РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1236/14-ц

провадження 2/0285/616/14

26.06.2014 року
м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючої - судді
Заполовської Т.Г.,

за секретаря
Іскрижицької Л.М.,

сторони по справі: позивач ОСОБА_1, його
представник ОСОБА_2, відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Новоград-Волинський
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 26.03.2014 року звернувся до суду з
позовом та просить визнати удаваним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, який був укладений 20.08.2013 року
між ним та ОСОБА_3 та визнати укладення
між сторонами договору застави
нерухомого майна (квартири) в
забезпечення повернення позичених
коштів в сумі 32 тис. грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.11.2012 року
він придбав вказану квартиру та до
кінця 2013 року проживав там разом з
співмешканкою ОСОБА_3 На купівлю
вказаної квартири позивач частково
позичав кошти у знайомого ОСОБА_5 у
розмірі 88 тис. грн., також взяв кредит у
розмірі 12 тис. грн. на ремонт у вказаній
квартирі. Для передчасного повернення
коштів ОСОБА_5 позивач змушений був
звернутися до ПАТ «ВТБ Банк» для
отримання кредиту на суму 32,3 тис. грн. В
той час ОСОБА_3 запропонувала позивачу
позичити 30 тис. грн., але для страховки
укласти договір купівлі-продажу
придбаної квартири. Після реєстрації
договору відповідач кардинально
змінила своє відношення до позивача,
вигнала його з квартири, почала
зустрічатися з іншим чоловіком. На
прохання позивача повернути квартиру
при поверненні позичених коштів вона
відповіла відмовою і звернулася до
суду з позовом про зняття позивача з
реєстрації за вказаною адресою. Вважає
свої права порушеними, тому за захистом
своїх прав змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнала. Просила відмовити в
задоволенні позову за безпідставністю,
надала письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не прибула. В заяві просить відмовити у
задоволенні позову та судове засідання
проводити без її участі.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6, брат позивача,
повідомив, що у 2012 року вказану
квартиру купив ОСОБА_1 за власні кошти
та наміру продавати її не мав, хоча у
нього були певні грошові труднощі.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_7, бабуся позивача,
пояснила, що її внук разом з ОСОБА_3 жили
разом з 2010 року. Знала, що їм потрібні
гроші, але ОСОБА_1 про намір продавати
квартиру жодного разу їй не говорив.

Вислухавши сторони, їх представників,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи та давши їм належну
оцінку, суд прийшов до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 20.08.2013 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов
якого відповідач придбала квартиру за
82060 грн. З договору вбачається, що гроші
позивач отримав повністю до підписання
даного договору (п.2.1 Договору), сторони
ствердили факт повного розрахунку за
вищевказану квартиру (п.2.2 Договору).
Договір підписано сторонами без
будь-яких застережень.

Покупець зобов'язався передати
квартиру у належному стані, виписатися
та звільнити її до 03.09.2013 року.

Крім того, з п.4.3 договору вбачається, що
цей договір не носить характеру
удаваного та фіктивного правочину,
його укладення відповідає дійсним
інтересам сторін, волевиявлення є
вільним та усвідомленим, умови
договору їм зрозумілі та відповідають
дійсній домовленості сторін. Також
зазначено, що договір не приховує
іншого правочину та спрямований на
реальне настання наслідків, які
обумовлені у ньому, містить весь обсяг
домовленостей між сторонами щодо його
предмета, скасовує та робить
недійсними усі інші зобов'язання та
пропозиції (а.с. 11-12).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року N 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" визначено, що за
удаваним правочином сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі ст.235 ЦК України має визнати,
що сторонами вчинено саме цей правочин,
та вирішити спір із застосуванням норм,
що регулюють цей правочин. Якщо
правочин, який насправді вчинено,
суперечить закону, суд ухвалює рішення
про встановлення його нікчемності або
про визнання його недійсним. До
удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216 ЦК,
можуть застосовуватися тільки у
випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Аналізуючи вказані правові норми та
роз'яснення вищестоячого суду, суд
приходить до висновку, що позивачем не
надано доказів, що свідчать про
удаваний характер угоди
купівлі-продажу.

Посилання позивача на показання
свідків, які повідомили суд про
відсутність намірів у ОСОБА_1 продати
квартиру та які не були свідками
укладення договору застави, суд не може
взяти до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування .

Договір застави нерухомого майна
(квартири) в забезпечення повернення
позичених коштів має бути укладений у
письмовій формі, тому він не може бути
підтверджений показами свідків (ст. 218
ЦК України).

Будь-яких письмових доказів (розписки,
аудіо-, відеозаписи) укладення договору
застави позивачем суду не надано.

Долучені позивачем копії кредитного
договору від 03.01.2013 року, від 27.06.2013 року
ніяким чином не підтверджують
укладення між сторонами договору
застави нерухомого майна.

Навпаки, договір купівлі-продажу, тобто
договору про передачу майна у
власність іншій особі, нотаріально
посвідчений, зареєстрований у
встановленому законом порядку.

Вартість квартири визначена
відповідно до звіту ФОП ОСОБА_8 №
Н-044/08/13 від 13.08.2013 року у розмірі 82 060 грн.
(п. 2.3 Договору купівлі-продажу), що
повністю узгоджується і з положеннями
ст.627 ЦК України стосовно свободи
договору.

Відтак, позивач не надав доказів на
підтвердження своїх вимог, тому у
задоволенні позову слід відмовити за
недоведеністю.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
3, 10-11, 15, 57-60, 88, 212-215, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, ст. 218,
627 Цивільного кодексу України, суд -

В С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Т.Г.
Заполовська