У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.

суддів: Коротуна
В.М.,
Мостової Г.І.,

Касьяна
О.П.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Сумської області від
28 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 07 липня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №
SUXRRX11010227, за умовами якого ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 1 945 грн 20 коп.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору ОСОБА_3 утворилась
заборгованість, яка станом на 18
листопада 2013 року складала 23940 грн 98
коп., яку позивач і просив стягнути з
ОСОБА_3 на свою користь.

Рішенням Шосткінського міськрайонного
суду Сумської області від
28 лютого 2014 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 28 квітня 2014 року, рішення
суду першої інстанції було скасовано
та у справі ухвалено нове рішення, яким
позов було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 358 грн 06 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 07 липня 2007 року. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності. Крім того, на умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка», «Стандарт») відсутній
підпис відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що оскільки відповідач порушив умови
кредитного договору, то стягненню
підлягає заборгованість у межах
п'ятирічного строку позовної давності,
який сторони визначили в умовах
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка», «Стандарт»).

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 07 липня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір
№ SUXRRX11010227, за умовами якого ОСОБА_3
отримав кредит у розмірі 1 945 грн 20 коп.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору ОСОБА_3 утворилась
заборгованість, яка станом на 18
листопада 2013 року складала 23940 грн 98
коп., яку позивач і просив стягнути з
ОСОБА_3 на свою користь.

Звертаючись до суду із позовною заявою,
банком надано Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»,
«Стандарт») (а.с. 10‒?17).

Вказані умови не містять підпису
відповідача. Доказів того, що саме
вказані умови розумів ОСОБА_3,
підписуючи заяву позичальника,
матеріали справи не містять.

Крім цього, банком надано Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка», «Стандарт»), що мають
інший зміст, ніж раніше надані банком
умови (а.с. 82‒?84).

На вказаних Умовах також відсутній
підпис відповідача та доказів, що
вказані умови і є тими умовами, які
розумілися у заяві позичальника,
матеріали цивільної справи не містять.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

У порушення умов кредитного договору
погашення частини кредиту та
нарахованих за його користування
процентів у передбачений строк не
відбулося.

Установлено, що строк дії договору
становить 24 місяці, тобто з 07
липня 2007 року до 07 липня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність ‒? це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Установлено, що згідно з п. 5.5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка», «Стандарт»), які
діяли на час укладення спірного
кредитного договору, термін позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки-пені,
штрафів за договором встановлено
сторонами тривалістю 5 років (а. с.
10‒?17).

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції не з'ясував чи дійсно надані
банком позичальнику умови були
частиною кредитного договору та чи з
ними погоджувався позичальник.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою,
порукою та заставою.

Неустойка визначається як пенею та
штрафом і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог, у тому
числі про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Отже, застосування строку позовної
давності в один рік щодо стягнення
неустойки обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду, а
починається окремо за кожен день, за
який вона нараховується, у межах строку
позовної давності за основною вимогою.

Однак суд апеляційної інстанції на
зазначене уваги не звернув, указуючи на
те, що умовами надання кредиту фізичним
особам передбачено термін позовної
давності п'ять років та не надав
належної оцінки тому, що строк позовної
давності відносно нарахування суми
пені є спеціальним і збільшенню не
підлягає, не визначився з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню.

Ураховуючи, що фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, суд апеляційної інстанції
належним чином не визначився з
характером спірних правовідносин, таке
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 28 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

Г.І. Мостова

С.П. Штелик