АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А.,
Левенця Б.Б.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 06 серпня 2014 року про примусове
проникнення до житла у справі за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2014 року державний виконавець
ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві
звернувся до суду з поданням, у якому
просив постановити вмотивоване
рішення про примусове проникнення до
квартири АДРЕСА_1 для проведення
виконавчих дій.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 06.08.2014 року подання
державного виконавця задоволено.
Дозволено державному виконавцю ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві Шевченко
О.Д. здійснити примусове проникнення до
квартири АДРЕСА_1, частина якої
належить на праві власності боржнику
ОСОБА_1, для проведення опису цієї
частини квартири та накладення на неї
арешту.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову про відмову у
задоволенні подання. Посилається на
неправильне застосування норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не
врахував, що вона не була повідомлена
про відкриття виконавчого провадження,
а також про проведення виконавчих дій з
опису майна. Акти державного виконавця
про те, що двері у квартирі ніхто не
відкрив складені без участі понятих.

У судовому засіданні апелянт та її
представник ОСОБА_4 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Справа № 2-97/10 Апеляційне
провадження № 22-ц-796/11663/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Андрейчук Т.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.Інші
сторони у судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця про примусове проникнення до
житла, суд першої інстанції виходив з
того, що для виконання рішення суду
державному виконавцю необхідно
здійснити опис частини квартири, що
належить боржнику та накласти на неї
арешт.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не в
повній мірі відповідають встановленим
судом обставинам.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
особи або особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Судом встановлено, що рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 01.04.2010 року, яке набрало законної
сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 177 011,86 грн. заборгованості та 1 730
грн. судових витрат.

На підставі рішення 25.07.2010 року
стягувачу було видано виконавчий лист.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві від 29.09.2010 року було відкрито
виконавче провадження з виконання
вищезазначеного виконавчого листа та
запропоновано боржнику виконати
рішення суду у добровільному порядку
до 06.10.2010 року.

Постановою головного державного
виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві від 11.03.2014 року виконавче
провадження було закінчено.

Постановою державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві від 22.05.2014
року виконавче провадження з виконання
того ж самого виконавчого листа знову
було відкрито.

Задовольняючи подання державного
виконавця суд першої інстанції виходив
з того, що для виконання рішення суду
необхідно здійснити опис 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1 та накласти на неї
арешт.

Проте, суд не звернув уваги на те, що у
поданні державний виконавець просить
надати дозвіл на примусове проникнення
до житла на виконання виконавчого
листа, виданого 01.04.2010 року та за яким
державним виконавцем постановою від
29.09.2010 року відкрито виконавче
провадження.

Про виконавче провадження, яке
відкрито відповідно до постанови
державного виконавця від 22.05.2014 року у
поданні не йдеться.

Разом з тим, згідно з постановою
старшого державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві від 29.09.2010
року відкрито виконавче провадження,
запропоновано боржнику виконати
рішення суду у добровільному порядку
до 06.10.2010 року та накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у
межах суми стягнення 178 741,86 грн.

Постановою ж державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ у м. Києві від 22.05.2014
року лише відкрито виконавче
провадження на підставі заяви про
примусове виконання від 21.05.2014 року без
зазначення строку для добровільного
виконання виконавчого листа та без
накладення арешту на майно.

Будь - яких інших документів про те,
який строк було встановлено для
виконання рішення суду у добровільному
порядку, а також доказів направлення
боржнику повідомлень про день та час
проведення опису майна матеріали
справи не містять.

В ухвалі суд послався на документи, які
в матеріалах справи відсутні,
зазначивши, що судом оглядалися
матеріали виконавчого провадження.

Проте, як з ухвали суду так і з доданих
до апеляційної скарги документів
вбачається, що виконавче провадження
відкривалося двічі.

Ухвала про відкриття виконавчого
провадження від 22.05.2014 року вручена
боржнику 13.08.2014 року, тоді як згідно з
актами вихід державного виконавця до
квартири божника здійснено 12 червня та
30 липня 2014 року, тобто до вручення
постанови про відкриття провадження.

У матеріалах справи міститься єдина
вимога державного виконавця про допуск
до житла боржника, проте такий допуск
боржник повинна була забезпечити 14.03.2011
року до 10 год. 30 хв. (а.с. 179 т.2).

Суд першої інстанції належним чином не
з`ясувавши питання про повідомлення
боржника про відкриття виконавчого
провадження відповідно до постанови
від 22.05.2014 року фактично надав дозвіл на
примусове проникнення до житлового
приміщення у межах виконавчого
провадження відкритого 22.05.2014 року.

Оскільки суд вирішив питання про
примусове проникнення до житла
боржника не на підставах, викладених у
поданні державного виконавця ухвала
суду підлягає скасуванню з передачею
питання на новий розгляд.

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу суду на те, що
в ухвалі суду зазначено, що боржнику
належить на праві власності 1/3 частина
квартири АДРЕСА_1, тоді як відповідно до
рішення Апеляційного суду м. Києва від
08.07.2008 року у порядку поділу майна
подружжя за ОСОБА_1 визнано право
власності на всю квартиру АДРЕСА_1 та
згідно з довідкою Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об`єкти
нерухомого майна від 04.04.2011 року
зазначена квартира зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_1 При розгляді
справи у апеляційному порядку остання
зазначила, що є власником всієї
квартири та частку квартири не
відчужувала.

В ухвалі суду відсутнє посилання на
доказ, яким підтверджується факт
належності на праві власності боржнику
лише 1/3 частини вищезазначеної
квартири.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити
частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 06 серпня 2014 року скасувати з
передачею питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді