Справа № 363/5132/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.

при секретарі
Сакаді О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3, про встановлення
(визнання) укладання договорів
дарування,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що між ним
та відповідачем при підписанні
договорів купівлі-продажу від 21 квітня
2011 року вчинено удаваний правочин, коли
на справді відповідач безоплатно
відчужив на користь позивача
(подарував) житловий будинок та
земельну ділянку, що розташована під
ним, площею 0,1012 га, за адресою АДРЕСА_1 У
зв'язку з цим позивач просить визнати
договори купівлі-продажу житлового
будинку та земельної ділянки від 21
квітня 2011 року удаваним правочином,
встановити факт укладання договорів
дарування та визнати за ним право
особистої приватної власності на
спірний житловий будинок.

В суді позивач пояснив, що у зв'язку із
скрутним матеріальним становищем з
метою ухилення від сплати податку за
отриманий дарунок та зменшення
податкової ставки при придбанні майна
між ним та відповідачем укладено
договори купівлі-продажу, а не
дарування, хоча фактично за набуте
нерухоме майно грошові кошти він не
сплачував.

Відповідач в судовому засіданні
позовну заяву визнав у повному обсязі
та підтримав пояснення позивача.

Третя особа та її представник проти
задоволення позову заперечили. ОСОБА_3
пояснила, що на той час вона перебувала
в шлюбі з позивачем, постійно працювала
та мала значний заробіток.
Стверджувала, що договори
купівлі-продажу оформлені відповідно
до норм чинного законодавства та
нотаріально посвідчені, на що вона
надала свою згоду як дружина покупця.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Встановлено, що з 21 грудня 2003 року
позивач та третя особа перебувають у
шлюбі.

У зв'язку з погіршенням шлюбних
стосунків 21 листопада 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом про поділ
спільного майна подружжя, який наразі
розглядається в суді.

Згідно договорів купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
від 21 квітня 2011 року ОСОБА_2 продав, а
ОСОБА_1 купив житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
земельну ділянку, що розташована під
ним, площею 0,1012 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер - 32 218 878 01:02 062:0016, за
адресою АДРЕСА_1

Договори укладено письмово та
нотаріально посвідчено приватним
нотаріусом Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстровано в реєстрі за №721 та №724.

Відповідно до п. 4 договору
купівлі-продажу житлового будинку та п.
3.1 та 3.2 договору купівлі-продажу
земельної ділянки продаж житлового
будинку здійснений за суму 106 925
гривень, а земельної ділянки за суму 104
722 грн., які покупець зобов'язався
передати, а продавець прийняти
готівкою, після узгодження проектів
договорів купівлі-продажу та їх
підписання, але до їх нотаріального
посвідчення. Зазначена ціна відповідає
волевиявленню сторін, є остаточною та
змінам після укладання договорів не
підлягає. Підписання договорів
свідчить про те, що розрахунки за ними
здійснені, та про відсутність у
продавця по відношенню до покупця
претензій майнового характеру, що
стосувалися б питань оплати договорів.

При цьому продавець стверджує всім
зацікавленим особам, що договори
укладається на вигідних для нього
умовах і продаж майна за зазначену в
договорах ціну не є наслідком впливу
тяжкої обставини.

Згідно п. 9 договору купівлі-продажу
житлового будинку та п. 6.1 договору
купівлі-продажу земельної ділянки
купівля житлового будинку та земельної
ділянки вчинена за письмовою згодою
дружини покупця - ОСОБА_3, викладеної в
заяві, справжність підпису на якій
посвідчено приватним нотаріусом. Зміст
згоди дружини покупця доведено до
відома продавця.

Відповідно до п. 11 купівлі-продажу
житлового будинку та п. 6.2 договору
купівлі-продажу земельної ділянки
продавець та покупець взаємно
ствердили один одному та всім
зацікавленим у тому особам, що однаково
розуміють значення та умови договорів
та їх правові наслідки, правочин
вчинений на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, їх
волевиявлення є вільним та відповідає
внутрішній волі, а також те, що договори
не мають характеру фіктивного та
удаваного правочину, а ціна продажу
зазначена в договорах відповідає їхнім
дійсним намірам.

Сторони також ствердили, що подані ними
документи, що їх ідентифікують є
достовірними, вони не є публічними
діячами або пов'язаними з ними особами,
вони не обмежені в праві укладати
правочини, не визнані в установленому
порядку недієздатними повністю або
частково, не страждають на
захворювання, що перешкоджають
усвідомлювати ними суті договорів,
вільно володіють українською мовою, що
дало їм можливість прочитати та
правильно зрозуміти сутність
договорів, проекти цих договорів,
складені нотаріусом з урахуванням
визначених ними умов та умов, що є
обов'язковими, ними прочитаний,
зрозумілий і схвалений, підписання
ними цих договорів є підтвердженням
відсутності взаємних претензій до
проведеного розрахунку та якісного
стану житлового будинку та земельної
ділянки.

Згідно п. 17 договору купівлі-продажу
житлового зміст цього договору, зміст
ст.ст. 210-236 ЦК України про реєстрацію
правочину, недійсність правочину та
правові наслідки недодержання
сторонами вимог закону, ст. 319 ЦК
України щодо здійснення права
власності, ст. 210 та ст. 334 ЦК України
щодо моменту набуття права власності
за договором, ст. 657-662, 668, 680, 681 ЦК
України про загальні положення про
договір купівлі-продажу,
відповідальність сторін, строки
виявлення недоліків і пред'явлення
вимоги у зв'язку з недоліками проданого
товару, позовну давність до вимог у
зв'язку з недоліками проданого товару,
ст.ст. 57-74 СК України, ст. 172 ПК України,
ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»,
вимоги Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджених постановою КМУ від 08
жовтня 1992 року № 572, а також правові
наслідки приховання дійсної продажної
вартості відчуженої квартири,
сторонам, що підписали цей договір,
нотаріусом роз'яснено.

Відповідно до п. 7.5 договору
купівлі-продажу земельної ділянки
зміст ст.ст. 182, 215-220, 225, 228-236, 377, 657-662, 668, 680
ЦК України, ст.ст. 57-74 СК України, ст.ст.
90-91, 120, 125, 126, 131, 132, 140, 158, 210, 211 ЗК України,
а також правові наслідки укриття
дійсної продажної ціни покупцю та
продавцю нотаріусом роз'яснено.

Відповідно до роз'яснень даних у п. 2
Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06
листопада 2009 року зміст правочину не
може суперечити ЦК України, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК України, міжнародним договором,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно п. 3 та 4 ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу та інші
правочини, щодо яких законом
встановлена письмова форма.

Відповідно до п. 1, 2 та 3 ст. 209 ЦК України
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину
здійснюється нотаріусом або іншою
посадовою особою, яка відповідно до
закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії, шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.

Нотаріальне посвідчення може бути
вчинене на тексті лише такого
правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим ст. 203 цього
Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З цих підстав судом відхилено
клопотання позивача про допит свідків
як неналежний засіб доказування в цій
справі.

Відповідно до роз'яснень даних у п. 25
Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06
листопада 2009 року за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті що
випливають зі змісту правочину.

Так, укладання сторонами саме
договорів дарування на підставі
письмових доказів передбачених ст. 218
ЦК України позивачем в суді не
доведено.

Договори сторонами підписано вільно та
в присутності нотаріуса, відтак по
справі не можна дійти висновку, що між
ними виникли права та обов'язки
передбачені договором дарування.

Всі доводи позову повністю
спростовуються змістом нотаріально
посвідчених договорів, в яких
послідовно, ґрунтовно, докладно та з
посиланням на норми чинного
законодавства України викладено
правовідносини, що виникли між
сторонами, їх права та обов'язки.

Посилання позивача на відсутність
коштів для належної сплати податку за
отриманий дарунок та оформлення
договору купівлі-продажу з метою
приховання отриманого доходу, як
підставу для визнання договору
купівлі-продажу удаваним суд прийняти
не може, оскільки зазначені твердження
на вимогах Закону не ґрунтуються та
безпосередньо суперечать вимогам ст.
ст. 164 та 174 ПК України, а тому такі
доводи за жодних умов не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки є
незаконними.

Таким чином, порушених прав позивача,
які б підлягали захистові в цій справі
не встановлено, а тому підстав для
задоволення позову не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя