Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 Кіцманський районний
суд Чернівецької області

в складі : головуючого - судді Усатого М.
В.

при секретарі
Анучкіній О. З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіцмань справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення
боргу за договором позики. Вказував на
те, що в 16 квітня 2011 року між ними
укладено договір позики на суму 170 000
гривень, відповідно до якого
відповідач у присутності свідків узяв
у нього грошові кошти в сумі 100 000
гривень у момент укладення договору та
70 000 гривень 6 травня 2011 року, які
зобов'язався повернути не пізніше 6
травня 2012 року зі сплатою відсотків за
користування позикою у розмірі 5 % за
кожний місяць до дня повернення позики.

Оскільки відповідач борг не повернув,
позивач просив стягнути з

нього борг за договором позики в
розмірі 170 000 гривень, а також п»ять
процентів за користування позикою в
розмірі 297 500 гривень, а всього 467 500
гривень.

Представник відповідача позову не
визнав і просив у задоволенні вимог
позивача відмовити з - за їх
безпідставністю, оскільки ніяких
договорів позивач не укладав, не
підписував і розписок про одержання
грошових коштів від відповідача йому
не видавав.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши інші докази по
справі, суд вважає, що вимоги позивача є
безпідставними, а тому у задоволенні
позову слід відмовити.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що договір позики не відповідає
вимогам, установленим для правочинів,
які укладаються в письмовій формі, а
саме: договір позики в цій справі
підписаний лише однією стороною -
позикодавцем (позивачем) та свідками - і
не підписаний позичальником
(відповідачем), що не відповідає
вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України. Крім
того, відповідачем не видавалася
позивачу розписка про передачу йому
грошових коштів за зазначеним вище
договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої
статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено належними
доказами ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог,
а тому суд відмовляє у задоволенні
позову за безпідставністю.

На підставі наведеного ст. ст. 207, 526, 610,
625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 213, 214, 215, 218 223
ЦПК України, суд

Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Кіцманський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення, а в разі
якщо рішення було постановлено без
участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: