АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/6296/14
Головуючий 1 інстанції
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

при секретарі Костюченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 21 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи Фрунзенський
районний відділ в м. Харкові Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Харківській області,
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та анулювання реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 07.10.1994р. за договором
купівлі-продажу він придбав у свою
власність АДРЕСА_1, в якій нині, крім
позивача, зареєстровані його
неповнолітній син - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а також - відповідачка
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є дочкою
позивача від першого шлюбу.
Відповідачка з 2000р. у спірній квартирі
фактично не мешкає, проживає разом зі
своєю матір'ю - 3-ю особою по справі
ОСОБА_3, що підтверджують рішення судів
про стягнення з нього аліментів, у тому
числі після досягнення повноліття, у
зв'язку з продовженням навчання.
Відповідачка ОСОБА_2 понад 10 років не
проживає за адресою своєї державної
реєстрації в АДРЕСА_1, на вимоги
позивача в добровільному порядку
скасувати свою реєстрацію за вказаною
адресою не реагує, що порушує право
власності ОСОБА_3 на власний розсуд
володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном. Крім того,
позивач послався на положення ч.2 ст. 405
ЦК України , яка передбачає, що член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування ним у разі відсутності
члена сім'ї без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом. На підставі наведеного
вище ОСОБА_3 просив суд визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
АДРЕСА_1, та зняти її з реєстрації за
вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та
його представник позов та наведені
вище доводи на його обгрутування
підтримав. Додатково зазначив, що свій
шлюб з 3-ю особою по справі ОСОБА_3 він
розірвав ще 15.10.1999р. Після розірвання
шлюбу відповідачка ОСОБА_2 разом з
матір'ю виїхала з квартири і постійно
проживає разом із нею за іншою адресою:
АДРЕСА_2, у тому числі після досягнення
свого повноліття, в його квартирі не
буває, ключів від неї не має, інтересу
до проживання за місцем своєї
постійної реєстрації не виявляє.

Відповідачка ОСОБА_2 і третя особа
своїм правом на участь у судовому
засіданні не скористалися

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 21 липня 2014
року позовні вимоги були залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить
про його скасування і ухвалення нового
рішення про повне задоволення позову,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, які мають значення по
справі і на які позивач посилався на
обґрунтування своїх вимог.

Судова колегія відповідно до ст. 303 ЦПК
України перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі своєї відсутності без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Судом правильно встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу від
07.10.1994р., належним чином
зареєстрованого 11.10.1994р., позивач
ОСОБА_3 є власником двокімнатної
ізольованої квартири АДРЕСА_3.

В зазначеній квартирі на час вирішення
справи зареєстровані наступні особи:
позивач ОСОБА_3, його донька від першого
шлюбу з третьою особою ОСОБА_3 -
відповідачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та
неповнолітній син позивача від
останнього шлюбу з ОСОБА_5 - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

15.10.1999 р. шлюб між третьою особою ОСОБА_3
та позивачем ОСОБА_3 розірвано, а третя
особа разом з малолітньою донькою,
відповідачкою ОСОБА_2, виїхали для
постійного проживання за іншою
адресою.

Відмовляючи у задоволенні позову
районний суд виходив з того, що
відповідно до ст. 22 КпШС України
квартира, де зареєстровано постійне
проживання сторін, перебуває у
спільної власності позивача та третьої
особи, яка ніяких вимог про втрату
права користування до відповідачки не
заявляла, позивач не довів порушення
свого права власності на квартиру. При
цьому районний суд встановив, що
відповідачка після розірвання шлюбу
між її батьками у 1999 році виїхала з
квартири, і хоча вона вже більше
річного строку, передбаченого у ч. 2 ст.
405 ЦК України для втрати права
проживання, постійно мешкає з матір'ю
за іншою адресою, така її відсутність
має вимушений характер і була з
поважних причин, а саме: відповідачка
до набуття свого повноліття,
ІНФОРМАЦІЯ_4 р., не мала можливості
самостійно визначити своє постійне
місце проживання, а після цього
внаслідок відсутності ключів з вини
позивача не має до неї доступу, що
свідчить про відсутність підстав для
застосування ч. 2 ст. 405 ЦПК України.

Однак при цьому районний суд
безпідставно та всупереч
встановленого юридичного факту
належності вказаної квартири лише
позивачу, що відповіає положенням ст.. 24
КпШС України і ніким не оспорено,
застосував передбачену ст.. 22 КпШС
України презумпцію спільної власності
подружжя, яка в результаті набуття
права власності на квартиру лише
позивачем є спростованою. Таким чином
належність цього майна до спільного
майна подружжя має спірний характер і
за відсутності відповідного позову
встановлення цього факту перебуває
поза межами розглянутої справи, що
свідчить про порушення районним судом
принципу диспозитивності,
передбаченому ст.. 11 ЦПК України.

Крім того, районний суд не взяв до
уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК
України фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом, і таких
обмежень у даному випадку немає. По
справі безспірно встановлено, що
відповідачка тривалий час, з початку 2000
року постійно проживає разом з матір'ю
за іншою адресою, що було однією з
підстав для призначення судом двічі
стягнення з позивача аліментів на
утримання спочатку неповнолітньої
ОСОБА_3, а після досягнення нею
повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, - на її
утримання для продовження навчання на
денному відділенні НТУ «ХПІ», до 30.06.2016
року, що також встановлено чинним
рішенням Фрунзенсього районного суду
м. Харкова від 08 травня 2013 року (а.с. 18-20).

Районний суд не звернув уваги, що в
матеріалах справи відсутні докази про
те, що після досягнення відповідачкою у
2009 році віку 14-ти років вона мала намір
постійно проживати разом з батьком у
його квартирі. Навпаки, вона в цьому
віці остаточно обрала своє постійне
місце проживання разом з матір'ю за
іншою адресою і про вимушений характер
такого вибору у справі не йдеться.

При таких обставинах у справі наявні
передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України
підстави для визнання відповідачки,
яка на день звернення до суду з позовом
вже була відсутня у квартирі свого
батька без поважних причин понад один
рік, такою, що втратила право на
користування нею. При цьому вказана
норма права, яка спрямована на захист
права володіння власником свого майна,
для її застосування не містить умову
про додаткові порушення у позивача
права власності.

Таким чином, оскільки районний суд
неповно з'ясував обставини про
відсутність відповідачки у квартирі
позивача без поважних причин понад
один рік, при відсутності між ними
договору з цього приводу; суд
безпідставно вважав встановленим
належність квартири, в якій
зареєстрована відповідачка до
спільного майна подружжя, і при
встановленні права власності позивача
на квартиру дійшов помилкового
висновку про те, що його права у даному
випадку не порушені; порушив і
неправильно застосував норми ст..ст. 22,
24 КпШС України, які діяли під час
виникнення спірних правовідносин, а
також - ст..ст. 29, 405 ЦК України і ст. 11 ЦПК
України,, які підлягали до
застосування, а тому з передбачених п.п.
1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав
рішення районного суду підлягає
скасуванню, із ухваленням нового
рішення про задоволення позову ОСОБА_3
про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування належною йому
квартирою.

В частині анулювання реєстрації у
задоволенні заявленого позову
необхідно відмовити, оскільки у даному
випадку за змістом ч. 1 ст. 7 закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили про позбавлення права
користування житловим приміщенням,
тобто в цій частині у справі відсутній
спір, зняття з реєстрації у даному
випадку відбувається в результаті
виконання ухваленого по справі
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 21 липня 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 229,41
грн. в порядку відшкодування понесених
судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак протягом двадцяти днів після
набрання законної сили може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: