У х в а л а

8 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Карпенко С.О.,
Мазур Л.М.,

Леванчука А.О.,
Писаної Т.О., -

розглянувши у судовому засіданні заяву
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до відкритого
акціонерного товариства
«Будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: регіональне відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області,
Дніпропетровська міська рада,
Індустріальний районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби, ОСОБА_7,
Комунальне підприємство «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради про
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням шляхом виселення,
скасування рішення про видачу ордера
на вселення, визнання недійсним з часу
видачі ордеру, визнання неправомірними
підстав для отримання ордеру на
вселення та проживання в гуртожитку,
визнання неправомірними дій при
вирішенні питання про вселення та
скасування рішення про видачу ордеру
на вселення, визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням в гуртожитку та виселення,
зняття з реєстрації виселених осіб та
за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи -
ОСОБА_7, Відкрите акціонерне товариство
Будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Дніпропетровській області,
Дніпропетровська міська рада,
Індустріальний районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби про
визнання права користування житлом,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_3
звернулися до суду з вищевказаним
позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що
ухвалою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 22 вересня

2010 року було скасовано за
нововиявленими обставинами рішення
цього ж суду від 18 грудня 2008 року, на
підставі якого було виселено позивачів
із кімнати АДРЕСА_1, позов відкритого
акціонерного товариства «БМФ
«Дніпроважбуд» (далі - ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд») залишено без розгляду
та в подальшому ухвалою
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 12 жовтня

2011 року було допущено поворот
виконання рішення від 18 грудня

2008 року, проте за цей час у спірну
кімнату були вселені нові мешканці
ОСОБА_5 з двома малолітніми дітьми та
ОСОБА_6 на підставі ордеру, виданого у
2009 році ВАТ «БФМ «Дніпроважбуд».
Уточнивши позовні вимоги, просили
визнати неправомірними підстави для
отримання ОСОБА_5 ордеру на вселення та
проживання в кімнаті АДРЕСА_1; визнати
неправомірними дії службових осіб
адміністрації ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд»;
визнати недійсним з часу видачі ордер
на проживання від

1 травня 2009 року; визнати ОСОБА_5 з
дітьми такою, що втратила право
користування вищевказаним жилим
приміщенням; виселити

ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми
та ОСОБА_6 з цього житла; зобов'язати
відділ міграційної служби зняти з
реєстрації в житловому приміщенні
АДРЕСА_1 ОСОБА_5 разом з дітьми та ОСОБА_6

ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом про визнання права
користування житлом, посилаючись на те,
що їй було видано ордер № 22 від 1
травня 2009 року на проживання у кімнаті
АДРЕСА_1. 1 травня 2009 року з
відповідачкою було укладено договір
найму житлової площі, де вона
зареєстрована разом зі своїми
неповнолітніми дітьми. За поданою нею
заявою, їй з двома дітьми ОСОБА_8,
ОСОБА_9, адміністрацією ВАТ «БМФ
«Дніпроважбуд» був виданий ордер № 22
від 1 травня 2009 року. Враховуючи
вказане, просила визнати за нею та її
дітьми право користування кімнатою
АДРЕСА_1 гуртожитку.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від
15 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
вересня 2013 року, у задоволенні позову
ОСОБА_4, ОСОБА_3 відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
касаційну скаргу

ОСОБА_3 відхилено, рішення
Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 15 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
вересня 2013 року залишено без змін.

У травні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, зокрема
ст.ст. 125, 127, 128, 129, ч. 3 ст. 132 ЖК УРСР, п.п. 2,
9, 10, 41 розділу ІІ Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 3 червня

1986 року № 208, п. 69 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР, що потягло
на його думку, ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах. У поданій заяві також
заявник ставить питання про поновлення
строку на звернення до суду з
відповідною заявою.

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення
строку на звернення із заявою про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

На підтвердження доводів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права,
заявником додано до заяв копію
постанови Верховного Суду України від
19 грудня 2011 року.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня

2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення:

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ;

Вищого адміністративного суду України;

Вищого господарського суду України;

Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

З урахуванням викладеного не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, на постанову
Верховного Суду України від
19 грудня 2011 року, оскільки остання не
є судовим рішенням суду касаційної
інстанції.

За таких обставин у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_3 до відкритого акціонерного
товариства «Будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи: регіональне відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області,
Дніпропетровська міська рада,
Індустріальний районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби, ОСОБА_7,
Комунальне підприємство «Жилсервіс-5»
Дніпропетровської міської ради про
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням шляхом виселення,
скасування рішення про видачу ордера
на вселення, визнання недійсним з часу
видачі ордеру, визнання неправомірними
підстав для отримання ордеру на
вселення та проживання в гуртожитку,
визнання неправомірними дій при
вирішенні питання про вселення та
скасування рішення про видачу ордеру
на вселення, визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням в гуртожитку та виселення,
зняття з реєстрації виселених осіб та
за зустрічним позовом ОСОБА_5, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи -
ОСОБА_7, Відкрите акціонерне товариство
Будівельно-монтажна фірма
«Дніпроважбуд», регіональне
відділення Фонду державного майна
України в Дніпропетровській області,
Дніпропетровська міська рада,
Індустріальний районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби про
визнання права користування житлом за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук

Судді:
С.О. Карпенко

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана