АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/1851/14
інстанції Мусулевський Я.А.
Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року червня місяця «19» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Прокопчук
Л.П.Суддів:Приходько Л.А., Борка А.Л.при
секретарі:Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від « 16»
квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи -
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання правочину
удаваним і переведення прав та
обов'язків покупця,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що йому на праві спільної
часткової власності належить 39/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1, інші 37/100
частин - належать ОСОБА_8, відповідачка
ОСОБА_7 мала у власності 24/100 частин
цього ж домоволодіння, які подарувала
02.04.2012 року відповідачу ОСОБА_6

Вважає, що договір дарування, укладений
між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 є удаваним та таким,
що порушує права позивача, оскільки він
як співвласник має переважне право
перед іншими особами на купівлю
частини домоволодіння.

Укладаючи договір дарування, сторони
приховали тим самим договір
купівлі-продажу, який вони насправді
вчинили, бо всі дії відповідачки після
прийняття 24/100 частин домоволодіння у
спадщину свідчили про те, що вона бажає
їх продати.

Позивач просив визнати удаваним
договір дарування від 02.04.2012 року,
укладений між ОСОБА_7 і ОСОБА_6,
застосувавши до нього правила договору
купівлі-продажу та перевести на нього
права та обов'язки покупця.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 16 квітня 2014 року
позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просив його
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

На апеляційну скаргу представник
ОСОБА_7 подав письмові заперечення та
просив відхилити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції ОСОБА_5 та його представник
апеляційну скаргу підтримали з
підстав, викладених у ній, просили
скасувати судове рішення і постановити
нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що позивачу на праві
спільної часткової власності належить
39/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1,
власником 37/100 частин цього ж
домоволодіння є ОСОБА_10, а відповідачка
ОСОБА_7 отримала у спадщину 24/100 частини.

02 квітня 2012 року ОСОБА_7 згідно договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу, подарувала
належну їй частину домоволодіння
ОСОБА_6

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У пункті 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року №9 роз'яснено, що за
удаваним правочином (стаття 235 ЦК)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 ЦК України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач,
заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним має довести: факт
укладання правочину, що на його думку є
удаваним; спрямованість волі сторін в
удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином;
настання між сторонами інших прав та
обов'язків, ніж ті, що передбачені
удаваним правочином.

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні
позову, суд першої інстанції підставно
керувався тим, що позивачем не надано
доказів на підтвердження удаваності
укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_6
договору дарування частини
домоволодіння.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки вірно визначившись з
характером спірних правовідносин, суд
правильно застосував до них норми
матеріального права і дав належну
оцінку зібраним у справі доказам.

За визначенням договору
купівлі-продажу, згідно до ст. 655 ЦК
України, однією із істотних умов
договору купівлі-продажу є ціна, однак
доказів на підтвердження того, що
відповідачка ОСОБА_7 отримала від
ОСОБА_6 за частину будинку грошові
кошти матеріали справи не містять, як і
того, що воля сторін була направлена
саме на укладення договору
купівлі-продажу.

Крім того, частиною 4 ст. 362 ЦК України
передбачено, що у разі продажу частки у
праві спільної часткової власності з
порушенням переважного права купівлі
співвласник може пред'явити до суду
позов про переведення на нього прав та
обов'язків покупця. Одночасно позивач
зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду суму, яку за договором
повинен сплатити покупець.

Пунктом 18 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз'яснено, що під час розгляду позову
про переведення на підставі статті 362
ЦК України прав та обов'язків покупця
за договором купівлі-продажу,
укладеним з порушенням переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності, суду слід
виходити з дійсної вартості частки на
час розгляду справи. Невнесення
одночасно з пред'явленням позову на
депозитний рахунок суду грошової суми,
яку за договором повинен сплатити
покупець, є підставою для відмови в
позові.

Позивач не вніс на депозитний рахунок
грошові кошти дійсної вартості частки
домоволодіння, тому і вказана
обставина є підставою для відмови у
його позові. ОСОБА_5 не заперечував, що
не вносив на депозитний рахунок суду
грошові кошти.

З огляду на вищезазначене колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції постановлено законне
і обґрунтоване рішення, висновки якого
не спростовані доводами апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У ХВ А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 16 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього ж часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.П.Прокопчук