Справа № 149/648/14-ц Провадження №
22-ц/772/1913/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Тарнавський М.В.Категорія: 50
Доповідач: Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Медяного В.М.,
Жданкіна В.В.

при секретарі : Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання дружини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 15 травня 2014
року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивачка
звернулась до суду із вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 18.10.2010
року вона з відповідачем у справі
зареєструвала шлюб, від якого у них
народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 3 грудня 2013 року
сторони припинили своє спільне
проживання. Діти проживають спільно з
нею та знаходяться на її утримання, усі
обов'язки щодо їх утримання та
виховання вона здійснює самостійно.
Відповідач добровільно надавати
матеріальну допомогу на утримання
позивачки відмовляється, тому вона
звернулась до суду та просила стягнути
з ОСОБА_3 аліменти на її утримання в
розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення
їх малолітньою дочкою трьохрічного
віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 15 травня 2014
року вказаний позов задоволено,
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в апеляційній скарзі просить змінити
оскаржуване рішення в частині розміру
стягуваних аліментів, зменшивши їх з 500
грн. до 100 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
позивачки, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, а рішення суду
змінити з наступних підстав.

Відповідно до чч.2, 4 ст. 84 СК України, на
підставі якої суд першої інстанції
задовольнив позов, дружина, з якою
проживає дитина, має право на утримання
від чоловіка - батька дитини до
досягнення дитиною трьох років. Право
на утримання вагітна дружина, а також
дружина, з якою проживає дитина, має
незалежно від того чи вона працює та
незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

Статтею 10 ЦПК України визначено
принцип змагальності сторін, який
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім встановлених цим
кодексом випадків.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак рішення суду таким вимогам у
повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
не оспорюється сторонами, що 18.10.2010 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб,
від якого у них народились діти: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Сторони припинили спільне проживання.
Діти проживають разом з позивачкою та
знаходяться на її утриманні.
Відповідач позивачку не утримує.

Суд першої інстанції зазначив у
рішенні, що він приймає до уваги
заперечення відповідача про
неможливість сплачувати аліменти на
утримання дружини, оскільки відповідач
не працює, має «грижу позвоночника»,
однак на думку суду, це не звільняє його
від обов'язку надавати матеріальну
допомогу дружині, яка у зв'язку із
доглядом за дітьми не має самостійного
доходу. Визначаючи розмір аліментів на
утримання дружини суд виходив з
урахування потреб позивачки та
можливостей відповідача, який має
працездатний вік.

Однак з такими висновками суду не можна
погодитись, оскільки вони є
суперечливими, такими, яких суд дійшов
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а та обставина,
що відповідач має можливість
сплачувати аліменти на утримання
дружини є недоведеною.

Так, для задоволення вимог позивачки
про стягнення з відповідача аліментів
на її утримання до досягнення дитиною
трьох років, вона з огляду на положення
чч.2, 4 ст. 84 СК України та ст.10 ЦПК
України повинна була довести крім того,
що з нею проживає їх дитина віком до
трьох років, також ту обставину, що
відповідач може надавати матеріальну
допомогу. Однак жодного доказу, який
підтверджував би цю обставину,
позивачка суду не надала.

Разом з тим, визнаючи позов лише
частково, зокрема у розмірі 100 грн., та
заперечуючи проти позову в іншій його
частині, відповідач послався на те, що
він не працює та не може
працевлаштуватись, не має іншого
доходу, проживає разом із бабкою
похилого віку, яка потребує сторонньої
допомоги, на утриманні якої він
фактично знаходиться. На підтвердження
своїх заперечень він надав суду першої
інстанції довідки Садковецької
сільської ради № 92 від 20.03.2014 року про
те, що він дійсно не працює з 21.01.2013
року(а.с. 16), № 93 від тієї ж дати про те,
що він проживає разом з бабкою ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с. 29), № 100 від 02.04.2014 року
про те, що за ним на території цієї
сільської ради житлового будинку чи
іншого нерухомого майна не
рахується(а.с.30), довідку
Шаргородського районного центру
зайнятості № 587 від 07.04.2014 року про те,
що він перебуває на обліку як
безробітний з 26.03.2014 року(а.с. 31).

Однак суд на порушення вимог ст.ст.212, 214,
215 ЦПК України не відобразив у рішенні
результати оцінки цих доказів, не навів
мотивів їх прийняття чи відмови у
прийнятті та спочатку зазначив у
рішенні, що він приймає до уваги
заперечення відповідача про
неможливість сплачувати аліменти на
утримання дружини, а потім, визначаючи
розмір аліментів, дійшов протилежного
висновку про можливість відповідача
сплачувати аліменти у розмірі 500 грн.,
при цьому на жодний доказ суд не
послався.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права підлягає до зміни
на підставі пп.1,2,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
зокрема до зменшення суми стягнутих з
відповідача на користь позивачки
аліментів на її утримання з 500 до 100 грн.,
враховуючи визнання відповідачем
позову саме у такому розмірі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити, рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 15 травня 2014 року в частині
визначення розміру стягуваних
аліментів - змінити з 500 грн. на 100 грн.
(сто гривень 00 коп).

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення. На рішення може
бути подана касаційна скарга до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/
О.В. Ковальчук

Судді : /підпис/
В.М. Медяний

/підпис/ В.В. Жданкіна

Згідно з оригіналом

Суддя О.В.
Ковальчук