Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати
в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар
О.В.

суддів - Джуги С.Д.,
Готри Т.Ю.

при секретарі -
Гаврилко В.С.

з участю - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Іршавського
районного суду від 29 січня 2014 року
справу за позовом ОСОБА_1 до Іршавської
міської ради, ОСОБА_3 про скасування
рішення Іршавської міської ради та
зобов'язання знести самовільно
збудовану огорожу, -

у с т а н о в и л а :

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Іршавської міської
ради, ОСОБА_3, в якому з урахуванням
уточнень, викладених в заяві від 15.01.2014
р. просила скасувати рішення
Іршавської міської ради від 28.11.2007 р., в
частині надання у власність ОСОБА_3
земельної ділянки, що прилягає до її
будинку; скасувати право власності
ОСОБА_3 на вказану ділянку, шляхом
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 541662 від 27.12.2007 р.; зобов'язати ОСОБА_3
знести самовільно збудовану огорожу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
посилалася на те, що рішення Іршавської
міської ради прийняте з порушенням
ст.ст. 141, 149 Земельного кодексу України
і є таким, що порушує її права, оскільки
цим рішенням передано у власність
ОСОБА_3 частину земельної ділянки,
належної їй на праві постійного
користування, на якій він побудував
огорожу, а тому підлягає визнанню
недійсним.

Рішенням Іршавського районного суду
від 29.01.2014 р. в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з
посиланням на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин справи
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.
Зокрема, вказує на те, що суд взагалі не
надав оцінки висновку експерта, не
обґрунтував з яких підстав відхилив
доводи позивачки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Іршавської
селищної ради № 30 від 25.03.1976 р., чоловіку
позивачки ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, було виділено
земельну ділянку, площею 0,07 га по
АДРЕСА_1 та надано дозвіл на
будівництво двоповерхового житлового
будинку (а.с. 7). Земельна ділянка була
відведена ОСОБА_4 в натурі, про що
складено акт (а.с. 9), та надано йому
дозвіл на право виконання будівельних
робіт (а.с. 7).

Після закінчення будівництва,
домоволодіння було прийнято в
експлуатацію, складено акт прийомки
індивідуального домоволодіння від
24.10.1986р. (а.с. 14-15), з якого вбачається, що
відступлень від затвердженої
технічної документації не виявлено.
Згідно з планом забудови земельної
ділянки будинок розміщувався таким
чином, що відстань до межі земельної
ділянки з правої сторони складала 0,5 м.
Даний акт був затверджений рішенням
виконавчого комітету Іршавської
міської ради № 265 від 24.10.1986 р. (а.с. 15).

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи свідоцтва про право на спадщину
за законом від 18.10.2001 р., виданого
державним нотаріусом Іршавської
державної нотаріальної контори ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за № 348,
спадкоємицею майна ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є його дружина ОСОБА_1
Спадковим майном є житловий будинок з
належними до нього надвірними
спорудами, який розташований в АДРЕСА_1
і належав померлому на підставі
договору про надання в безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва, посвідченого Іршавською
державною нотаріальною конторою 13
квітня 1978 року за реєстром № 801, та
зареєстрованого в Берегівському
техінвентарбюро 13 березня 1987 року за №
983 (а.с. 17).

Рішенням Іршавської міської ради від №
854 від 29 березня 2013 року позивачці
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд за
рахунок земель запасу Іршавської
міської ради, орієнтованою площею 0,07 га
по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Під час виготовлення технічної
документації з'ясувалось, що частина
земельної ділянки, що прилягає до її
будинку, належить суміжному
землекористувачу ОСОБА_3 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 541662 від 27
грудня 2007 р. (а.с. 25).

Згідно із ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом, зокрема, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Межі земельної ділянки ОСОБА_3, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_2 і є
суміжною із земельною ділянкою
позивачки, були встановлені в натурі,
згідно з актом встановлення і
погодження меж землекористування від 20
жовтня 2007 року, який був підписаний
суміжними землекористувачами, в тому
числі і позивачкою, які не заперечували
проти встановлення меж. Однак в даному
акті не зазначено площу земельної
ділянки, що передається ОСОБА_3 (а.с. 150).

Ухвалою Іршавського районного
суду від 13 серпня 2013 року було
задоволено клопотання позивачки і
призначено по справі судову
землевпорядну експертизу, на вирішення
якої ставилися питання щодо
встановлення точних меж земельної
ділянки по АДРЕСА_1; чи є частина цієї
ділянки у власності ОСОБА_3; чи
знаходиться збудована ОСОБА_3 огорожа
на належній позивачці на праві
користування земельній ділянці.

При співставленні результатів
обмірів з наданими на дослідження
матеріалами справи, а саме: план-схемою
розміщення земельної ділянки (а.с. 24) та
планом забудови земельної ділянки (а.с.
8) експертом ОСОБА_6 встановлено, що
фактично частина земельної ділянки
площею 18,7 кв.м, яка відведена для
забудови ОСОБА_1, на час проведення
обмірів зайнята ОСОБА_3 (від
вул.Терешкової вглиб по існуючій межі
між земельними ділянками № АДРЕСА_1
(а.с. 124). Збудована ОСОБА_3 огорожа, на
відрізку довжиною 8,01 м від вул.
Терешкової до кута житлового будинку
АДРЕСА_1 встановлена на належній
позивачці на праві користування
земельній ділянці.

Проте, ці обставини судом першої
інстанції не враховані.

Крім того, висновок суду, про те що
позивачкою не надано доказів
правомірного користування земельною
ділянкою у заявлених межах, а саме
державного акту є неправильним,
оскільки відповідно до ч.5 ст.20
Земельного кодексу Української РСР в
редакції 1970 р., право землекористування
громадян, які проживають в сільській
місцевості, засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад депутатів трудящих.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу
Української РСР від 18.07.1963 р., чинного на
час відкриття спадщини 16 лютого 1996
року, часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст.30 Земельного кодексу
України в редакції 1992 р., який діяв на
час відкриття спадщини, при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

Отже, при переході права власності на
будівлі та споруди у разі набуття права
власності на розташовані на ній об'єкти
нерухомості до 1 січня 2002 року, до
набувача від відчужувача автоматично
переходило право власності або право
користування земельною ділянкою на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження, з необхідністю подальшого
оформлення переходу права власності.
За таких обставин, право користування
земельною ділянкою площею 700 кв.м.,
відведеною для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_1, точні межі якої наведені у
будівельному паспорті земельної
ділянки, виданому ОСОБА_4 у 1978 р. (а.с. 6-8)
після його смерті відповідно до
чинного на той час законодавства
автоматично перейшло до ОСОБА_1 разом
із житловим будинком з належними до
нього надвірними спорудами.

Згідно з п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права є підставою для скасування
рішення суду у даній справі та
ухвалення нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст.525 ЦК УРСР
від 18.07.1963 р., ч.5 ст.20 ЗК УРСР в редакції
1970 р., ст.30 ЗК України в редакції 1992 р.,
колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду
від 29 січня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Іршавської міської
ради, ОСОБА_3 про скасування рішення
Іршавської міської ради та
зобов'язання знести самовільно
збудовану огорожу задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення 11 сесії 5 скликання Іршавської
міської ради від 28.11.2007 року «Про
затвердження технічної документації
по передачі у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування індивідуального
житлового будинку ОСОБА_3, мешканцю
АДРЕСА_2».

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 541662 від 27.12.2007 року,
кадастровий номер земельної ділянки
:06:005:0063, виданий ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_3 відновити стан
земельної ділянки ОСОБА_1, шляхом
знесення самовільно збудованої
огорожі на відрізку довжиною - 8,01 м від
вул.Терешкової до кута житлового
будинку АДРЕСА_1, встановлену на
належній на праві користування ОСОБА_1
земельній ділянці.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і :

Готра Т.Ю. Боднар О.В.
Джуга С.Д.