Справа № 486/511/14-ц
Провадження № 2/486/333/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
Южноукраїнський міський суд
Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О.
Д.

при секретарі Філіпповій
Ю.І.

за участю: представника позивача -
Виставного В.В.

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Миколаївської
філії до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі
законного представника ОСОБА_3, ОСОБА_5
в особі законного представника ОСОБА_3,
третя особа, яка на заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору: Орган опіки
та піклування Южноукраїнської міської
ради про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПриватБанк" в особі
Миколаївської філії (далі ПАТ КБ
"ПриватБанк") звернулося до суду з
позовом, в якому просить виселити
ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані
та проживають у АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24
травня 2007 року між позивачем та
відповідачем було укладено кредитний
договір № NKUCGA00000073, за яким банк надав
відповідачу кредит в розмірі 27 500,00
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11.04% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 23.05.2017 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та ОСОБА_3. було
укладено договір іпотеки № NKUCGA00000073 від
24.05.2007 р., предметом якого є належна
відповідачу на праві власності
чотирикімнатна квартира, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте,
відповідач взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим 14 лютого 2012 року рішенням
Южноукраїнського міського суду
звернено стягнення на предмет іпотеки,
а в частині виселення відповідача -
відмовлено. 12.06.2012 року рішенням
апеляційного суду Миколаївської
області змінено рішення суду I-ої
інстанції від 14.02.2012 р. в частині
визначення розміру стягуваної пені, а в
частині виселення рішення суду першої
інстанції залишено без змін. Згодом
позивач уточнив позовні вимоги та
просив суд виселити відповідача, а
також його неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4., ОСОБА_5, які зареєстровані та
проживають у квартирі, розташованій за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав уточнені позовні
вимоги та просив суд про їх
задоволення, посилаючись на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області, яким задоволено позовні
вимоги в частині звернення стягнення
на предмет іпотеки. А отже всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя добровільно
звільнити житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Зазначив, що банком була
надіслана ОСОБА_3 дана письмова вимога.

Представник відповідача, що діє на
підставі довіреності, в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги не
визнав. Пояснив, що виселення
відповідача та його неповнолітніх
дітей є незаконним та просив суд
закрити провадження по справі
посилаючись на рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 12
червня 2012 року (а.с.18-21) та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 04 вересня 2013 року, якими
відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанку" в
задоволенні позову в частині виселення
ОСОБА_3 з предмету іпотеки - житлової
квартири АДРЕСА_1.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився. Від представника
до суду надійшла заява з проханням
розглядати справу без її участі.
Просила суд відмовити позивачеві у
задоволенні уточненого позову,
оскільки потрібно врахувати права та
законні інтереси малолітніх дітей
відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_5, 15.10.2008 року, які проживають з
відповідачем в квартирі, розташованій
за адресою: АДРЕСА_1.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
докази, суд вважає, що у задоволенні
позову необхідно відмовити, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
24 травня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк"
та ОСОБА_3 укладений кредитний договір
№ NKUCGА00000073, згідно з яким відповідач
отримав кредит у розмірі 27500,00 доларів
США на строк до 23 травня 2017 з процентною
ставкою 11.04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с. 7-9).

24 травня 2007 року між сторонами було
укладено договір іпотеки, згідно до
положень якого відповідач передав
банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.
10-14).

14 лютого 2012 року рішенням
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області позовні вимоги
ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3
задоволено частково. Звернено
стягнення на предмет іпотеки
(забезпечувального обтяження), в решті
виселення відповідача - відмовлено
(а.с.15-17).

12 червня 2012 року рішенням апеляційного
суду Миколаївської області апеляційну
скаргу позивача ПАТ КБ "ПриватБанк"
задоволено частково. Рішення
Южноукраїнського міського суду від
14.02.2012 р. в частині визначення розміру
стягуваної пені змінено, а в частині
виселення відповідача рішення суду
першої інстанції залишено без змін
(а.с.18-21).

Як вбачається з довідки-виписки з
домової книги про склад сім'ї та
реєстрацію від 16.04.2014 року (а.с.49) у
квартирі АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_3 також
зареєстровані та проживають його
дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батько -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітні
діти відповідача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
"Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
(ч.2 ст.40 України "Про іпотеку").

Листом № 30.1.0.0/2 від 05.02.2014 р. Банк
повідомив відповідача про
необхідність добровільно звільнити
житлове приміщення, разом із усіма
незареєстрованими у предметі іпотеки
членами сім'ї та іншими мешканцями
(а.с.22).

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і порядку,
передбачених законом.

Відповідно до ст.109 ЖК України,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно із ст.18 Закону "Про охорону
дитинства" діти - члени сім'ї наймача
або власника жилого приміщення мають
право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла..

Отже, враховуючи те, що в спірному
житловому приміщенні окрім наймача
проживають ще двоє його малолітніх
дітей, з огляду на позицію служби у
справах дітей, яка просила суд
врахувати права та законні інтереси
малолітніх дітей відповідача,
посилаючись на ЗУ "Про охорону
дитинства", суд приходить до висновку
про необхідність відмови у задоволенні
позову.

Крім того, згідно діючого на
сьогоднішній день ЗУ "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті" протягом дії даного
закону не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ "Про
заставу" та/або предметом іпотеки гідно
із ст. 5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника чи
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника чи
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. м. для квартири та 250
кв.м. для житлового будинку.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

З урахуванням викладеного,
відзначається, що на правовідносини
між сторонами поширюється дія ЗУ "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті". Отже, в
період дії вказаного закону не може
відбуватись звернення стягнення на
предмет іпотеки. Правовідносини між
сторонами, пов'язані з виселенням
відповідачів з житлового будинку, є
похідними від передбаченої законом
процедури звернення стягнення на
предмет іпотеки, а оскільки на
сьогоднішній день нерухоме житлове
майно не може бути примусово стягнуте,
остільки суд відзначає відсутність
передбачених законом підстав для
усунення перешкод у здійсненні
стягнення на іпотечне майно шляхом
примусового виселення мешканців з
будинку без надання іншої житлової
площі, в задоволенні позову необхідно
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 212, 213, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк "ПриватБанк" в особі Миколаївської
філії до ОСОБА_3, третя особа, яка на
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Орган опіки та
піклування Южноукраїнської міської
ради про виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Южноукраїнський міський
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду
О. Д. Франчук