ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6755/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарях Волошиній І.В.,
Степанишиній Г.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про виселення без надання
іншого жилого приміщення та зняття з
реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 10.04.2014 року звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про виселення відповідача
ОСОБА_3 без надання іншого жилого
приміщення із квартири АДРЕСА_1 та
зняття його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Позивачка ОСОБА_2 зазначала, що вона є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування квартири від 12.11.2004
року; з відповідачем вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 27.08.2004 року, в
шлюбі сторони мають спільну дитину -
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
13.08.2012 року шлюб між сторонами було
розірвано; відповідач ОСОБА_3
зареєстрований в спірній квартирі з 2007
року.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 є
однокімнатною, житловою площею 11,50 кв.
м, загальною площею 22,10 кв. м, відповідач
відмовляється добровільно виселитися
з квартири та знятися з реєстраційного
обліку; відповідач систематично вчиняє
фізичне та психологічне насильство
відносно позивачки, перебуваючи в
стані алкогольного сп»ягніння, що
робить неможливим спільне проживання
сторін разом із дитиною в
однокімнатній квартирі, тому позивачка
вимушена була звернутися до суду з
даним позовом та просить суд - виселити
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення та
зобов»язати Дарницький районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
зняти його з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала та просила
позов задовольнити з підстав,
зазначених у позові; відповідач ОСОБА_3
в судовому засіданні позов не визнав;
не заперечуючи факт належності
квартири на праві приватної власності
колишній дружині (позивачці), просив в
задоволенні позову відмовити,
стверджуючи, що він не має місця іншої
можливої реєстрації.

Представник 3-ої особи - Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в судове
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином; до матеріалів справи
надано заяву про розгляд справи за
відсутності представника (а.с.33).

Заслухавши пояснення сторін в судовому
засіданні, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
те, що позов не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
згідно договору дарування квартири від
12.11.2004 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 12.11.2004 року
за реєстровим №10322, зареєстрованого
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна
у реєстровій книзі за № д. 1292-196/7667 від
07.12.2004 року, позивачка ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.19-20 -
копія).

Як вбачається з довідки форми №3 від
05.03.2014 року, квартира АДРЕСА_1 є
однокімнатною, житловою площею 11,50 кв.
м, загальною площею 22,10 кв. м;
зареєстровані в квартирі три особи -
сторони, а також малолітня дитина -
ОСОБА_4, 2004 року народження; відповідач
ОСОБА_3 зареєстрований в спірній
квартирі з 2007 року (а.с.9).

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 27.08.2004 року, в
шлюбі сторони мають спільну дитину -
дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
13.08.2012 року шлюб між сторонами було
розірвано (а.с.8, 10, 14).

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і не заперечуються
сторонами.

Позивачка ОСОБА_2 не заперечує факт
постійного проживання відповідача
ОСОБА_3 в спірній квартирі по
теперішній час.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру користуються ними для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст.ч.1 ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Згідно ст.157 ЖК України членів сім»ї
(колишніх членів сім»ї) власника жилого
будинку (квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього
Кодексу; виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім»ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Як вбачається з позовної заяви
позивачки ОСОБА_2, вона зазначає, що
заходи громадського впливу, що
вживались до відповідача, це її розмови
з відповідачем, її усні звернення до
житлово-експлуатаційного органу,
прохання сусідів до відповідача
припинити протиправні дії (скандали),
тощо.

До матеріалів справи позивачкою ОСОБА_2
долучено копію постанови від 20.05.2014
року про притягнення ОСОБА_3
(відповідача) до адміністративної
відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП
України у вигляді штрафу в розмірі 51,00
грн.; згідно постанови «ОСОБА_3 протягом
місяця вчиняв психологічне насильство
по відношенню своєї колишньої дружини
за місцем проживання АДРЕСА_1, чим
вчинив адміністративне
правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2
КпАП України» (а.с.41); тобто такий захід
впливу мав місце після пред»явлення
позову ОСОБА_2 по даній справі в суд.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження позовних вимог
позивачкою судові не надано.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_2 не доведені в судовому
засіданні, заперечення відповідача
проти позову позивачкою фактично не
спростовані, тому в задоволенні позову
має бути відмовлено.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК
України, на підставі ст.109, 116, 150, 157 ЖК
України, ст.316, 317, 319, 321, 328, 383 ч.1, 391 ЦК
України, Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3
особа - Дарницький районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення та зняття його з
реєстраційного обліку за зазначеною
адресою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Парамонов М.Л.