Коростенський міськрайонний суд
Житомирської області
Справа № 279/6541/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2014 року

Коростенський
міськрайонний суд Житомирської
області у складі судді Шульги О.М., з
секретарем Башинською Н.М., розглянувши
в приміщенні суду в м.Коростені
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому
зазначив, що 16.08.2013 року уклав договір
позики з відповідачем на виконання
якого передав останній кошти в сумі 20000
гривень. Згідно договору повернення
позики відповідач забов»язалась
здійснювати погашення боргу щомісячно
до 30 числа в сумі 1666 гривень 67 копійок.
Станом на 26.09.2013 року відповідач борг не
повертає. Договором позики також
передбачено, що в разі порушення умов
договору, відповідач зобов”язаний
сплатити 12 % річних від суми
прострочення та штраф в розмірі 10 % від
суми позики. У зв"язку з наведеним
просить стягнути з відповідача на його
користь борг в сумі 20 000 грн., а також
штрафні санкції в сумі 2177 грн.53
копійки, з яких: 12 % річних від
простроченої суми, що становить 177, 53
гривень та штраф в розмірі 10 %, що
становить 2000 гривень.

В судовому засіданні 21.11.2013
року представник позивача ОСОБА_3
позовні вимоги підтримала і просила
задовольнити з підстав, зазначених у
позові. Після відновлення провадження
у справі представник позивача
повідомила про можливість подальшого
розгляду справи за її відсутності,
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі.

Відповідач в судовому
засіданні 21.11.2013 року позов не визнала
і пояснила, що вона працювала в ТОВ
«Плюс Сервіс», власником якого
являється позивач. При прийомі на
роботу їй надали підписати договір
позики, повідомивши про те, що такий
договір укладається з усіма
працівниками, а після звільнення
розривається на 4 частини. При її
звільненні начальник служби безпеки
дійсно розірвав якийсь папірець, вона
думала, що це цей договір позики. Проте,
через три дні після її звільнення даний
позов було подано до суду, тому вона
зрозуміла про обман. Зазначила, що
ніяких грошей у ОСОБА_1 вона не
позичала. Даний договір є фіктивним,
тому вона звернулась до правоохоронних
органів, щоб вони надали належну оцінку
діям ОСОБА_1. Після відновлення
провадження у справі відповідач в
судове засідання жодного разу не
з"явилась. Про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про що свідчать повідомлення про
отримання судових повісток. Надані
відповідачем клопотання про
відкладення розгляду справи суд вважає
необгрунтованими. Крім того, частина 4
ст.169 ЦПК України не передбачає
обов'язку суду відкладати розгляд
справи у разі повторної неявки
відповідача, навіть коли неявка мала
місце з поважних причин. Тобто, причини
повторної неявки, при належному
повідомленні відповідача, для суду не
мають значення.

Свідок ОСОБА_4 показав, що
також працював в ТОВ «Плюс Сервіс». З
ним також було укладено договір
позики на таку ж суму і на таких же
умовах. Оскільки заробітної плати, яку
йому обіцяли платити при влаштуванні
на роботу, він не отримував, тому
вирішив звільнитися. Йому не хотіли
виплачувати ніяких коштів, тоді він
отримав виручку, яку повинен був здати
в бухгалтерію і повідомив керівництво
про те, що поки з ним не розрахуються, то
даних коштів він не поверне. Коли з ним
розрахувались, він повернув кошти.
Зазначив, що особисто до нього такий
позов не подавався, договір позики,
укладений між ним та ОСОБА_1 було
розірвано на 4 частини. Зазначив, що з
відповідачем знайомий не був. Остання
зателефонувала йому і запитала чи
дійсно він працював в товаристві «Плюс
Сервіс» та чи із ним не було укладено
такого договору. Оскільки з ним була
аналогічна ситуація, він погодився
бути свідком у даній справі. Вказав, що
на його думку сума у договорі позики
була визначена в розмірі 20000 гривень,
оскільки за тиждень роботи по
м.Коростень вони отримували з кліентів
виручку від 15 до 20 тисяч гривень, яку
щотижня мали здавати в касу товариства,
яке знаходиться в м.Житомирі.

Вислухавши пояснення
сторін, свідка та проаналізувавши їх з
дослідженими в судовому засіданні
матеріалами справи суд дійшов
висновку про наступне.

Судом встановлено, що
відповідно до договору позики,
укладеного між сторонами 16.08.2013року
позивач передав відповідачу грошові
кошти готівкою в сумі 20000 гривень
строком до 16.08.2014 року. Даний договір
відповідає формі договору позики,
передбаченої ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

На підтвердження умов
договору позики та факту отримання
грошових коштів в розмірі 20000 гривень
відповідач власноруч написала
розписку, яка є належним та допустимим
доказом, про що не заперечила в
судовому засіданні (а.с.6).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
встановлено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора зобов»язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 6.1. договору позики,
укладеного між сторонами передбачено,
що якщо позичальник, порушуючи умови
договору, своєчасно не повернув суму
позики, він зобов”язаний сплатити суму
заборгованості з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, 12 %
річних від простроченої суми та штраф в
розмірі 10 % від суми позики.

Таким чином, позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на
його користь боргу в сумі 20000 гривень, 12
% річних від простроченої суми та
штрафу в розмірі 10 % від суми позики,
обгрунтовані та підлягають
задоволенню.

Сума заборгованості за
договором позики підтверджена
проведеним позивачем розрахунком ( а.с.
4), відповідач на її спростування
доказів не подала.

Посилання позивача на те, що
грошові кошти фактично нею від
позивача не отримувались в ході
розгляду справи не знайшло свого
пітвердження. По зверненню відповідача
ОСОБА_5 міським відділом УМВС України в
Житомирській області проводилась
перевірка за результатами якої було
прийнято рішення про закриття
кримінального провадження у зв"язку з
відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення. У
встановленому законом порядку
укладений між сторонами договір позики
з підстав укладення його під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини (ст.ст.230-233 ЦК України)
недійсним не визнаний, а в силу ст.204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним; доведення його
безгрошовості, відповідно до ст.1050 ЦК
України, не може грунтуватись на
поясненнях свідків. Таким чином
посилання відповідача на те, що позивач
коштів їй не передавав не заслуговують
на увагу, оскільки будь-яких дій щодо
оспорювання укладеного правочину
відповідач не вчиняла. Сам по собі факт
перебування сторін у трудових
відносинах правового значення для
вирішення даного спору не має.

Враховуючи те, що
зобов"язання за договором позики
відповідачем належним чином у
визначений строк не виконано, кошти за
розпискою не повернуто, тому позовні
вимоги є обгрунтованими і підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені витрати.
Згідно квитанції від 26.09.2013 року
позивачем сплачено судовий збір в
розмірі 229 гривень 41 копійка, які
відповідно до вищевказаної норми
закону підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 , 218
ЦПК України, ст.ст.625, 1046, 1047, 1050, 1051 ЦК
України , -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі
20000 (двадцять тисяч ) гривень, проценти
за договором позики в сумі 177 гривень 53
копійки, штраф в розмірі 2000 гривень та
229 гривень 41 копійку понесених судових
витрат, а всього 22406 ( двадцять дві
тисячі чотириста шість) гривень 94
копійки.

Рішення може бути оскаржено
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Коростенський міськрайонний суд
шляхом подачі протягом десяти днів
апеляційної скарги.

Суддя :