РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року
м.
Добропілля

Добропільський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Мамалуй М.В.

при секретарі

Черкасовій О.В.

за участю позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

представників третьої особи:
Жидкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Добропілля
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та
піклування Добропільської міської
ради, про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон малолітньої дитини без
згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд за кордон малолітньої дитини без
згоди батька. Свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що вона перебувала з
ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 22
листопада 2007 року по 18 липня 2013 року,
від шлюбу мають сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Син після розлучення
мешкає разом із нею. 02 листопада 2013 року
вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та
змінила прізвище. Разом із сином вона
хоче поїхати у гості до родичів у
Російську Федерацію для відпочинку та
оздоровлення, але батько дитини -
ОСОБА_2 відмовляє у надані згоди на
тимчасовий виїзд дитини. Просить
визнати відмову ОСОБА_2 безпідставною
та дозволити їй, без згоди ОСОБА_2
оформити документи для тимчасового
виїзду за межі України та на його в'їзд
до Російської Федерації, стягнути суму
сплаченого судового збору.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, просить
задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
вказав, що ОСОБА_1 має намір вивезти
його сина на постійне проживання за
межі України та позбавити його
можливості бачити сина. Просить у
позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3, що діє
на підставі угоди про надання правової
допомоги адвокатом, підтримав позицію
відповідача, просить відмовити у
позові.

В судовому засіданні представник
третьої особи: орган опуки та
піклування Добропільської міської
ради - Жидкова В.В., що діє на підставі
довіреності, вважає можливим
задовольнити позовні вимоги, оскільки
це не порушує права дитини.

Суд, вислухавши думку сторін, допитавши
свідків, вивчивши матеріали справи
встановив наступне.

Як вбачається зі свідоцтва серії
НОМЕР_1 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1
року, його батьками вказані: ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_2 02
листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1
було укладено шлюб із зміною прізвища
на ОСОБА_1 (а.с.7).

Актом від 16 червня 2014 року
підтверджується, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає разом із матір'ю
ОСОБА_1 (а.с.8).

Копією трудової книжки та довідками
підтверджується, що ОСОБА_1 працює у КУЗ
"Добропільська ЛІЛ" медсестрою (а.с.9,
14-15, 23).

У довідці КЗ "Добропільський центр
первинної медико-санітарної допомоги"
від 25червня 2014 року вказано, що дитина
ОСОБА_5 перебуває на "Д" обліку, потребує
оздоровлення (а.с.22).

Свідки допитані у судовому засіданні
показали, що вони були присутні при
телефонній розмові між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, під час якої останні сварилися
з приводу вивозу сина до Росії.

Показання свідків суд сприймає
критично, оскільки вони є друзями
відповідача, окрім того дані свідчення
підтверджують лише факт сварки між
сторонами, але не підтверджує фактів
того, що мати дитини створює перешкоди
для спілкування батька із сином.

Як передбачено Сімейним кодексом
України (далі - СК) - мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою (ст.141).

Згідно ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності.

Відповідно до частин 7, 8 статті СК
України дитина має бути забезпечена
можливістю здійснення її прав,
встановлених Конституцією України,
Конвенцією про права дитини, іншими
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Статтями 7 та 155 СК України
передбачено, що дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, які встановлені Конституцією
України та Конвенцією про права
дитини, а батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Конвенцією про права дітей,
ратифікованою Верховною Радою України
за № 789 від 27 лютого 1991 року
передбачено, що в усіх діях, відносно
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними або приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини.

Частиною 1 статті 64 Конституції
України передбачено, що конституційні
права і свободи людини не можуть бути
обмежені.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу
України фізична особа, яка не досягла
16 років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків,
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними. Фізична особа може бути обмежена
у здійсненні права пересування лише у
випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
документами, що надають право на виїзд
з України та посвідчують особу
громадянина під час перебування за її
межами, зокрема є паспорт громадянина
України для виїзду за кордон, проїзний
документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_2 заперечує проти виїзду сина за
межі України, в т.ч. в Росію, при цьому
ним не надано належних і допустимих
доказів, які б свідчили про наявність
підстав для такого обмеження.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачка ОСОБА_1 офіційно
працевлаштована, має постійне місце
проживання та реєстрації, а дитина
ОСОБА_5 відвідує дитячий заклад,
потребує оздоровлення.

Стосовно позовних вимог про визнання
безпідставною відмови батька на
тимчасовий виїзд дитини за кордон, суд
вважає, що ця вимога не підлягає
задоволенню, оскільки такий спосіб
захисту права не передбачено законом.

Суд вважає, що позовні вимоги пов'язані
зі наданням дозволу на оформлення
документи на дитину для тимчасового
виїзду за межі України та в'їзду до
Російської Федерації без згоди батька
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
орган опіки та піклування
Добропільської міської ради, про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
кордон малолітньої дитини без згоди
батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення
документів для тимчасового виїзду
малолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України та на його
в'їзд до Російської Федерації без згоди
батька дитини - ОСОБА_2.

В інших вимогах - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом 10 днів з дня його
проголошення, до апеляційного суду
Донецької області через
Добропільський міськрайонний суд
Донецької області.

Повний текст рішення складено 27 червня
2014 року власноручно в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя

М.В.Мамалуй

26.06.2014