Номер провадження: 22-ц/785/5255/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Кварталової А.М.,
Таварткіладзе О.М.

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року, в цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання нерухомого майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ майна, -

встановила;

11.10.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом, який уточнив у судовому
засіданні, та в остаточній його
редакції (а.с.148) просив встановити;

- факт проживання з ОСОБА_3 однією
сім'єю, без реєстрації шлюбу, починаючи
з 5 січня 2004 року по 28.08.2013 року;

- визнати кв.АДРЕСА_1, загальною площею 47
кв.м. об'єктом спільної сумісної
власності;

- визнати за ним право власності на 1/2
частину кв.АДРЕСА_1 посилаючись на
наступні обставини:

З 05 січня 2004 року він став проживати з
ОСОБА_3 однією сім'єю. В квітні 2005 року
відповідач завагітніла. 25.06.2005 року за
спільні кошти вони придбали
вищевказану квартиру, а ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідач народила доньку ОСОБА_4, у
свідоцтві про народження якої батьком
вказаний позивач. Факт проживання
однією сім'єю підтверджується
довіреностями, які сторони надавали
один одному на вчинення правочинів;
договором поруки позивача за кредитним
договором, укладеним між ЗАТ «ПУМБ» та
ОСОБА_3, розписками про отримання
грошових коштів на придбання спірної
квартири, поясненнями свідків, сплатою
позивачем коштів за кредитним
договором, укладеним ОСОБА_3 в
інтересах їх сім'ї.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала вказуючи, що позивач
і відповідач у справі не проживали
однією сім'єю, не мали спільного
бюджету, не вели спільного
господарства, не піклувалися один про
одного. Між ними існували лише дружні
стосунки. Крім того ОСОБА_3 в період
часу з 07.09.2002 року по 28.08.2013 року
знаходилася у зареєстрованому шлюбі з
громадянином США ОСОБА_5.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 04.04.2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено у повному обсязі у зв'язку з
тим, що в період часу з 07.09.2002 року по
28.08.2013 року ОСОБА_3 знаходилася у
зареєстрованому шлюбі з громадянином
США, і цей шлюб був зареєстрований саме
в Сполучених Штатах Америки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі
вказуючи, що належних доказів
реєстрації шлюбу в США відповідачем не
надано. Цей шлюб не був легалізований в
Україні відповідно до вимог
законодавства України. Тому суд першої
інстанції безпідставно прийняв до
уваги цей доказ та незаконно відмовив
йому в задоволенні заявлених позовних
вимог.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, який доповів зміст
рішення, що оскаржене, доводи
апеляційної скарги, межі, в яких
повинні проводитися перевірка рішення,
встановлюватися обставини і
досліджуватися докази вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню за наступних підстав;

Відповідно до вимог п.3,4ч.1ст.309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 в період часу
з 07.09.2002 року по 28.08.2013 рік перебувала у
зареєстрованому шлюбі з громадянином
США ОСОБА_5. Тому правові підстави для
встановлення факту проживання однією
сім'єю з позивачем в період часу з 05
січня 2004 року по 28.08.2013 року відсутні.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як вони не відповідають обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права.

Згідно п.5ч.1ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіки та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.1,ч.4ст.3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Главою 8 СК України визначене право
спільної сумісної власності подружжя (
в тому числі жінки і чоловіка, які
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою),
визначений порядок користування
спільним майном та його поділ.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 05 січня 2004 року стали
проживати однією сім'єю. В квітні 2005
року ОСОБА_3 завагітніла, а 25.06.2005 року
за спільну кошти вони придбали
кв.АДРЕСА_1, яку зареєстрували на ім'я
ОСОБА_3. Кошти на придбання цього житла
були спільними, так як ОСОБА_3 працювала
суб'єктом підприємницької діяльності і
надавала послуги шлюбної агенції, а
ОСОБА_2 працював з 2000 року по травень 2006
року в ПАТ «Южмонтаж», а з червня 2006
року по червень 2007 року в ТОВ НВП
«Укренергопостач», що підтверджується
довідками про заробітну плату з місця
його роботи. Крім того, для придбання
вказаного житла ОСОБА_2 взяв у борг у
ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 12000 грн.,
та у ОСОБА_8 - 150000 грн., що
підтверджується відповідними
розписками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 і ОСОБА_2
народилася дитина, донька ОСОБА_4, в
актовому запису про народження якої
батьком вказаний ОСОБА_2.

02.02.2007 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3
довіреність на право управління та
розпорядження автомобілем TOYOTA, RAV-4,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
який належав йому на праві власності, і
яким вона користувалася.

11.06.2007 року ОСОБА_3 в інтересах
сім'ї уклала з ЗАТ «ПУМБ» кредитний
договір №5453018, за умовами якого
отримала грошові кошти на придбання
кв.АДРЕСА_2. ОСОБА_2 поручився за
виконання зобов'язань ОСОБА_3 за
кредитним договором, уклавши з ЗАТ
«ПУМБ» договір поруки №10-315. Кредитні
кошти банку повертали ОСОБА_3 і ОСОБА_2,
що підтверджується банківськими
квитанціями та банківськими довідками.

28.05.2010 року ОСОБА_3 надала
ОСОБА_2 довіреність на право
представляти її інтереси при
здійсненні остаточного розрахунку за
кредитним договором, та надала право
продати кв.АДРЕСА_2.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_9 пояснив суду, що
за нотаріально-посвідченим договором
купівлі-продажу в 2010 році він придбав у
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 кв.АДРЕСА_2. Під час
продажу квартири ОСОБА_2 і ОСОБА_3
назвалися подружжям. Процес продажу
квартири був довгим, тому він
зустрічався з сторонами часто, був у
них вдома, бачив їх обох разом з
неповнолітньою дитиною. Коли була
досягнута домовленість за всіма
умовами договору, купівлю-продаж
квартири проводила ОСОБА_3, оскільки
квартира була оформлена на неї.
Допитаний в
судовому засіданні у якості свідка
ОСОБА_10 пояснив суду, що знає ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 з 2004 року. Коли у них народилася
дитина, ОСОБА_2 запросив його буди
хрещеним батьком дитини. Оскільки
ОСОБА_3 народжувала дитину у м. Харкові,
там же відбулося і хрещення дитини. Він
приїжджав у м. Харків. В той час ОСОБА_2
разом з ОСОБА_3 проживали у м. Харкові на
квартирі у матері ОСОБА_3. Дружні
стосунки з сторонами у справі ОСОБА_10
підтримував до 2010 року, після чого він
став бачитися з сторонами у справі дуже
рідко.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_7 пояснив суду, що
він товаришує з ОСОБА_2 давно, і добре
знає його дружину ОСОБА_3. Йому відомо,
що вони проживають з січня 2004 року у
незареєстрованому шлюбі. Свідок знає
про сімейне життя сторін, оскільки дуже
часто спілкувався з ними, бував у них
вдома, часто відпочивали разом, вони
мали спільні улюблені місця для
відпочинку. Свідок надавав сторонам
допомогу у придбанні квартир, так як є
фахівцем з цих питаннь. Перед
придбанням квартир сторони
запрошували його для огляду житла, який
вони мали намір придбати. Свідок
оглядав це помешкання, і якщо воно
відповідало ціні і якості давав поряду
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які в подальшому
купували це майно. Свідок також надавав
сторонам грошову допомогу, коли вони
знаходилися у скрутному для них
майновому становищі. Так, він надавав
грошові кошти для лікування матері
ОСОБА_3, допомагав у її лікуванні у м.
Одесі. Таку ж допомогу він надав і
ОСОБА_3, коли у неї була травма ноги.
Свідок надав кошти ОСОБА_2 для сплати
кредиту, який брала у банку ОСОБА_3,
часто їздив з позивачем до банку для
сплати чергових платежів. Погашав
ОСОБА_2 кредит в 2008-2010 роках. У власності
ОСОБА_2 був автомобіль TOYOTA, RAV-4, який він
продав, а гроші переслав ОСОБА_3, яка у
той час знаходилася у м. Харкові і
потребувала матеріальної допомоги. З
2011 року відношення у ОСОБА_2 та ОСОБА_3
стали погіршуватися. Коли кв.АДРЕСА_2,
де проживали сторони у справі, була
залита водою, вони переїхали проживати
на кв.АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_11 пояснила суду, що ОСОБА_2
її добре знайомий. В 2004 році він
познайомив її зі своєю дружиною,
ОСОБА_3. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали
однією сім'єю, мали спільну дитину, яку
виховували разом, піклувалися один про
одного. ОСОБА_3 часто приїжджала до
ОСОБА_11 одна, так як цікавилася роботою
свідка. ОСОБА_3 розповідала їй також, що
має в м. Харкові свою агенцію, оскільки
добре знає англійську мову. ОСОБА_2
придбав для ОСОБА_3 автомобіль, на якому
вони приїхали до свідка та разом
оглядали його. У скрутних життєвих
випадках ОСОБА_2 брав у свідка у борг
гроші.

06 вересня 2013 року ОСОБА_3
зареєструвала в Київському відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції шлюб з ОСОБА_12.

Встановлені вище обставини
підтверджують заявлені позивачем
вимоги про те, що він з ОСОБА_3 проживав
однією сім'єю, без реєстрації шлюбу,
починаючи з 5 січня 2004 року по 28.08.2013
року, та за час спільного проживання за
спільні кошти придбали кв.АДРЕСА_1. Тому
з урахуванням вказаних вище норм
матеріального права придбана
сторонами квартира є спільною сумісною
власністю позивача, і частка кожної
сторони у цьому майні становить ?
(частину).

Посилання суду першої
інстанції на наявність у ОСОБА_3
шлюбних відносин з громадянином США в
період часу з 07.09.2002 року по 28.08.2013 року є
безпідставними з огляду на таке;

Частиною 1 статті 21 СК України
визначено, що шлюбом є сімейний союз
чоловіка та жінки, зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану.

Відповідно до п.7 Розділу ІІ
Загальних норм державної реєстрації
актів цивільного стану Правил
державної реєстрації актів
громадянського стану в Україні,
затверджених Наказом Міністерства
юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року -
документи, видані органами іноземних
держав на посвідчення актів цивільного
стану, здійснених поза межами України
за законами відповідних держав щодо
громадян України, іноземців і осіб без
громадянства, визнаються дійсними в
Україні за наявності легалізації, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно п.п.1.2, 1.3 «Інструкції про
порядок консульської легалізації
офіційних документів в Україні і за
кордоном», затвердженої наказом
Міністерства Закордонних справ
України №113 від 04.06.2002 року -
консульська легалізація офіційних
документів, це процедура підтвердження
дійсності оригіналів офіційних
документів або засвідчення
справжності підписів посадових осіб,
уповноважених засвідчувати підписи на
документах, а також дійсності
відбитків штампів, печаток, якими
скріплений документ. При цьому, консул
не несе відповідальності за зміст
документа. Легалізація в установленому
законом порядку документа надає йому
право на існування в міжнародному
обігу.

Отже вказаними вище Законами і
підзаконними актами України
передбачений порядок, згідно якого
офіційні документи іноземних держав,
які змінюють правовий статус
громадянина України, повинні бути
легалізовані на Україні.

Оскільки ОСОБА_3 не надала до суду
доказів того, що укладений з нею шлюб з
громадянином США легалізований на
Україні, відсутні правові підстави для
визнання факту того, що в період часу з
07.09.2002 року по 28.08.2013 року вона
знаходилася у шлюбі з громадянином США.

Суд першої інстанції в порушення
вказаних вище норм матеріального права
неправомірно визнав, що ОСОБА_3
знаходилася у шлюбі у вказаний період
часу, а тому неправомірно відмовив
позивачу в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного
рішення суду підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у
повному обсязі, так як вони ґрунтуються
на законі і доведені позивачем у
встановленому законом порядку.

Колегія суддів не приймає до
уваги надані відповідачем докази;

- щодо її реєстрації у АДРЕСА_3 з 16.12.1992
року,

- щодо народження дитини - доньки ОСОБА_4
у м. Харкові,

- щодо медичної документації, яка
оформлена на доньку ОСОБА_4 м. Харкові,

- щодо навчання дитини у м. Харкові,

- щодо знаходження у шлюбних відносинах
з громадянином США,

- щодо зайняття підприємницькою
діяльністю у м. Харкові,

оскільки вони не спростовують доказів,
наданих позивачем, про проживання з
ОСОБА_3 однією сім'єю, без реєстрації
шлюбу, в період часу з 05.01.2004 року по
28.08.2013 року, та не спростовують доказів
про придбання за спільні кошти
кв.АДРЕСА_1.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.1,4ч.1ст.309 ЦПК
України, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 з
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 05 січня 2004 року по 28 серпня 2013
року.

Визнати об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 47,3 кв. метри.

Визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право
спільної часткової власності, по ?
частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 47,3 кв. метри.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на протязі двадцяти днів, з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області:
В.П.Фальчук

А.М.Кварталова

О.М.Таварткіладзе