Єдиний унікальний номер 227/1923/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/5298/2014
Номер провадження 22ц/775/5298/2014
Головуючий в 1 інстанції Лаврушин О.М.
Єдиний унікальний номер 227/1923/14-ц
Доповідач Канурна О.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Груіцької Л.О., Санікової О.С.,

при секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Добропіллявугілля» на рішення
Добропільського міськрайонного суду
від 13 травня 2014 року у цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Добропіллявугілля» про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н
О В И В:

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду м.Донецька від 13
травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до
Державного підприємства
"Добропіллявугілля" про відшкодування
моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Державного
підприємства "Добропіллявугілля" на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 7000 грн.

Стягнуто з Державного
підприємства "Добропіллявугілля" на
користь держави судовий збір у розмірі
121 грн. 80 коп.

З вказаним рішенням суду не
погодився відповідач - Державне
підприємство "Добропіллявугілля" та
оскаржив його в апеляційному порядку.

В обгрунтування апеляційної
скарги Державне підприємство
"Добропіллявугілля" посилається на те,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону, оскільки не
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності.

Просить суд апеляційної
інстанції скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача.

На думку апелянта, позивач
документально не довів факту завдання
йому моральної шкоди. Апелянт вважає,
що наявність факту моральної шкоди
може бути встановлена лише за
висновком комплексної судово-медичної
, судово-психіатричної та
судово-психологічної експертизи.

В судове засідання апеляційного
суду представник відповідача - ДП
"Добропіллявугілля" не з'явився, хоча
своєчасно і належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується
телефонограмою, зареєстрованою в
журналі телефонограм № 3 за №152 (а.с. 33 ).

В судове засідання апеляційного
суду позивач ОСОБА_1 не з'явився, хоча
своєчасно і належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, надав до суду письмову заяву
про розгляд справи в його відсутність.

В судове засідання апеляційного
суду представник відповідача -
Державного підприємства
«Добропіллявугілля» не з'явився, хоча
своєчасно і належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу державного підприємства
"Добропіллявугілля" слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Частиною 1 статті 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач з 09 червня 2008 року
знаходиться у трудових відносинах з
шахтою "Новодонецька", працюючи у
шкідливих та небезпечних умовах праці.

17.09.2011 року під час виконання
трудових обов'язків з ОСОБА_1 стався
нещасний випадок, внаслідок якого він
отримав травму у вигляді відкритого
перелому лівого надколінка.

Висновком МСЕК від 10 січня 2012
року позивачу було встановлено втрату
професійної працездатності у розмірі
20% безстроково, при подальшому
переогляді, 15 січня 2013 року, відсоток
втрати працездатності не змінено.

Висновок суду першої інстанції
про те, що позивачу було завдано
моральну шкоду, є законним і
обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про відсутність висновку
МСЕК щодо встановлення факту
спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди не
грунтуються на законі та
спростовуються матеріалами справи.

Статтею 237-1 Кодексу законів про
працю України передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ позивач має
право на відшкодування моральної
шкоди.

Пунктом 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року № 5 "Про внесення змін та доповнень
до постанови Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" передбачено, що
судам необхідно враховувати, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпПУ, за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Умови праці на
робочому місці, безпека технологічних
процесів, машин, механізмів,
устаткування та інших засобів
виробництва, стан засобів
колективного та індивідуального
захисту, що використовуються
працівником, а також санітарно -
побутові умови повинні відповідати
вимогам нормативних актів про охорону
праці.

Факт заподіяння моральної
шкоди позивачу доведений сукупністю
доказів, досліджених судом першої
інстанції: копією трудової книжки,
актом № 34 за формою Н-1 від 19.09.2011 року
про нещасний випадок на виробництві,
актом розслідування нещасного випадку
за формою Н-5, довідками МСЕК.

Відповідно до ст. 13 Закону
України "Про охорону праці"
роботодавець зобов'язаний створити на
робочому місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Роботодавець несе
безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Задовольняючи позовні вимоги в
частині відшкодування моральної
(немайнової) шкоди та визначивши її в
розмірі 7000 грн., суд в повній мірі
врахував роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, викладені в п.
9 постанови №4 від 31 березня 1995 року (з
наступними змінами та доповненнями)
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" про те, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалість, можливість відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості. Визнаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд навів в рішенні відповідні
мотиви.

Суд першої інстанції врахував
конкретні обставини справи, засади
розумності, виваженості і
справедливості.

Виходячи із встановлених судом
обставин, наданих сторонами доказів та
вимог закону, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку щодо
часткового задоволення позовних вимог
позивача.

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального закону,
тому апеляційна скарга Державного
підприємства «Добропіллявугілля»
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Апеляційний суд не приймає до
уваги інші доводи апеляційної скарги
відповідача, оскільки згідно діючому
законодавству саме власник або
уповноважений ним орган повинен
відшкодувати моральну шкоду, заподіяну
працівнику під час виконання ним
трудових обов'язків.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Добропіллявугілля»
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 13 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді: