Ухвала іменем україни 03 вересня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В. суддів:
Висоцької В.С., Гримич М.К., Писаної Т.О.,
Умнової О.В., розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Домофон.Інжиніринг.Охорона», третя
особа −? ОСОБА_5, про усунення перешкод
у користуванні майном та зобов'язання
до вчинення дій, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Львівської області від 11 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що 31
липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Домофон.Інжиніринг.Охорона» (далі -
ТОВ «Домофон.Інжиніринг.Охорона») та
ОСОБА_5, яка виступила представником
від імені мешканців під'їзду № 2
будинку по АДРЕСА_1, мешканцем якого є
позивач, було укладено договір на
монтаж домофонного обладнання у
зазначеному під'їзді. Однак він, як
співвласник будинку, згоди на
укладення зазначеного договору не
надавав, а тому порушено його права та
права членів його сім'ї на вільний
доступ до квартири, у зв'язку з чим
просив позов задовольнити, зобов'язати
відповідача усунути перешкоди у
доступі до жилого приміщення - квартири
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу домофонного
обладнання; притягнути відповідача до
адміністративної відповідальності.

Рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 05 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Зобов'язано ТОВ
«Домофон.Інжиніринг.Охорона» усунути
перешкоди у доступі до жилого
приміщення - квартири АДРЕСА_1, шляхом
демонтажу домофону. В решті позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного
суду Львівської області від 11 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону рішення апеляційного суду не
відповідає.

Суд першої інстанції,
частково задовольняючи позов, виходив
із того, що Львівське комунальне
підприємство «Сяйво» (далі - ЛКП
«Сяйво») згоди на монтаж домофонного
обладнання не надавало, а рішення про
монтаж вказаного обладнання, яке було
прийнято більшістю мешканців
зазначеного під'їзду, не може вважатись
легітимним, оскільки відповідачем не
було надано суду рішення про створення
органу самоорганізації у цьому
будинку, як це передбачено Закону
України «Про самоорганізацію
населення».

Апеляційний суд
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив із того, що оскаржуваним
рішенням суду першої інстанції було
порушено права інших мешканців
під'їзду, яких до участі у справі
залучено не було, а оскільки
процесуальним законом не передбачено
залучення до участі у справі інших
учасників процесу на стадії
апеляційного розгляду, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Проте з такими
висновками суду апеляційної інстанції
повністю погодитись не можна з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
позивач ОСОБА_4 зареєстрований та
проживає у багатоквартирному
п'ятиповерховому житловому будинку, що
розташований по АДРЕСА_1. Будинок
складається із 70 квартир та
знаходиться на балансі ЛКП «Сяйво».

У другому під'їзді
цього будинку, у якому й проживає
позивач ОСОБА_4 з своєю сім'єю,
розміщено 15 квартир.

Також встановлено, що 30
липня 2013 року мешканці дев'яти квартир
із п'ятнадцяти другого під'їзду провели
збори, на яких зобов'язались спільно
діяти для досягнення укладення угоди
щодо встановлення домофону, надали
згоду на укладення вказаної угоди.
Відповідальною особою для укладення
угоди було обрано ОСОБА_5 (а. с. 62).

31 липня 2013 року між
відповідачем ТОВ
«Домофон.Інжиніринг.Охорона» і
представником мешканців під'їзду № 2
будинку по АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 укладено
договір про монтаж домофонного
устаткування № 1329.

Згідно з умовами
договору ТОВ
«Домофон.Інжиніринг.Охорона»
зобов'язалося виконати роботи з
монтажу домофонного обладнання за
адресою: АДРЕСА_1, та надати кожному із
замовників по два безкоштовних
абонентських ключі з домофоном.

Відповідно до
монтажної відомості до договору № 1329,
укладеного 31 липня 2013 року, мешканці
дев'яти квартир із п'ятнадцяти другого
під'їзду будинку по АДРЕСА_1 є
замовниками послуг відповідача ТОВ
«Домофон.Інжиніринг.Охорона», про що
засвідчили особистими підписами (а.
с.7,8).

Відповідно до положень
ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК
України власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 369 ЦК України
співвласники майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» власники
приватизованих квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою.

Таким чином,
встановивши домофонне обладнання у
своєму під'їзді, власники квартир, що
знаходяться у ньому, реалізували своє
право на розпорядження належним їм на
праві спільної сумісної власності
приміщенням загального користування.

Апеляційний суд,
відмовляючи в задоволенні позову з
підстав, що суд на стадії апеляційного
розгляду в силу своїх повноважень
позбавлений можливості залучати до
участі у справі інших учасників
процесу, права яких порушені
оскаржуваним рішенням, не звернув
уваги на те, що позивач як на підставу
позовних вимог послався на норми
Закону України «Про захист прав
споживачів», не перевірив, чи
поширюються положення вказаних норм
матеріального права на правовідносини,
що склалися між сторонами, не
встановив, яким саме чином порушено
права позивача, зокрема, чи вплинуло
встановлення домофонного обладнання
на вільний доступ позивача до належної
йому на праві приватної власності
квартири, чи видавались позивачеві
електронні ключі для вільного доступу
до його помешкання.

За таких обставин
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню, з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336,
338 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 11 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич Т.О.
Писана О.В. Умнова