСОБА_1 та Комунальним
підприємством Ясинуватське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства (далі - ЯВУВКГ
Ясинуватський міськводоканал)
склались відносини щодо постачання
холодної води та водовідведення.

Протягом існування зазначених
відносин відповідач неодноразово
звертався до суду з вимогами про
стягнення з позивача та членів її сім'ї
заборгованості з оплати послуг
водопостачання та водовідведення (арк.
справи 28-29).

Згідно довідки управління Пенсійного
фонду України в м. Ясинувата № 1052 від
05.07.06 р. з ОСОБА_8 на підставі
виконавчого листа на користь ОЖКГ з
01.06.2001 р. по 28.02.2005 р. утримано з пенсії 1308
грн. 07 коп., а на підставі заяви - з 01.11.2003
р. по 30.11.2004 р. - 403 грн. 62 коп. (арк. справи
47). Даний документ не містить
інформації про стягнення коштів на
користь відповідача, а тому суд не
приймає даний документ як доказ оплати
послуг водопостачання та
водовідведення.

З виписки по особовому рахунку НОМЕР_1
вбачається, що станом на 01.01.2014 р.
заборгованість споживача перед
відповідачем складає 334,64 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
обґрунтувати розмір вимог щодо суми у
розмірі 963,07 грн. не змогла,
обґрунтованого розрахунку даної суми
на навела. Судом встановлено, що сума у
розмірі 963,07 грн. рахувалась як борг
станом на 01.11.2010 р. Між тим, на час
звернення до суду заборгованість була
частково погашена, що свідчить про факт
визнання позивачами боргу. Доказів
повного виконання грошових зобов'язань
щодо оплати послуг наданих
відповідачем позивачами не надано.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що з серпня 2006 року
нарахування за водопостачання та
водовідведення здійснювалось згідно
показань загальнобудинкового засобу
обліку, а з серпня 2007 року - за
показаннями двох засобів обліку,
встановлених в квартирі позивача (арк.
справи 106-110).

Нарахування відповідачем
здійснювалося за існуючими тарифами.

Як вбачається з виписок з особового
рахунку позивача з 1998 р. позивач
оплачувала послуги водопостачання та
водовідведення не у повному обсязі.
Протягом існування зобов'язальних
відносин позивач ОСОБА_1 сплачувала
лише самостійно визначені нею суми, без
урахування тарифів та послуги. При
цьому суд не вважає обґрунтованими
заперечення позивача щодо нарахованих
до сплати сум, оскільки вони не
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи та не враховує
посилання на те, що зобов'язанні
виконані у повному обсязі, оскільки
суду не надані докази повної сплати
боргу. Також суд враховує, що в
листопаді 2005 р. відповідачем
проводився перерахунок на одну особу в
сумі 186 грн. 88 коп., оскільки донька
позивача ОСОБА_1 фактично проживала за
іншою адресою.

Щодо посилань на субсидію: в судовому
засіданні визнано сторонами, що
позивачем щомісячно не передавалися
показання приборів обліку, внаслідок
чого по закінченню строку субсидії
відповідачем до УТСЗН передавалася
інформація по деяким середньомісячним
показанням, але при отриманні
інформації про фактичні показання
здійснюються корекція та перерахунок.

Крім того, з наданих позивачем
квитанцій з моменту встановлення
лічильника вбачається, що позивачем
здійснювалася оплата за старими
тарифами та з пропущенням показників
(22.01.2011р., 14.12.2011р., 04.02.2009 р., 19.11.2009 р.,
27.03.2009 р., 28.07.2009 р., 21.01.2010 р., 22.09.2009 р.,
26.07.2008 р.) - позивачем фактично сплачено
за період з серпня 2007 р. до листопада 2013
р. (502 куб.м) 3078,05 грн., замість 3204,53 грн.

Таким чином, суд приходить до
остаточного висновку про наявність у
позивача заборгованості в сумі 334,64 грн.
станом на 01.01.2014 р., та станом на 01.02.2014 р.
- 381,44 грн. за показаннями 2-х засобів
обліку 389 куб.м та 135 куб.м.

Крім того, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК
України, кожна особа має право на
судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їхнього порушення чи реальної
небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК
України, передбачає, що особа вільно, на
власний розсуд, обирає способи захисту
цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права,
визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право,
відновлення становища, яке існувало до
порушення, примусове виконання
обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Під способами захисту
суб'єктивних цивільних прав та
інтересів розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких суд здійснює поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав чи
інтересів та вплив на правопорушника.

Судом враховано, що законодавчі
обмеження матеріально-правових
способів захисту цивільного права чи
інтересу підлягають застосуванню з
дотриманням положень ст. ст. 55, 124
Конституції України та ст. 13 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, відповідно до
яких кожна особа має право на
ефективний засіб правового захисту, не
заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням,
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту і у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК
України, але який є ефективним засобом
захисту, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

Судом встановлено, що обраний
позивачем спосіб захисту цивільних
прав, а саме вимога «Змусити
відповідача провести перерахунок у
рахуванням показань водоміру і списати
неіснуючий борг в сумі 963 грн. 07 коп.» не
відповідає вимогам ст. 16 ЦК України та
не є ефективним засобом захисту, а тому
сама вимога не може бути задоволена.

Щодо посилань позивача на списання
минулих боргів, слід зазначити, що при
зверненні відповідача до суду за
захистом свого порушеного права зі
сторони позивачів, йому при наявності
відповідного клопотання та
відсутності поважних причин для
поновлення строку позовної давності
може бути відмовлено у задоволенні
вимог поза межами строку позовної
давності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою
встановлений принцип диспозитивності
цивільного судочинства, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі
позовного провадження, для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи по суті.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Згідно
ч. 4 цієї ж статті доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а
відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

У позовній заяві позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не зазначили у чому полягає
порушення їх прав, не висунули жодних
вимог щодо захисту саме своїх прав.
Вимоги викладені у прохальній частині
позову стосуються захисту прав ОСОБА_1
Суд враховує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
позбавлені процесуального права
заявляти вимоги щодо відновлення
порушеного права ОСОБА_1, тобто іншої
особи.

Щодо завдання діями відповідача
психічної травми позивачу ОСОБА_1, то
суд, проаналізувавши виписку з історії
хвороби № 1239/237, приходить до висновку,
що відсутні підстави вважати, що
діагноз позивача ОСОБА_1 - гіпертонічна
хвороба, гіпертонічний криз,
дисциркуляторна гіпертонічна
енцефалопатія, у період з 14.03.2012 по
23.03.2012 р.р. має причинно-наслідковий
зв'язок з діями працівників
відповідача. Посилаючись на факт
завдання моральної шкоди ОСОБА_10 не
зазначила у чому вона полягає та не
надала суду розрахунку її розміру або,
принаймні майнових критеріїв її
оцінки.

Оскільки судом не встановлено
порушення цивільних прав позивачів,
завдання позивачам шкоди, відсутні
підстави для відшкодування й моральної
шкоди на підставі ст. 23 ЦК України.

Також відсутні підстави для винесення
окремої ухвали стосовно працівників
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 212- 215, 218, 224, 226 ЦПК України,-

В И Р І
Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Ясинуватського комунального
підприємства УПХВ «Ясинуватський
міськводоканал» про перерахунок
нарахувань за надання послуг,
стягнення моральної шкоди відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Ясинуватський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Ус