АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4062/14
Справа № 635/172/14-ц
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової
Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
24 квітня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до
Мереф'янської міської ради
Харківського району Харківської
області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до суду із
вищезазначеним позовом, у якому
вказували на те, що 8(17).07.2008 року до
Мереф'янського міського голови було
подано заяву з трьома вимогами, на які
посилається у своїй відповіді № К-275
від 15.09.2008 року начальник Харківського
РВ ГУМВС України в Харківській області.
Із цієї відповіді видно, що вимоги
заяви не виконані. Постанова про
закриття кримінальної справи № 25050075
свідчить про факт розкрадання майна,
порушення прав і свобод НВП «ВОСТОК» -
ТОВ, зобов'язання ОСОБА_5 повернути
викрадене майно, усунути порушення
прав і свобод. Начальник Харківського
РВ ГУМВС України в Харківській області
у листі № 10585 від 12.09.2008 року
стверджував, що позивачі по справі
мають звернутись до Харківського
районного суду Харківської області
щодо виключення ОСОБА_5 з членів НВП
«ВОСТОК» - ТОВ, повернення майна та
відшкодування збитків. Метою
кримінального провадження було
усунення перешкод до діяльності НВП
«ВОСТОК» - ТОВ, яка досягнута не була.
Свободи та права НВП «ВОСТОК» - ТОВ, у
т.ч. право власності, залишилися
порушеними. ОСОБА_5 залишилась
співвласницею, яка перешкоджала
використанню НВП «ВОСТОК» - ТОВ. ОСОБА_5
зареєструвала на себе половину
корпоративних прав у НВП «ВОСТОК» - ТОВ,
а також фіктивну адресу останнього, для
чого нею було використано документ,
створений з ОСОБА_6 За таких обставин,
цивільних і правових відносин з ОСОБА_5
не було і не могло бути. Є факт
розкрадання майна, є особи, які
зізналися у скоєному злочині, у
підробці та використанні підроблених
документів, а сама ОСОБА_5 зобов'язалась
усунути порушення свобод і прав та
повернути викрадене майно, вартість
якого перевищувала 8 500 000 (вісім
мільйонів п'ятсот тисяч) грн. у 2000 році.
Оскільки пограбування, порушення прав
і свобод НВП «ВОСТОК» - ТОВ не
відносяться до цивільних і правових
відносин, Харківський РВ ГУМВС України
в Харківській області мав порушити
кримінальну справу за цим фактом, але
доручив начальнику Червонозаводського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області перевірку НВП «ВОСТОК» - ТОВ,
«розташованого» за фіктивною адресою.

Без кримінального примусу ОСОБА_5 не
виконала свій обов'язок усунути
порушення прав і свобод НВП «ВОСТОК» -
ТОВ та перешкоджала його використанню.
Немає жодного підтвердження того, що
ОСОБА_5 отримала гроші або майно від
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12

13 лютого 2008 року на життя власника НВП
«ВОСТОК» - ТОВ - ОСОБА_2, позивача по
справі, ОСОБА_8 було зроблено замах,
свідком якого був ОСОБА_4 та який не
розслідуваний в повному обсязі.

Мереф'янський міський голова не тільки
залишив майно НВП «ВОСТОК» - ТОВ родині
ОСОБА_8 та не примусив членів цієї сім'ї
усунути перешкоди, але й створив
додаткову небезпеку від родини ОСОБА_8,
бо залишив їм на виховання ОСОБА_13, яка
проявила своє психічне негативне
ставлення до родичів, свідками чого
були всі позивачі.

Підприємницька діяльність ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, на яку вказано суду, є фактом
вигаданим, бо вона здійснювалась
протиправно, тобто за рахунок
утримання майна НВП «ВОСТОК» - ТОВ та
порушення його свобод та прав.

Характеристика ОСОБА_5 містить
твердження, вигадані для суду, бо
вказується, що вона є людиною
самостійною, не має шкідливих звичок,
матеріально незалежна тощо. В
дійсності, з такими боргами неможливо
бути незалежною та самостійною
людиною.

Акт обстеження неблагополучної сім'ї
ОСОБА_5 комісією, затверджено 13.03.2008
року директором Мереф'янської шкоди №
6, яка вказує, що вітчим та мати ОСОБА_13 є
підприємцями, але навмисно приховує, що
вони вкрали майно. Цей Акт використано
як опікунською радою за дорученням
Мереф'янського міського голови, так і
судом.

За дорученням Мереф'янського міського
голови на протязі чотирьох років сім'я
ОСОБА_5 перевіряється міліцією, але у
листі № 713 від 31.03.2011 року Мереф'янський
міський голова стверджує, що йому
невідомо, хто є членами сім'ї ОСОБА_5.

Юридичної рівності, вільного
волевиявлення та майнової
незалежності у родині ОСОБА_5 немає з 22
квітня 2000 року, тому відносини з ними не
регулює цивільне законодавство згідно
п.1 ст.1 ЦК України. Мереф'янський
міський голова, представник міліції та
всі члени опікунської ради порушили ч.
1 ст. 1, абз. 1, 2, 4, 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 2-5 ст. 13 ЦК
України. Мереф'янським міським головою
та місцевою міліцією не примушено
ОСОБА_5 усунути порушення прав і свобод
НВП «ВОСТОК» - ТОВ та останнє було
ліквідовано.

Крім зазначеного вище, створено
додаткову небезпеку від ОСОБА_13. У
зв'язку з переліченими діями з боку
відповідача позивачі зазнали значної
моральної шкоди, яка виражається в
емоційних та душевних стражданнях,
хвилюваннях та матеріальних збитках.
Залишивши майно НВП «ВОСТОК» - ТОВ
родині ОСОБА_5 та не примусивши їх до
його повернення і усунення порушень
прав і свобод НВП «ВОСТОК» - ТОВ,
Мереф'янський міський голова скоїв
злочин, чим змусив позивачів
переживати та страждати матеріально, а
не тільки морально. Внаслідок
протиправної поведінки відповідача з
2008 року використовувати НВП «ВОСТОК» -
ТОВ було неможливо, тобто було істотно
порушено право на працю. Таким чином,
позивачі позбавлені можливості
реалізувати свої уподобання та
бажання, як звичайні люди, які вели
досить енергійний спосіб життя, що
викликає моральні страждання.

Через протиправну поведінку
відповідача залишилась
відповідальність за ОСОБА_13 Це створює
небезпеку, бо вона утримується та
виховується тими, хто утримав майно,
порушував свободи та права потерпілого
від шахрайства НВП «ВОСТОК» - ТОВ. Обман
та залякування ОСОБА_13 залишились, що
створює небезпеку, оскільки її
психічний розвиток контролюють
агресивно налаштовані до позивачів
люди. Протиправна поведінка
відповідача створює небезпеку
протиправної поведінки ОСОБА_13, за яку
несе відповідальність позивач ОСОБА_2 У
зв'язку з такою ситуацією позивачі
відчувають себе ошуканими, що
негативно позначається на їх
психічному стані, змушує їх
відстоювати свої права і свободи в
судовому порядку, вони змушені
прикладати додаткових зусиль для
організації та налагодження
звичайного режиму життя.

У 2000 році квартира у м. Харкові
коштувала 11 000 грн., у 2000 році за 8 500 000
грн. можливо було придбати 772,7 квартири
(8 500 000 : 11 000 = 772,727273). Зараз квартира в м.
Харкові коштує приблизно 405 000 грн.,
тобто вартість квартири збільшилась у
36,8 разів в порівнянні з 2000 роком. За цей
час, якщо нічого не робити, а тільки
скористатися підвищенням цін на
нерухомість, можна отримати прибуток
від підвищення вартості квартир, а
саме: 772,7 х 36,8 х 11 000 = 312 788 960 (триста
дванадцять мільйонів сімсот
вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот
шістдесят) грн. Таким чином, збитки
позивача ОСОБА_2 та заподіяна
матеріальна шкода НВП «ВОСТОК» - ТОВ
складають саме таку суму. Крім цього, в
період бездіяльності відповідача
фірму ОСОБА_2 - НВП «ВОСТОК» - ТОВ було
ліквідовано, у зв'язку з чим він сам та
його співробітники залишились без
роботи.

Факт заподіяння матеріальної та
моральної шкоди ОСОБА_4 позивачі
оцінюють в 1 000 000 (один мільйон) грн., бо
використовуючи підприємство, він мав
би можливість отримувати прибуток, але
в наслідок бездіяльності відповідача
цього не трапилось.

Факт заподіяння матеріальної шкоди
ОСОБА_3 позивачі оцінюють в 180 000 (сто
вісімдесят тисяч) грн., бо за період з
серпня 2008 року по серпень 2013 року вона
могла б заробити цю суму працюючи на
підприємстві. Крім того, ОСОБА_3 могла б
опублікувати свої книги, на які вона
має авторські права, та отримати
прибуток, тому моральну шкоду,
заподіяну останній позивачами оцінено
в 500 000 (п'ятсот тисяч) грн.

Моральну шкоду, завдану ОСОБА_2 фактом
розкрадання майна та фактом
залякування малолітньої ОСОБА_13
позивачами оцінено в 1 000 000 (один
мільйон) грн.

Таким чином, загальна сума шкоди, що
спричинена позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 становить 315 468 960 (триста
п'ятнадцять мільйонів чотириста
шістдесят вісім тисяч дев'ятсот
шістдесят) грн., що і становить ціну
позову.

На підставі викладеного, позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просили суд:

- відновити НВП «ВОСТОК» - ТОВ;

- відшкодувати матеріальну та
моральну шкоду, заподіяну відповідачем
в розмірі 313 788 960 грн;

- відшкодувати матеріальну та
моральну шкоду, заподіяну відповідачем
ОСОБА_4 в розмірі 1 000 000 грн;

- відшкодувати матеріальну та
моральну шкоду, заподіяну відповідачем
ОСОБА_3 в розмірі 680 000 грн.

- встановити обман та залякування
ОСОБА_13;

- усунути небезпеку від членів
сім'ї ОСОБА_5, в т.ч. від ОСОБА_13;

- роз'яснити ОСОБА_13, що вона мешкає
з особами, що скоїли злочин проти неї,
її батька, її родичів та НВП «ВОСТОК» -
ТОВ, а вона має право та можливість
звернутись до суду за захистом своїх
свобод та прав;

- надати письмове ствердження
ОСОБА_13 про те, що вона зрозуміла всі
викладені для неї поняття про її
свободи та права.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_2,
який також діє як уповноважений
представник за довіреністю ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 підтримали заявлені вимоги в
повному обсязі й наполягали на їх
задоволенні.

Представник відповідача заявлені
позивачами вимоги не визнав та
заперечуючи проти задоволення цих
вимог посилався на їх недоведеність та
безпідставність.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять
скасувати це судове рішення та
задовольнити вимоги позовної заяви,
поданої до суду першої інстанції
(Харківського районного суду
Харківської області) про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, що
заподіяна діями Мереф'янського
міського голови, без повернення
матеріалів до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вказують на те, що суд першої інстанції
не ознайомився з документами, які були
в наявності у позивачів, посилаючись на
достатність тих, що містяться в
матеріалах справи. При цьому в
оскаржуваному рішенні міститься
посилання на те, що жоден з наданих
позивачами доказів не містить
відомостей про наявність НВП
«ВОСТОК»-ТОВ, його ліквідацію
незаконним шляхом, про наявність
матеріальної шкоди, завданої
позивачам, встановлення обману та
залякування ОСОБА_13, небезпеки від
членів сім'ї ОСОБА_5, у т.ч. від ОСОБА_13,
скоєння злочинів проти останньої, її
родичів та НВП «ВОСТОК»-ТОВ. В рішенні
суду першої інстанції міститься
висновок, що позивачами не надано
жодних належних доказів на
підтвердження обставин та позовних
вимог, зазначених у позовній заяві,
проте це спростовується матеріалами
справи та поведінкою представника
відповідача у судовому засіданні.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія не
вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| встановлює,
що| суд першої інстанції
ухвалив|постановивши| рішення з
додержанням| вимог| матеріального і
процесуального| права.

Не може| бути| скасовано| правильне| по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише| формальних| міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позивачами ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимог, суд першої
інстанції повно й всебічно дослідив
обставини справи, представлені докази
і надав їм належну правову оцінку в
судовому рішенні.

За приписами ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Пунктом третім частини другої статті 11
ЦК України передбачено, що завдання
майнової (матеріальної) шкоди іншій
особі є підставою виникнення цивільних
прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування й моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням чи пошкодженням її
майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову та моральну шкоду
передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Відповідно до цих правових норм
моральна чи майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки.

Тобто, для відшкодування шкоди за
правилами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України
необхідно довести такі об'єктивні
факти: неправомірність поведінки
особи. Неправомірною можна вважати
будь-яку поведінку, внаслідок якої
завдано шкоду, якщо особа, яка завдала
шкоди, не була уповноважена на такі дії.
Наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою та шкодою,
який є обов'язковою умовою
відповідальності та виражається в
тому, що шкода має виступати
об'єктивним наслідком поведінки
заподіювача шкоди. Вина заподіювача
шкоди, за виключенням випадків, коли в
силу прямої вказівки закону обов'язок
відшкодування завданої шкоди
покладається на відповідальну особу
незалежно від вини.

Таким чином, єдиною підставою
цивільно-правової відповідальності за
заподіяння шкоди є правопорушення, що
включає такі елементи, як шкода,
протиправність поведінки, причинний
зв'язок між ними, а також за виключенням
передбачених законом випадків, вина
заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню
підлягає тільки та шкода, яка є
об'єктивним наслідком протиправної дії
чи бездіяльності, а тому лише наявність
усіх вище перелічених умов є
обов'язковою для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди.

Проте, як вбачається з матеріалів
цивільної справи, будь-яких належних та
допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, доказів на підтвердження
заявлених позивачами вимог, у тому
числі й щодо порушення їх прав з боку
відповідача - Мереф'янської міської
ради Харківського району Харківської
області та заподіяння їм останньою
майнової чи моральної шкоди матеріали
справи не містять.

Не представлено таких доказів
апелянтами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і до суду
апеляційної інстанції.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано відмовив у
задоволенні заявлених позивачами
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вимог за їх
недоведеністю та безпідставністю.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
наведених на її обґрунтування та які
фактично зводяться до незгоди з
ухваленим по справі рішенням та
суб'єктивної його переоцінки, то ці
доводи апелянтів, у даному випадку, є
несуттєвими, рішення суду, прийняте по
суті розглянутого цивільно-правового
спору не спростовують і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 24 квітня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: