АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/111/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Категорія - житлові
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:

головуючого -
судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії -
Швецової Л.А., Бровченко І.О.

при секретарі -
Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
який діє в інтересах ОСОБА_4 на заочне
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 13 червня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа відділ
Державного департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб у Харківському районі м.
Харкова про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2012 року позивач
звернулася до суду з дійсним позовом.
Просила визнати ОСОБА_4 таким, що
втратив право користування будинком
АДРЕСА_1, а також скасувати реєстрацію
місця проживання ОСОБА_4 у цьому
будинку.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що з 1992 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 25
лютого 1993 року вона набула права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1.
У будинку окрім позивачки
зареєстрований ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2005 році шлюб було розірвано,
відповідач змінив постійне місце
проживання, однак залишився
зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Харківського районного суду
Харківської області від 13 червня 2013
року за заявою позивача позовні вимоги
щодо скасування реєстрації місця
проживання ОСОБА_4 у спірному будинку
були залишені без розгляду.

Заочним рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
13 червня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5
було задоволено, визнано ОСОБА_4 таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням.

Ухвалою Харківського районного суду
Харківської області від 12 вересня 2013
року заяву ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

У вересні 2013 року представник ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу на заочне
рішення суду від 13 червня 2013 року, у
якій просив його скасувати. В
обґрунтування посилався на порушення
судом норм процесуального права та
неналежне дослідження доказів у
справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення ОСОБА_5 та її
представника, дослідивши матеріали
справи та обговоривши наведені в
скарзі доводи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, 25
листопада 1985 року ОСОБА_5 згідно акту
Березівської сільради Харківського
району Харківської області як
переселенцю було надано житловий
будинок та надвірні будови, що
знаходилися у с. Березівка (а.с. 7а-8).

Розпорядженням представника
Президента України № 196 від 25 лютого 1993
року будинок АДРЕСА_1, було передано
ОСОБА_5 в особисту власність як такій,
що виплатила позику (а.с. 9).

06 червня 1992 року ОСОБА_5 зареєструвала
шлюб із ОСОБА_4, взяла прізвище чоловіка
(а.с. 13)

07 грудня 2005 року шлюб між ними було
розірвано (а.с. 16).

Задовольняючи позов ОСОБА_5 про
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що відповідач не проживає у
спірному приміщенні з січня 2006 року.
Доказів наявності у нього поважних
причин відсутності за адресою
реєстрації місця проживання суду не
надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного
кодексу України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року по справі № 635/5768/13-ц ОСОБА_4 було
відмовлено у визнанні права власності
на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1

Вказаним рішенням було встановлено, що
ОСОБА_4 не проживав у спірному
житловому будинку, як це ним
вказується, до 2012 року. З 2004 року він
працював у санаторії «Роща», де йому
було надано кімнату, в якій він і жив до
звільнення, потім він почав проживати
із цивільною дружиною (а.с. 126).

Також вказаним рішенням установлено,
що спірний будинок виділявся
відповідно до Постанови Ради Міністрів
УРСР від 30 серпня 1973 року № 400 «Про
пільги по переселенню» ОСОБА_5 Право на
таку пільгу здобула саме ОСОБА_5, таким
чином, вказане майно не може вважатись
спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
законного та обґрунтованого рішення
суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314,
ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Заочне рішення Харківського районного
суду Харківської області від 13 червня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :