Номер провадження: 22-ц/785/5290/14
Головуючий у першій інстанції Жуган
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.

при секретарі:
Колмакові В.І.

за участю: позивачки ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5, представника
прокуратури Малиновського району м.
Одеси Димерлій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 09 квітня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5, ОСОБА_7, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, Комунальне
підприємство "Бюро технічної
інвентаризації" Одеської міської ради,
Орган опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради, за участю прокурора
Малиновського району м. Одеси, про
перерахунок ідеальних часток в
домоволодінні та визнання права
власності,

в с т а
н о в и л а:

23 листопада 2010 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з вказаним позовом, який
остаточно уточнила 29 січня 2014 року,
обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на
праві спільної часткової власності
належить 12/25 частин домоволодіння
АДРЕСА_2, на підставі договору
купівлі-продажу від 30.05.2005 року,
укладеного з ОСОБА_8 Іншими
співвласниками домоволодіння є
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 по 26/225 та
91/225 частин відповідно. Придбана нею
частина домоволодіння, згідно
технічного паспорту 2008 року
складається: в житловому будинку під
літ. «А» 1-1 - тамбур, площею 1,7 кв.м., 1-2 -
кухня, площею 9,6 кв.м., 1-3 - житлова
кімната, площею 8,0 кв.м., 1-4 - коридор,
площею 3,4 кв.м., 1-5 - житлова кімната,
площею 11,5 кв.м., що разом складає 34,2
кв.м., в тому числі: жилої площі 19,5 кв.м.,
підсобної 14,7 кв.м.; літ. «Б», «Е» - літня
кухня; літ. «В», «Ж» - сараї; літ. «Г» -
туалет, огородження. У 1987 році власник
12/25 частин домоволодіння АДРЕСА_2, які
на даний час належать їй, ОСОБА_9
зробила поліпшення своєї частини
будинку, добудувавши 2 літні кухні під
літ. «Б», «Е», тамбур «б» та сарай під
літ. «Ж», які були належним чином
оформлені, у зв'язку із цим реальні
частки у праві власності на дане
домоволодіння збільшились, що є
підставою для проведення перерахунку
ідеальних часток в домоволодінні
згідно з розрахунком №430818.67.13,
складеним 03.11.2013 року КП «БТІ» ОМР, та
технічним паспортом №007877 від 07.11.2013
року. Однак, відповідачі відмовляються
від проведення таких дій і оспорюють її
право на допоміжні приміщення будинку
та право користування земельною
ділянкою, на якій розташоване
домоволодіння.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 319, 392 ЦК України, ст.. ст.. 119, 132 ЦК УРСР
(1963р.), позивачка ОСОБА_3 просила суд
перерахувати ідеальні частки у праві
власності на домоволодіння АДРЕСА_2,
між співвласниками; затвердити
ідеальні частки у праві спільної
часткової власності на домоволодіння
згідно з розрахунком №430818.67.13 КП «БТІ»
ОМР від 03.11.2013 р. за: нею, ОСОБА_3, - 13/20
частин домоволодіння, замість 12/25;
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 - 7/20
частин домоволодіння, замість за
ОСОБА_5 26/225 та ОСОБА_7 91/225; встановити, що
їй, ОСОБА_3, належить на праві власності
13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_2, а
саме: літ. «А» 1-2 - веранда, площею 10,5
кв.м., 1-3 - житлова кімната, площею 8,0
кв.м., 1-4 - коридор, площею 2,8 кв.м., 1-5 -
житлова кімната, площею 11,5 кв.м.,
загальною площею 32,8 кв.м., в тому числі,
житлової площі 19,5 кв.м., літня кухня під
літ. «Б», сарай під літ. «В», навіс під
літ. «К», вбиральня під літ. «М»,
мостіння І, огорожа №1,4,5,6, згідно
технічного паспорту КП «БТІ» ОМР №007877
від 07.11.2013 року; встановити, що
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належить
на праві власності 7/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_2, а саме: в літ.
«А» 2-1 - коридор, площею 2,7 кв.м., 2-2 -
житлова кімната, площею 7,4 кв.м., 2-3 -
житлова кімната, площею 21,4 кв.м., 2-4 -
кладова, площею 2,4 кв.м., 2-5 - кухня,
площею 14,6 кв.м., 2-6 - санвузол, площею 4,2
кв.м., 2-7 - коридор, площею 1,2 кв.м.,
загальною площею 53,9 кв.м., в тому числі,
житлової площі 28,8 кв.м., №2,3 - огорожа,
згідно технічного паспорту КП «БТІ»
ОМР №007877 від 07.11.2013 року; визнати за нею,
ОСОБА_3, право власності на 13/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_2, що розташоване
на земельній ділянці, площею 518 кв.м.,
згідно з розрахунком №430818.67.13 КП «БТІ»
ОМР від 03.11.2013 року, а саме на: в літ. «А»
1-2 - веранда, площею 10,5 кв.м., 1-3 - житлова
кімната, площею 8,0 кв.м., 1-4 - коридор,
площею 2,8 кв.м., 1-5 - житлова кімната,
площею 11,5 кв.м., загальною площею 32,8
кв.м., в тому числі, житлової площі 19,5
кв.м., літня кухня під літ. «Б», сарай під
літ. «В», навіс під літ. «К», вбиральня
під літ. «М», мостіння І, огорожа №1,4,5,6,
згідно технічного паспорту КП «БТІ»
ОМР №007877 від 07.11.2013 року (т. 1, а.с. 2-3, т. 2,
а.с. 1-3).

Відповідач ОСОБА_5, який є законним
представником відповідача ОСОБА_7, на
підставі посвідчення про призначення
піклувальником №3752 від 26.06.2013 року,
виданого Службою у справах дітей
Одеської міської ради, проти позову
заперечував і в своїх поясненнях
зазначав, що у 1987 році колишній власник
12/25 частини домоволодіння ОСОБА_9
побудувала надвірні споруди - літня
кухня «Б», «Е» та сарай літ. «Ж» без
згоди всіх співвласників будинку, його
частка - 21/225, та частка його опікуна -
26/225, загалом становить 13/25 частин (т. 2,
а.с. 19-22).

Представник третьої особи, КП «БТІ»
ОМР, ОСОБА_10 позов визнала.

Представник третьої особи, Органу
опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради в судове засідання не
з'явився, повідомлений судом про дату,
час та місце розгляду справи належним
чином.

07 квітня 2014 року заступник прокурора
Малиновського району м. Одеси
звернувся до суду з заявою про
залучення прокурора до участі у справі
(т. 2, а.с. 50-51), представник прокуратури
Димерлій А.О., проти позову заперечував
й зазначав, що збільшення частки
ОСОБА_3, порушують права інших
співвласників, ОСОБА_5 та його
підопічного ОСОБА_7

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову відмовлено (т. 2, а.с.
61-66).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3,
пояснення на апеляцію позивачки
ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_5, представника
прокуратури Малиновського району м.
Одеси Димерлій А.О., перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивачки
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення суду першої інстанції
постановлено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
право забудови домоволодіння АДРЕСА_2,
надано в 1951 році ОСОБА_11, що
підтверджується договором про право
побудови будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою від
01.11.1951 року, укладеним між ЖУ
Виконавчого комітету Одеської міської
ради народних депутатів трудящих та
ОСОБА_11, в подальшому зазначене
домоволодіння було розділено на дві
частини.

Рішенням Малиновського районного
народного суду м. Одеси від 27.04.1981 року
були визнано дійсною угоду
купівлі-продажу 13/25 частин
домоволодіння по АДРЕСА_3, укладену
24.11.1980 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12, та
виділено у власність ОСОБА_12
приміщення: 2-1, площею 2,7 кв.м., - тамбур,
2-2, площею 7,4 кв.м., - житлова кімната, 2-3,
площею 21,4 кв.м., - житлова кімната, 2-4,
площею 4,2 кв.м., - кладова, 2-5, площею 14,6
кв.м., - кухня, 2-6, площею 2,4 кв.м., -
санвузол, 2-7, площею 1,2 кв.м., - тамбур.

Після смерті ОСОБА_12 належні їй 13/25
частин домоволодіння АДРЕСА_2,
успадкували: 26/225 частин домоволодіння
ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом від 03.06.1987 року,
виданого державним нотаріусом Сьомої
одеської державної нотаріальної
контори, зареєстрованим за №2-826; 91/225
частин належали ОСОБА_14 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 10.071987 року, виданого
державним нотаріусом Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори
зареєстрованим за №2-1321.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 08.08.2008 року, виданого
державним нотаріусом Сьомої одеської
державної нотаріальної контори,
зареєстрованим у реєстрі за №2-1321,
відповідач ОСОБА_5 набув право
власності на 26/225 частин домоволодіння
АДРЕСА_2, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_13

Відповідач ОСОБА_7 став власником 91/225
частин домоволодіння АДРЕСА_2, в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом від
12.06.2012 року, виданого державним
нотаріусом Сьомої одеської державної
нотаріальної контори зареєстрованим у
реєстрі за №2-950.

Рішенням Малиновського місцевого
районного суду м. Одеси від 03.03.2005 року
було визнано дійсним договір міни
нерухомого майна 12/25 частин житлового
будинку АДРЕСА_2, та квартири АДРЕСА_1,
укладений 01.04.1996 року між ОСОБА_8 та
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
зареєстрований на Одеській
універсальній товарній біржі за №96/0366.

За ОСОБА_8 було визнано право власності
на 12/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_2, які складаються із літ. «А»: 1-3
житлова (8,0 кв.м.), 1-5 житлова (11,5 кв.м.), 1-1
тамбур, 1-2 кухня, 1-4 коридор, із літ. «Б»,
«Е»: літня кухня, «В», «Ж» - сараї, «Г» -
вбиральня, «И» - навіс, 12/25 частин
огородження, розташованих на земельній
ділянці площею 518 кв.м.

30.05.2005 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за
№1236, за умовами цього договору ОСОБА_8
продала, а ОСОБА_3 купила 12/25 частин
житлового будинку з надвірними
спорудами під АДРЕСА_2, що складається в
цілому з одного кам'яного житлового
будинку літ. «А» - житловою площею 48,3
кв.м., літ. «Б», «Е» - літня кухня, «В», «Ж»
- сараї, «Г» - душ-вбиральня, №1-6
огородження, І - мостіння, розташованих
на земельній ділянці площею 518 кв.м.

За заявою ОСОБА_9 рішенням виконавчого
комітету Малиновської районної ради
народних депутатів м. Одеси №848 від
06.11.1987 року були узаконені в
домоволодінні АДРЕСА_2 - літні кухні
«Е», «Б», тамбур «б», сарай «Ж».

03.11.2013 року КП «БТІ» Одеської міської
ради було складено розрахунок часток в
домоволодінні АДРЕСА_2 за №430818.67.13, у
якому зазначено, що:

- у фактичному користуванні ОСОБА_3
знаходиться в літ. «А»: 1-2 веранда,
площею 10,5 кв.м., 1-3 житлова, площею 8,0
кв.м., 1-4 коридор, площею 2,8 кв.м., 1-5
житлова площею 11,5 кв.м., загальною
площею 32,8 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м.,
літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В»,
навіс літ. «К», вбиральня літ. «М»,
мостіння І, №1,4,5,6- огорожа, що складає
13/20 частин домоволодіння.

- у фактичному користуванні
ОСОБА_5, ОСОБА_7 знаходиться в літ. «А»: 2-1
коридор, площею 2,7 кв.м., 2-2 житлова,
площею 7,4 кв.м., 2-3 житлова, площею 21,4
кв.м., 2-4 кладова, площею 2,4 кв.м., 2-5 кухня,
площею 14,6 кв.м., 2-6 санвузол, площею 4,2
кв.м., 2-7 коридор, площею 1,2 кв.м.,
загальною площею 53,9 кв.м., житловою
площею 28,8 кв.м., №2,3 огорожа, що складає
7/20 частин домоволодіння.

В примітках до вказаного розрахунку КП
«БТІ» Одеської міської ради зазначено,
що у розрахунок часток не увійшли
самочинно збудовані ОСОБА_3 приміщення
(т. 2, а.с. 33-44).

Статтею 119 ЦК УРСР (1963 року), який був
чинний на час введення в експлуатацію
господарських будівель (06 листопада 1987
року), передбачено, що, коли учасник
спільної часткової власності на жилий
будинок збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної за згодою решти учасників і
в установленому порядку, частки
учасників у спільній власності на
будинок і порядок користування
приміщеннями в ньому підлягають
відповідній зміні.

У п. 5 постанови № 2 «Про деякі питання,
що виникли в судовій практиці по
застосуванню законодавства про право
особистої власності на житловий
будинок» від 14 травня 1976 року (з
відповідними змінами і доповненнями),
який діяв на час введення в
експлуатацію господарських будівель,
Пленум Верховного Суду Української
ССР, роз'яснив, що судам підвідомчі
спори між учасниками спільної
часткової власності на жилий будинок
про зміну розміру часток. Такі позови
можуть бути задоволені, якщо учасник
спільної часткової власності на жилий
будинок збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної з дозволу виконкому
місцевої Ради народних депутатів і за
згодою решти учасників спільної
власності на будинок (ст. 119 Цивільного
кодексу УРСР ( 1540-06 ). Спорудження
господарських будівель (сараїв,
гаражів тощо) не є підставою для
збільшення встановленого раніше
розміру частки в праві власності на
будинок.

У п. 12 постанови «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991
року Пленум Верховного Суду
Української ССР визначив, що при
розгляді спорів між учасниками
спільної часткової власності на жилий
будинок про зміну часток суди повинні
враховувати, що такі вимоги можуть бути
задоволені, якщо учасник спільної
власності збільшить в ньому за свій
рахунок корисну площу будинку (жилих і
підсобних його приміщень) шляхом
прибудови, надбудови або перебудови,
проведеної з дозволу виконкому
місцевої Ради і за згодою решти
учасників спільної власності.
Спорудження господарських будівель
(сараїв, гаражів тощо) не є підставою
для збільшення встановленого раніше
розміру частки в праві власності на
будинок.

В матеріалах справи відсутні
документи, що підтверджують збільшення
корисної площі спірного будинку
АДРЕСА_2, співвласником ОСОБА_9, шляхом
введення в експлуатацію.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивачка ОСОБА_3 права на
перерахунок ідеальних часток в
домоволодінні, у зв'язку з введенням 06
листопада 1987 року в експлуатацію
господарських будівель за заявою
колишнього співвласника ОСОБА_9 немає.
Тому не доведено, що відповідачі
порушили права позивачки й у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
її вимоги не підлягають захисту судом.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи позивачки ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним і
необґрунтованим, оскільки суд
безпідставно не врахував розрахунок
часток в домоволодінні АДРЕСА_2 за
№430818.67.13, від 03.11.2013 року, проведений КП
«БТІ» Одеської міської ради, не
приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивачка ОСОБА_3 була зобов'язана
довести в судовому засіданні ті
обставини, на які вона посилалася як на
підставу позову, а саме, наявність
права на збільшення частки у праві
спільної часткової власності на
домоволодіння.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, у тому
числі і розрахунок ідеальних часток у
домоволодінні, дав їм правильну оцінку
та з достовірністю встановив, що
підстав вважати, що права позивача
порушені відповідачами немає.

Судом першої інстанції з достовірністю
встановлено, що в 1987 році попереднім
власником 12/25 частин домоволодіння
АДРЕСА_2, які належать позивачу ОСОБА_3,
були введені в експлуатацію літні
кухні «Е», «Б», тамбур «б», сарай «Ж»,
які за своїм призначенням є
господарськими будівлями і спорудами,
їх спорудження відповідно до ст. 119 ЦК
УРСР 1963 року не є підставою для
збільшення встановленого раніше
розміру частки в праві власності на
будинок.

Інші випадки перерахунку часток в
спільної часткової власності на жилий
будинок ЦК УРСР 1963 року не передбачені.

Посилання позивачки на положення ст. 132
ЦК УРСР (1963р.), а саме, що "при первісному
визначенні розміру часток у праві
власності на будинок враховується
вартість як самого будинку, так і
господарських будівель, що знаходиться
на земельній ділянці, виділеній для
будівництва жилого будинку, і є
приналежністю останнього", є
помилковими.

Так, у статті 132 ЦК УРСР визначено, що
приналежністю є річ, призначена
служити головній речі і зв'язана з нею
спільним господарським призначенням.

Приналежність наслідує долю головної
речі, якщо в договорі або в законі не
встановлено інше.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги ОСОБА_3 щодо
перерахунку ідеальних часток у праві
власності на домоволодіння АДРЕСА_2,
затвердження цих ідеальних часток за
співвласниками та визнання за ними
права власності є безпідставними.

До апеляційної скарги не додано ніяких
доказів, які спростовують висновки
суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 09 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік