У х в а л а

іменем україни

5 червня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Коротуна В.М.,Штелик
С.П.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ
Державної виконавчої служби в
Запорізькій області, про визнання
права власності за набувальною
давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 22 січня
2014 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
від 8 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5
мотивуючи його тим, що в березні 1994 року
її батько ОСОБА_6 та бабуся ОСОБА_7
приватизували квартиру
АДРЕСА_1. Позивачка вважала, що в
результаті застосування фізичного
насилля зі сторони невідомих осіб,
всупереч волі її рідних, зазначену
квартиру було продано ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу від 6
квітня 1994 року № 555 через товарну біржу
«Приват-Хортиця». Про те, що зазначену
квартиру було продано відповідачу,
позивачка дізналась лише у 2009 році під
час оформлення прав на спадщину після
смерті свого батька. Позивачка
зазначала, що після смерті своїх рідних
вона залишилась проживати в спірній
квартирі, відповідач протягом десяти
років не намагався зареєструватися та
вселитися до неї, особові рахунки зі
сплати за житлово-комунальні послуги
відкриті на її бабусю, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивачка просила суд визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від
22 січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 8
квітня 2014 року, в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом (ч. 1 ст. 344 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, слід
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна; володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суди обґрунтовано
виходили із того, що позивачкою не
доведено факту добросовісного,
відкритого, безперервного володіння
спірною квартирою, оскільки відповідач
у 1996 році звертався до суду із позовом
до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою, який 29 листопада 2004 року
було залишено без розгляду, ОСОБА_4 у
спірній квартирі не зареєстрована.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 22 січня 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 8 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: В.М.
Коротун С.П. Штелик