АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

02 липня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О., Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Виконавчого органу Київської міської
ради Головного управління житлового
забезпечення Комунального
підприємства з експлуатації і ремонту
житлового фонду «Житло-Сервіс»,
Виконавчого органу міської ради
Головного управління житлового
забезпечення, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екобуд», Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лізингова компанія «Технобудлізинг»
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності, визнання права
власності та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні нерухомим майном та
заборону вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 11.03.2014 у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Виконавчого органу Київської міської
ради Головного управління житлового
забезпечення Комунального
підприємства з експлуатації і ремонту
житлового фонду «Житло-Сервіс»,
Виконавчого органу міської ради
Головного управління житлового
забезпечення, ТОВ «Екобуд», ТОВ
«Лізингова компанія «Технобудлізинг»
про визнання недійсним свідоцтва про
право власності та у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
нерухомим майном та заборону вчинення
певних дій відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 подали на нього апеляційні
скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду в частині відмови в задоволенні
зустрічного позову скасувати,
задовольнивши зустрічний позов в
повному обсязі, а саме зобов'язати
ОСОБА_2 усунути та не чинити їй перешкод
у користуванні її власністю -
машино-місцем НОМЕР_1 площею 22,10 кв.м.,
яке розташоване в м. Києві в підземному
паркінгу по АДРЕСА_1 та заборонити
ОСОБА_2 користуватися вказаним
машино-місцем. В обґрунтування своїх
вимог ОСОБА_1 посилається на те‚ що
ОСОБА_2 фактично користується спірним
машиномісцем, яке належить на праві
власності позивачу за зустрічним
позовом, помилково вважаючи, що даному
об′?єкту нерухомості відповідає
придбане ним у ТОВ «Екобуд»
машиномісце НОМЕР_2, якого взагалі не
існувало на момент укладання ОСОБА_2
інвестиційного контракту №030309.
Обставини користування останнім
вказаним машиномісцем не
заперечувалися ним в тексті основного
позову.

ОСОБА_2 вважаючи рішення таким, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального
права, в поданій апеляційній скарзі
просив рішення в частині відмови в
задоволенні його первісного позову
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги до ОСОБА_3 про
визнання недійсним інвестиційного
контракту, акту приймання-передачі,
свідоцтва про право власності,
визнання протиправним наказу та
визнання права власності задовольнити.
Посилається на те, що суд
необґрунтовано відмовив у задоволенні
клопотання про встановлення факту
сплати ОСОБА_1 готівкових коштів на
рахунки ТОВ «ЛК «Техбудлізинг», не дав
правової оцінки обставинам щодо
збільшення площі машино-місця НОМЕР_1
та договірним зобов'язанням між ОСОБА_1
та ТОВ «ЛК «Техбудлізинг».

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ОСОБА_1
підтримав подану апеляційну скаргу,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив
відхилити.

ОСОБА_2 просив подану ним апеляційну
скаргу задовольнити, скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Представники Виконавчого органу
Київської міської ради Головного
управління житлового забезпечення
Комунального підприємства з
експлуатації і ремонту житлового фонду
«Житло-Сервіс», Виконавчого органу
міської ради Головного управління
житлового забезпечення, ТОВ «Екобуд»,
ТОВ «Лізингова компанія
«Технобудлізинг» в судове засідання не
з'явилися, належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, в
зв'язку з чим колегія суддів прийшла до
висновку про можливість слухання
справи у їх відсутність за правилами
ст. 305 ч.2 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновків, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясувавши обставини,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими у судовому
засіданні доказами, та, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно з законом.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 25.04.2002 року між
ТОВ «Екобуд» та ТОВ «Лізингова
компанія «Техбудлізинг» була укладена
угода № 2, відповідно до умов якої ТОВ
«Екобуд» зобов'язувалося за рахунок
ТОВ «Лізингова компанія
«Техбудлізинг» виконати дії, пов'язані
з забезпеченням зведення житлового
будинку з гаражами і офісними
приміщеннями по АДРЕСА_1, а останнє
зобов'язувалося інвестувати 88 %
кошторисної вартості будівництва
об'єкта (а.с.42-45 том 1).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» укладення
договорів, вибір партнерів, визначення
зобов′?язань, будь-яких інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України є
виключною компетенцією суб′?єктів
інвестиційної діяльності.

10.12.2005 року між ТОВ «Лізингова
компанія «Техбудлізинг» та ОСОБА_1.( в
подальшому змінила прізвище на ОСОБА_1)
був укладений інвестиційнйй контракт
№ 030308 про інвестування у будівництво
машино-місця, з відповідними
додатковими угодами, предметом якого
було участь інвестора у фінансуванні
будівництва об'єкта нерухомості з
метою отримання у власність
машино-місця НОМЕР_1 в осях 12-13/В-Б,
поверх 1 (відмітка - 7,000) за адресою
АДРЕСА_1, загальною площею 8,0 кв. м. В
подальшому додатковими угодами за №№
1,2 від 07.10.2008 року та 01.07.2011 року у
зв′?язку з укладенням шлюбу інвестором
змінено прізвище останньої з ОСОБА_1 на
ОСОБА_1 та у зв′?язку з уточненням площі
об′?єкту інвестування характеристику
об′?єкта інвестування зазначено як
машиномісце НОМЕР_1 в осях 12-13/В-Б,
рівень 2 за адресою АДРЕСА_1, загальною
площею 22,1 кв. м., остаточна сума
інвестицій сторонами визначена 44800 грн.
(а.с.ЗЗ-37 том 1).

10.08.2011 року Головним управлінням
житлового забезпечення Виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА)
ОСОБА_1 видано свідоцтво про право
власності на машиномісце НОМЕР_1 площею
22,10 кв.м., яке розташоване в м. Києві в
підземному паркінгу по АДРЕСА_1 (а.с.30
том 1).

27.08.2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Екобуд»
був укладений інвестиційний контракт
№03039, предметом якого була участь у
фінансуванні будівництва об'єкта
нерухомості з метою отримання у
власність машино-місця загальною
площею 21,05 кв. м. в новозбудованому
будинку по АДРЕСА_1, відмітка -4,100 (а.с.
9-12 том 1).

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 31.01.2013 року, яке
набрало законної сили, позов ОСОБА_2
ТОВ «Екобуд» про виконання договірних
зобов'язань задоволено частково.
Зобов'язано ТОВ «Екобуд» виконати
договірні зобов'язання, передбачені
інвестиційним контрактом № 03039 від
27.08.2007 року про інвестування у
будівництво машино-місця, а
саме:виділити машино-місце НОМЕР_2 в
натурі площею 21, 05 кв. м., що буде
відповідати вимогам проектно -
кошторисної документації та Державних
будівельних норм України, скласти та
підписати акт прийому-передачі
машино-місця НОМЕР_2 з ОСОБА_2, надати
ОСОБА_2необхідні документи для
подальшого оформлення об'єкту
нерухомості машино-місця НОМЕР_2 у
власність (а.с.90-93 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що
суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 -215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
первісного позову ОСОБА_2

Відповідно до угоди № 2 від 25.04.2002 року
між ТОВ «Лізингова компанія
«Техбудлізинг» та ТОВ «Екобуд»,
останнє зобов′?язувалося за рахунок
ТОВ «Лізингова компанія
«Техбудлізинг» виконати дії,
пов′?язані з забезпеченням зведення
житлового будинку з гаражами і
офісними приміщеннями по АДРЕСА_1,
останнє інвестує 88% кошторисної
вартості об′?єкта, вклад ТОВ «Екобуд»
становить 12 % такої вартості. Згідно п.2.3
додатку № 2 від 14.05.2004 року до вказаної
угоди сторони визначили, що
забудовнику - ТОВ «Екобуд» налажали 9
машиномісць у підземному паркінгу
будинку, а саме №№ 42-48, № 52, № 52
(відмітка -4,100 в осях 3-15, Б-В), а всі інші -
ТОВ «Технобудлізинг».

Таким чином з матеріалів справи
достовірно вбачається, що ТОВ «Екобуд»,
укладаючи 27.08.2007 року з ОСОБА_2
інвестиційний контракт з метою
отримання у власність останнього
машиномісця під НОМЕР_2 в паркінгу
будинку, не мало будь-яких підстав на
укладення таких договорів ні щодо
місця НОМЕР_1, ні щодо місця НОМЕР_2.

Крім того, ОСОБА_2 в тексті основного
позову пояснював, що під час укладання
інвестиційного контракту йому були
надані плани поверхів на яких було
зображено розміщення машиномісць
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 загальною площею по 8
кв.м. кожне і уповноважена директором
ТОВ «Екобуд» особа пояснила йому, що ці
два машиномісця будуть об′?єднані в
одне за НОМЕР_2, і фактично є вже
об′?єднаними, але в технічній
документації це не відображено. Тобто
вже на час укладання інвестиційного
договору предметом якого була участь у
фінансуванні будівництва об'єкта
нерухомості з метою отримання у
власність машино-місця загальною
площею 21,05 кв. м., ОСОБА_2 було достовірно
відомо, що технічна документація на
вказане місце такою площею відсутня і у
випадку об′?єднання машиномісць їх
загальна площа буде становити 16,0 кв.м.,
що є значно менше від тієї, яку
інвестовано позивачем.

Також з інвестиційного контракту № 030309
вбачається, що ОСОБА_2 здійснюється
інвестування в будівництво паркомісця
НОМЕР_2 поверх 1 (відмітка -4,100) без
визначення осей. Натомість паркомісце
під НОМЕР_1, Свідоцтво про право
власності на яке було видано ОСОБА_1,
видано на машиномісце НОМЕР_1 відмітка
-7,000 рівень 2 вісі (12-13;В-Б), що відповідає
умовам інвестиційного контракту з
ОСОБА_1 з визначенням характеристики
об′?єкта інвестування

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у
зв′?язку з тим, що ним не доведено
порушення його прав умовами укладеного
між ОСОБА_5 та ТОВ «Лізингова компанія
«Техбудлізинг» інвестиційного
контракту щодо машиномісця НОМЕР_1,
право на укладання інвестиційних
контрактів щодо якого, як і щодо
машиномісця НОМЕР_2 ТОВ «Екобуд» не
мало. Судом правильно зазначено, що
порушені права ОСОБА_2 підлягають
захисту за рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 31.01.2013 року,
яким ТОВ «Екобуд» зобов′?язано
виділити машиномісце ОСОБА_2 в натурі
площею 21,05 кв.м., що буде відповідати
вимогам проектно-кошторисної
докуменнатції до ДБН України, скласти
та підписати акт прийому-передачі
машиномісця з ОСОБА_2, надати необхідні
документи для подальшого оформлення
об′?єкту нерухомості.

Порушене юридичною особою ТОВ «Екобуд»
цивільне право позивача не може бути
задоволено за рахунок інвестора за
іншим інвестиційним договором ОСОБА_5,
яка уклала такий договір з ТОВ «ЛК
«Техбудлізинг», що мало право на
відчуження машиномісця НОМЕР_1, та
виконала всі умови інвестиційного
контракту ще до часу укладення
договору між ТОВ «Екобуд» і ОСОБА_2 (а.с.
39 том 1).

У зв′?язку з відмовою у задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
інвестиційного контракту № 030308 від
10.12.2005 року, відсутні підстави для
визнання недійсним Наказу ГУ житлового
забезпечення на підставі якого видано
свідоцтво про право власності на
машиномісце НОМЕР_1 ОСОБА_5, самого
Свідоцтва та акту приймання-передачі
від 15.12.2009 року 65 машиномісць між ТОВ
«Екобуд» та ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» за
яким машиномісце НОМЕР_2 взагалі не
передавалося, визнання за ОСОБА_2 права
власності на об′?єднане машиномісце
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, оскільки доказів
такого об′?єднання матеріали справи не
містять, а позивач за основним позовом
просить визнати за ним право власності
на об′?єкт нерухомості навіть більшою
площею, ніж ним проінвестована.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
не спростовують висновків суду щодо
відсутності правових підстав для
задоволення основного позову і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції. Вони не
впливають на законність рішення в цій
частині, яке постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, що регулюють
спірні правовідносини, в межах
заявлених позовних вимог, а тому
колегія суддів апеляційного суду не
знаходить підстав для його скасування
в зазначеній частині.

Разом з тим, не погоджується колегія
суддів з висновками суду щодо відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо
зобов′?язання ОСОБА_2 усунути та не
чинити їй перешкоди в користуванні
належним їй машиномісцем під НОМЕР_1 в
підземному паркінгу по АДРЕСА_1 та
заборони відповідачу за зустрічним
позовом користування вказаним
машиномісцем.

Відмовляючи у задоволенні таких вимог,
суд послався на те, що позивачем за
зустрічним позовом не надано доказів
щодо здійснення будь-яких перешкод
ОСОБА_2 позивачу у користуванні
вказаним машиномісцем та
недоведеності можливості користування
ним у майбутньому.

Такі висновки суду не відповідають
матеріалам справи та не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном (ст. 391 ЦК України). Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню (ч.2 ст. 386 ЦК України).

Звертаючись до суду з основним позовом,
ОСОБА_2 зазначив, що з 2008 року
користується машиномісцем під НОМЕР_2,
яке вважав таким, що відповідає
придбаному ним за інвестиційним
контрактом. Зазначаючи, що вказане
машиномісце утворилося за рахунок
об′?єднання двох машиномісь під НОМЕР_1
та НОМЕР_2, і вважаючи його таким, яким
має право користуватися, фактично
визнав, що іншого місця, яким би могла
користуватися ОСОБА_5 не існує.

Тому, оскільки встановлено, що
паркомісця під НОМЕР_2 в підземному
паркінгу не існує, вбачається, що
ОСОБА_2 без належних правових підстав
користується паркомісцем під НОМЕР_1,
яке належить на право власності ОСОБА_5,
чим створює останній перешкоди в
користуванні належним їй майном, що є
підставою для задоволення вимог
зустрічного позову ОСОБА_5 про
зобов′?язання ОСОБА_2 усунути та не
чинити їй перешкоди у користуванні
належним їй машиномісцем та заборони
останньому ним коритися.

Оскільки зустрічний позов підлягає
задоволенню, на підставі ст. 88 ЦПК
України до стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір у
сумі 229 грн.40коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 11 березня
2014 року в частині відмови у задоволенні
вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
нерухомим майном та заборону вчинення
певних дій скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким такі вимоги
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути та не
чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
машиномісцем НОМЕР_1 площею 22,10 кв.м.,
яке розташоване в АДРЕСА_1, яке належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності на
підставі Свідоцтва про право
власності, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 10 серпня 2011 року та
заборонити ОСОБА_2 користуватись
вказаним машиномісцем.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 229 грн. 40
коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає чинності з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий - суддя:

Судді:

Справа № 761/3698/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6447/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Пономаренко Н.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.