У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П.,Мостової Г.І.,Коротуна
В.М.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Друга
Свердловська державна нотаріальна
контора Луганської області, про
визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності на частку нерухомого
майна в порядку спадкування, та за
зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, третя особа - Друга
Свердловська державна нотаріальна
контора Луганської області, про
визнання житлового будинку особистою
власністю померлої особи, визнання
права власності на житловий будинок в
порядку спадкування, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Луганської області від 10 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 і
ОСОБА_11, а також визнати її право
власності на 1/2 частину цього житлового
будинку в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_11

У липні 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися до суду із зустрічним
позовом про визнання житлового будинку
з надвірними будівлями і спорудами
особистою приватною власністю ОСОБА_10
і про визнання права власності кожної з
них на 1/2 частину цього житлового
будинку, земельної ділянки у порядку
спадкування після смерті ОСОБА_10

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 5 грудня 2013 року
позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,4 кв. м,
житловою площею 54,1 кв. м, з належними до
нього господарськими будівлями і
спорудами, позначеними в плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «Б» -
гараж, «В» - погріб, «Г» - душ, «Д» - сарай,
«Ж» - вбиральня,

№ 1, 2 - огорожа, № 3 - свердловина, І -
замощення.

Визнано за ОСОБА_6 право приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частку житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,4 кв. м,
житловою площею 54,1 кв. м, з належними до
нього господарськими будівлями і
спорудами, позначеними на плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «Б» - 1/2
частка гаражу, «В» - 1/2 частка погрібу,
«Г» - 1/2 частка душу, «Д» - 1/2 частка
сараю, «Ж» - 1/2 частка вбиральні, № 1, 2 - 1/2
частка огорожі, № 3 - 1/2 частка
свердловини, І - 1/2 частка замощення, та
на 1/2 частку земельної ділянки,
загальної площею 0,0636 га, надану для
обслуговування житлового будинку,
розташовану за вказаною адресою,
кадастровий номер: :02:001:0010.

Зустрічний позов ОСОБА_7 і ОСОБА_8
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8, право
приватної власності у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 по 1/4
частині житлового будинку кожній,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 103,4 кв. м, житловою
площею 54,1 кв. м, з належними до нього
господарськими будівлями і спорудами,
позначеними на плані земельної ділянки
технічного паспорту житлового будинку
під літерами: «Б» - 1/4 частка гаражу, «В»
- 1/4 частка погрібу, «Г» - 1/4 частка душу,
«Д» - 1/4 частка сараю, «Ж» - 1/4 частка
вбиральні, № 1, 2 - 1/4 частка огорожі, № 3
-1/4 частка свердловини, І - 1/4 частка
замощення, та на 1/4 частку земельної
ділянки, загальною площею 0,0636 га,
надану для обслуговування житлового
будинку, розташовану за вказаною
адресою, кадастровий номер
:02:001:0010.

У задоволенні зустрічного позову в
іншій частині відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 10 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено та
скасовано в частині визнання за ОСОБА_6
права приватної власності у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 на 1/2 частку
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103,4
кв. м, житловою площею 54,1 кв. м, з
належними до нього господарськими
будівлями і спорудами, позначеними

в плані земельної ділянки технічного
паспорту житлового будинку під
літерами: «Б» - 1/2 частка гаражу, «В» - 1/2
частка погрібу, «Г» - 1/2 частка душу, «Д»
-

1/2 частка сараю, «Ж» - 1/2 частка
вбиральні, № 1, 2 - 1/2 частка огорожі, № 3 -

1/2 частка свердловини, І - 1/2 частка
замощення та на 1/2 частку земельної
ділянки, загальною площею 0,0636 га,
надану для обслуговування житлового
будинку, розташовану за вказаною
адресою і в цій частині ухвалено нове
рішення, яким визнано за ОСОБА_6 право
приватної власності у порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 на 1/4 частку
житлового будинку, розташованого за
вказаною адресою, загальною площею

103,4 кв. м, житловою площею 54,1 кв. м, з
відповідною часткою належних до нього
господарських будівель і споруд,
позначених в плані земельної ділянки
технічного паспорту житлового будинку
під літерами: «Б» - гаражу, «В» - погрібу,
«Г» - душу, «Д» - сараю, «Ж» - вбиральні, №
1, 2 - огорожі, № 3 - свердловини, І -
замощення.

Змінено рішення суду першої інстанції
в частині визнання за

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 права приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
року ОСОБА_10 за кожною на 1/4 частку
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103,4
кв. м, житловою площею 54,1 кв. м, з
належними до нього господарськими
будівлями і спорудами, позначеними в
плані земельної ділянки технічного
паспорту житлового будинку під
літерами: «Б» - 1/4 частка гаражу, «В» - 1/4
частка погрібу, «Г» -

1/4 частка душу, «Д» - 1/4 частка сараю, «Ж»
- 1/4 частка вбиральні, № 1, 2 -

1/4 частка огорожі, № 3 - 1/4 частка
свердловини, І - 1/4 частка замощення,
збільшено частки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
праві приватної власності

на спадщину в цій частині до 3/8 кожній.

Змінено рішення суду першої інстанції
в частині визнання за

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 права приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
року ОСОБА_10 за кожною на 1/4 частку
земельної ділянки, загальною площею
0,0636 га, надану

для обслуговування житлового будинку,
розташовану за вказаною адресою,
кадастровий номер :02:001:0010,
збільшено частки ОСОБА_7

та ОСОБА_8 в праві приватної власності
на спадщину в цій частині до

1/2 кожній.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погодившись з рішенням апеляційного
суду, ОСОБА_6 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просила скасувати оскаржуване судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та визнається
сторонами справи, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10
під час перебування у шлюбі побудували
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який є їх спільною
сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11, матір ОСОБА_6,
померла.

На підставі рішення Свердловської
міської ради від 24 жовтня 2003 року № 170
ОСОБА_10 передано у власність земельну
ділянку площею 0,0636 га по АДРЕСА_1 для
обслуговування розташованого на ній
житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько ОСОБА_7
та ОСОБА_8 - ОСОБА_10

Звертаючись до суду з позовом про
визнання права власності ОСОБА_6
зазначала, що вона є спадкоємцем
ОСОБА_11 за заповітом, тому їй належить Ѕ
частка у праві спільної власності на
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1

У свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
пред'являючи зустрічний позов, вважали,
що вказаний вище будинок належить їм на
праві спільної часткової власності (по
Ѕ частки), адже вони є спадкоємцями за
заповітом ОСОБА_10, якому цей будинок, на
їх думку, належав на праві особистої
приватної власності.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої
інстанції визнав за нею право
власності на Ѕ частку в праві спільної
часткової власності на житловий
будинок та земельну ділянку в порядку
спадкування за заповітом. Зустрічний
позов було задоволено частково:
визнано за кожним з позивачів (ОСОБА_7
та ОСОБА_8.) право власності на ј частку
в праві спільної часткової власності
на житловий будинок і земельну ділянку
в порядку спадкування за заповітом.

Апеляційний суд рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_6 скасував і ухвалив у цій частині
нове рішення про визнання її права
власності на ј частку в праві спільної
часткової власності на житловий
будинок, так як виходив із того, що
ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_11 за
законом, а не за заповітом. У зв'язку з
цим апеляційний суд також ухвалив
рішення про збільшення розміру часток
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у праві спільної
часткової власності на житловий
будинок та земельну ділянку.

Однак із такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитися не можна, оскільки вони
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на доказах, наявних у
матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 524 ЦК
УРСР спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Згідно з частиною 1 статті 534 ЦК УРСР
кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Із матеріалів справи вбачається, що 21
травня 1994 року ОСОБА_11 складено
заповіт, за яким вона заповідала усе
належне їй на момент смерті майно своїй
дочці ОСОБА_6 Відомості про цю
нотаріальну дію внесено до книги
обліку та реєстрації спадкових справ,
Реєстру для реєстрації нотаріальних
дій та до Спадкового реєстру (а.с. 36, 54, 82,
128, 136, 139, 140).

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 8 червня 2012 року
заповіт ОСОБА_11 від 21 травня 1994 року
визнано дійсним. Цим рішенням, зокрема,
встановлено, що заповіт ОСОБА_11 не було
підписано державним нотаріусом і не
скріплено його печаткою (а.с. 141).

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 28 листопада 2012 року рішення
суду першої інстанції було скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову про визнання
заповіту дійсним (а.с. 104).

Апеляційний суд із посиланням на норму
частини 3 статті 61 ЦПК України і
принципи диспозитивності цивільного
судочинства, указував на те, що суд
першої інстанції не мав підстав
розглядати питання про дійсність
заповіту, адже є рішення суду про
відмову в задоволенні позову про
визнання заповіту дійсним, яке набрало
законної сили. Крім того ОСОБА_6 вимог
про визнання заповіту дійсним у цій
справі не заявляла.

Статтею 41 ЦК УРСР передбачено, що
угодами визнаються дії громадян і
організацій, спрямовані на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав або обов'язків. Угоди
можуть бути односторонніми і дво- або
багатосторонніми (договори).

Недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей (стаття 48 ЦК УРСР).

Таким чином відповідність угоди
вимогам закону перевіряється на момент
її вчинення.

Відповідно до статті 47 ЦК УРСР
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною 2 статті 48 цього
Кодексу.

Заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений (стаття 541 ЦК УРСР).

Враховуючи вищевикладене, у разі
недотримання вимоги про нотаріальне
посвідчення заповіту його може бути
визнано недійсним, адже недійсність в
силу закону (нікчемність) чинний на той
час ЦК УРСР не передбачав.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції, визнавши за ОСОБА_6 право на
спадкування за законом, належним чином
не звернув уваги на існування заповіту
ОСОБА_11, складеного 21 травня 1994 року,
який не було визнано недійсним. При
цьому наявність судового рішення щодо
відмови в задоволенні позову про
визнання заповіту дійсним не впливає
на вирішення цієї справи.

Крім цього згідно з частиною 4 статті 120
ЗК України у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду кількома особами право на
земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

За договором від 20 березня 1978 року
ОСОБА_10 у період шлюбу з ОСОБА_11 надано
у безстрокове користування земельну
ділянку площею 500 кв. м, розташовану по
АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального житлового будинку.

Зважаючи на це апеляційний суд у
порушення вимог процесуального закону
належним чином не сприяв всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи та
не з'ясував питання про підставу позову
щодо вимог про визнання за ОСОБА_6 права
власності на частку в праві спільної
часткової власності на земельну
ділянку, заявлені у зв'язку з
одержанням ОСОБА_10 державного акта на
право власності на земельну ділянку
після смерті ОСОБА_11 і на підставі
положень частини 4 статті 120 ЗК України.

Також суд апеляційної інстанції
належним чином не звернув уваги на те,
що за частиною 2 статті 548 ЦК УРСР
прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини, а отже вирішив спір без
урахування цієї норми закону.

За таких обставин суд неправильно
застосував норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановив усіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судове
рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, визначених частинами 2, 3
статті 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 10 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:О.П. Касьян
В.М. Коротун Г.І. Мостова С.П. Штелик