АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1865/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Петренко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати
апеляційного суду Полтавської області
в складі:

Головуючого: судді Петренка
В.М.

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова
О.А.

При секретарі : Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною

скаргою представника відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 4 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - орган опіки та піклування
Октябрського району м.Полтави про
позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року позивачка ОСОБА_4
звернулася до суду із вказаним позовом
до відповідача ОСОБА_5 у якому прохає
ухвалити рішення, яким позбавити
його батьківських прав відносно
доньки - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, а також
стягнути з нього на користь ОСОБА_4
судовий збір та кошти витрачені на
послуги адвоката в розмірі 2 500,00 грн.

В обґрунтування позовних
вимог зазначила, що відповідач
ОСОБА_5 тривалий час ухиляється від
виконання батьківського обов'язку по
вихованню доньки ОСОБА_6, не надає
матеріальної допомоги, не приймає
ніякої участі у її житті.

Рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 04 квітня
2014 позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав
ОСОБА_5 відносно доньки - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 115 грн. та
витрати на правову допомогу в сумі 2 500
грн.

З таким рішенням не погодився
представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_2 В апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, постановити нове про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом встановлено та сторонами не
оспорюється, що позивач ОСОБА_4 та
відповідач ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2008
року по 21 травня 2013 року. Від шлюбу
мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розірвання шлюбу донька мешкає з
позивачем по справі.

Звертаючись до суду з позовом,
позивач посилалася на те, що після
розірвання шлюбу між сторонами,
відповідач припинив спілкування з
донькою, матеріальної допомоги їй не
надає, у вихованні участі не приймає,
не прикладає жодних зусиль та не
приділяє гідної уваги її вихованню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач ухиляється від виконання
своїх батьківських обов'язків по
вихованню та забезпеченню своєї доньки
- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з зазначеними висновками
суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд
зобов'язаний прийняти рішення, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду, який при
розгляді позовних вимог про
позбавлення відповідача батьківських
прав належним чином не з'ясував і не
зазначив, чи мали місце відповідні
обставини, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги; не надав належної правової
оцінки зібраним у справі доказам.

Згідно ст.150 СК України батьки
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток; забезпечити здобуття дитиною
повної загальної середньої освіти,
готувати її до самостійного життя,
поважати дитину.

На підставі вимог п.2 ч.1 ст.164 СК
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вони ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.
п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції
«Про права дитини» від 20 листопада 1989
року ратифікованої Україною 27.02.91 року
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. За
вимогами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається із
матеріалів справи, рішенням
Октябрського районного суду м.Полтави
від 14 травня 2013 року з відповідача
ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4
стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки з
усіх видів заробітку ( доходу) на
утримання дитини - ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_3
до її повноліття. Позивачка у позовній
заяві вказала, що відповідач сплачує
аліменти, але невчасно.

Згідно довідки Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ відповідач має
заборгованість по сплаті аліментів в
сумі 1276 грн. 11 коп.(а.с.22).

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_5 з 11 червня 2013 року перебуває на
обліку в центрі зайнятості як
безробітній (а.с.99).

Рішенням Виконавчого
комітету Октябрськоїської районної у
місті ради м.Полтави №165 від 09 липня 2013
року ,,Про затвердження висновку щодо
визначення порядку участі у вихованні
та спілкуванні батька з дитиною''.

Зазначеним рішенням ОСОБА_5
встановлено спосіб участі у
вихованні та спілкуванні з малолітньою
донькою ОСОБА_6 періодичність
зустрічей: кожну неділю місяця з 10 год.
до 14 год. за місцем проживання дитини у
присутності матері, враховуючи погодні
умови та не порушуючи режиму дня дитини
(а.с.20).

Встановлено, що малолітня дитина
після розірвання шлюбу мешкає разом із
матір'ю, позивачем по даній справі, яка,
як вбачається із позовної заяви,
заперечує проти участі батька у
вихованні та спілкуванні з дитиною,
вважає. що спілкування його з дитиною є
недоцільним, оскільки він своєю
поведінкою може негативно впливати на
характер та виховання дитини.

Посилання суду на те, що
відповідач не приймав участь у
обстеженні і лікуванні дитини, згідно
медичних довідок, колегія суду вважає
помилковим, оскільки медичні довідки
про стан здоров'я дитини не
підтверджують факт неучасті
відповідача у вихованні дитини.

Відповідно до положень ч.1 ст. 11
Закону України «Про забезпечення
організаційно- правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування», органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва та
Севастополя, виконавчі органи міських
або районних у містах, сільських,
селищних рад.

До наданого Октябрською
районною у місті радою м.Полтаві
висновку про доцільність позбавлення
батьківських прав відповідача ОСОБА_5
відносно малолітньої дитини - ОСОБА_6.
ІНФОРМАЦІЯ_3 колегія суддів
відноситься критично.

Як вбачається із вказаного
висновку, що підставою для прийняття
такого рішення є матеріали подані
позивачкою ОСОБА_4, які на думку колегії
суддів не можуть служити підставою для
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5

Однак, матеріали справи не містять
відомостей про те, що відповідач
свідомо нехтував своїми батьківськими
обов'язками по відношенню до дитини,
ухилявся від її виховання та утримання.

Як вбачається із
матеріалів справи ОСОБА_5 не перебуває
на обліку в наркологічному диспансері,
не притягувався до адміністративної
відповідальності за ст.184 КУ про АП за
невиконання чи ухилення від виконання
обов'язків щодо виховання дитини.

Не в повній мірі сплата
аліментів, ( наявність заборгованості )
на думку колегії суддів, не може бути
безперечною підставою для позбавлення
батьківських прав.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо
неналежного виконання відповідачем
своїх батьківських обов'язків по
відношенню до дітей, ухиляння від їх
виховання та утримання, є помилковим.

Таким чином, колегія судів вважає,
що у суду першої інстанції були
відсутні підстави для позбавлення
відповідача батьківських прав у
відношенні доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319
ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 4 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні
позову.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В.М.Петренко

Суддя
С.А.Гальонкін

О.А. Лобов

З оригіналом згідно

Суддя
В.М.Петренко