Справа №576/463/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Моргун О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1118/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 58
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Таран С. А. , Левченко Т. А.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ейч Джі «Строй
компані»

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 травня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ейч Джі «Строй
компані» до ОСОБА_3, Глухівської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області, третя
особа: управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Сумській області, про виключення майна
з акту опису та арешту, зняття арешту з
майна, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 06 травня 2014
року відмовлено Товариству з обмеженою
відповідальністю «Ейч Джі «Строй
компані» у задоволенні позовних вимог.

Вказане рішення суду позивач оскаржив
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Ейч Джі
«Строй компані», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що судом першої
інстанції при вирішенні даної справи
не було застосовано норми ст.61
Конституції України стосовно того, що
юридична відповідальність має
індивідуальний характер, враховуючи,
що конфіскацію було застосовано до
майна, яке належить позивачу, хоча
правопорушення, пов'язане із
конфіскованим майном, вчинила інша
особа, що, на думку позивача, суперечить
меті накладення стягнення.

Також вказується на неправомірне
незастосування до спірних
правовідносин Конвенції про захист
прав людини і основних свобод щодо
мирного володіння своїм майном з боку
позивача.

Крім того, посилається на неправильне
тлумачення судом норми ст.354 ЦК України,
так як конфіскація, як примусове
вилучення майна у власника без
компенсації його вартості,
застосовується лише до власника цього
майна, як до особи, що вчинила
правопорушення. Однак судом був
конфіскований асфальтний завод, який
не є власністю ОСОБА_3, хоча саме вона
була притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення митних
правил, внаслідок чого було
конфісковано вказане майно, у зв'язку з
чим судом порушений принцип рівності
перед законом.

До того ж, як стверджує позивач, ним не
оспорювались обставини того, чи мали
місце дії, які призвели до порушення
митних правил, та чи вчинені вони саме
ОСОБА_3, а позов стосується лише
порушення його цивільних прав стосовно
володіння спірним майном.

Аналізуючи причини неявки в судове
засідання осіб, які беруть участь у
справі, які до того ж були належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи, про що свідчать їх
підписи на розписках про повідомлення,
колегія суддів вважала за можливе
розглянути дану справу без їх явки, так
як у своїх заявах вони просили
розглянути справу без участі їх
представників.

Що стосується неявки в судове
засідання апеляційного суду
відповідача ОСОБА_3, повістка із
сповіщенням про час і місце розгляду
даної справи якій надсилалась за
наданою адресою її місця проживання та
перебування, однак повернулась назад з
повідомленням поштової установи про
те, що вона за вказаною адресою не
розшукана, тому колегія суддів,
відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України,
вважає, що судове повідомлення їй було
вручене належним чином, так як вона
відсутня за вказаною адресою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора Передерій І.Г. про залишення
рішення суду без змін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 серпня 2007 року ТОВ «Гюнма Іншаат
Таахют Ітхалат Іхраджат Тіджарет
Лимитед Ширкети» уклало з ТОВ «Ейч Джі
«Строй компані» договір про оренду
будівельного обладнання, за яким
передало в оренду асфальтобетонний
завод Wibaw на умовах сплати орендної
платі у розмірі 25000 доларів США за
місяць, з терміном орендування
будівельного обладнання на 2 роки (а.с.6).

За додатковими угодами до договору
оренди від 01 жовтня 2008 року та від 01
вересня 2010 року сторони домовились, що
термін оренди обладнання
продовжується на 2 роки, починаючи з
дати їх підписання, тобто з 01 жовтня 2008
року та з 01 вересня 2010 року відповідно
(а.с.10, 11).

Ще однією додатковою угодою до
договору оренди від 31 грудня 2011 року
термін оренди цього обладнання
продовжено на п'ять років, починаючи з 31
грудня 2011 року (а.с.12).

Згідно митних декларацій
асфальтобетонний завод Wibaw перебував
на території України в режимі
тимчасового ввезення (а.с.7-9).

ТОВ «Ейч Джі «Строй Компані», яку
представляла уповноважена особа
директор ОСОБА_3, взяло зобов'язання до
закінчення строків тимчасового
ввезення вивезти асфальтобетонний
завод Wibaw за межі митної території
України.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, вказане зобов'язання було
порушено.

Зокрема, постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 22 лютого 2012
року, залишеною без зміни постановою
Апеляційного суду м. Києва від 04 квітня
2012 року, за порушення ОСОБА_3 митних
правил, передбачених ст.348 МК України,
тобто порушення зобов'язання про
зворотнє вивезення товарів,
конфісковано в дохід держави
безпосередній предмет порушення
митних правил, а саме: асфальтобетонний
завод Wibaw, модель «Bedienungsun-Leitung»,
серійний номер 115239 WB, б/в, 1988 року
виробництва (а.с.16-17, 19).

При примусовому виконанні постанови
суду державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Глухівського міськрайонного
управління юстиції було описано та
накладено арешт на предмет
конфіскації, а саме: асфальтобетонний
завод Wibaw, модель «Bedienungsan-Leitung»,
серійний номер 115239 WB, б/в, 1988 року
виробництва, комплектація: бункерні
дозатор ВС 240-810, вихідний
стрічкопротяжний механізм FD 13451,
основний стрічкопротяжний механізм
FW13461; опилювач М6*11/2A; зворотня стрічка
SEVK25200; нагрівальний елеватор № 160-984;
погружальний елеватор А25-668; компресор;
накопичувальна система та літрова
камера 2032, цистерни для бітума, бітумна
ванна з пічкою, насос перекачки бітуму,
основний розподільний бітумний насос,
насос для масла, ємність для гарячого
масла, кабіна оператора з управління, з
приводу чого 23 квітня 2012 року був
складений акт опису й арешту майна
(а.с.23-24).

Згідно повідомлення управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області,
постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2012 року
уточнено назву предмета порушення
митних правил: замість
«асфальтобетонний завод Wibaw», модель
«Bedienungsan-Leitung» на «асфальтобетонний
завод Wibau, модель W160» (а.с.64-66).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з необґрунтованості
заявлених вимог, так як спірний
асфальтобетонний завод був
конфіскований за постановою суду як
безпосередній предмет порушення
митних правил, тому відповідно до вимог
п.3 ст.322, ст.326 МК України такий вид
стягнення застосовується незалежно
від того, чи є вказане майно власністю
особи, яка вчинила правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимогами ч.6 ст.41 Конституції України
передбачено, що конфіскація майна може
бути застосована виключно за рішенням
суду у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.322 Митного кодексу
України (чинного на момент вчинення
правопорушення) за порушення митних
правил можуть бути накладені такі
стягнення: конфіскація товарів -
безпосередніх предметів порушення
митних правил, товарів із спеціально
виготовленими сховищами (тайниками), що
використовувалися для приховування
безпосередніх предметів порушення
митних правил від митного контролю,
транспортних засобів, що
використовувалися для переміщення
безпосередніх предметів порушення
митних правил через митний кордон
України.

За положеннями ч.2 ст.326 Митного кодексу
України (чинного на момент вчинення
правопорушення) конфіскація товарів,
транспортних засобів, зазначених у
пункті 3 статті 322 цього Кодексу,
застосовується незалежно від того, чи є
ці товари, транспортні засоби
власністю особи, яка вчинила
правопорушення.

Як передбачено ст.348 Митного кодексу
України (чинного на момент вчинення
правопорушення), невивезення за митний
кордон України товарів, які були
тимчасово ввезені на митну територію
України під зобов'язання про зворотне
вивезення, або неввезення на митну
територію України товарів, які були
тимчасово вивезені за митний кордон
України під зобов'язання про зворотне
ввезення, у строк, зазначений у
зобов'язанні про зворотне вивезення
(зворотне ввезення) таких товарів, -
тягне за собою накладення штрафу у
розмірі від п'ятисот до тисячі
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян або конфіскацію таких
товарів.

Виходячи з матеріалів справи,
конфіскація орендованого позивачем
асфальтобетонного заводу була
застосована до відповідачки ОСОБА_3 в
якості стягнення за порушення нею
митних правил, як санкція статті 348
Митного Кодексу України (яка була
чинною на момент вчинення нею
правопорушення), у зв'язку з чим,
виходячи з вимог ч.2 ст.326 Митного
кодексу України (яка була чинною на
момент вчинення нею правопорушення), не
має значення, що цей безпосередній
предмет порушення митних правил не був
власністю відповідачки ОСОБА_3

До того ж, постанова Солом'янського
районного суду м. Києва від 22 лютого 2012
року, якою накладено стягнення у
вигляді конфіскації спірного майна,
набрала законної сили, тому відповідно
до вимог ст.124 Конституції України є
обов'язковою до виконання на всій
території України.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог про
виключення спірного асфальтобетонного
заводу з акту опису і арешту та зняття з
нього арешту, оскільки зазначене майно
було безпосереднім предметом
порушення митних правил відповідачкою
ОСОБА_3, внаслідок чого за рішенням суду
його було конфісковано, не дивлячись на
те, що спірне майно не належить
відповідачці ОСОБА_3

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів
критично відноситься до доводів
апеляційної скарги щодо
безпідставності конфіскації спірного
майна із-за недотримання
індивідуального характеру юридичної
відповідальності, так як принцип такої
відповідальності стосовно конфіскації
асфальтного заводу передбачений
спеціальним (митним) законодавством.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що згідно
вимог ст.354 ЦК України конфіскація може
бути застосована лише до власника
цього майна, який вчинив
правопорушення, так як в даному випадку
спірне майно було конфісковано за
порушення відповідачкою ОСОБА_3 митних
правил на підставі застосування
спеціальних норм права, а саме: ст.ст.322,
326, 348 Митного кодексу України, тобто
правовідносини щодо конфіскації
орендованого позивачем майна виникли
не з цивільно-правових відносин, а як
санкція статті за вчинення
відповідачкою ОСОБА_3 порушення митних
правил.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду щодо
відмови у задоволенні позову, так як не
містять посилань на такі порушення, які
могли б бути підставою для зміни чи
скасування рішення суду.

За таких обставин, коли права позивача
не порушені і захисту не підлягають,
його вимоги про виключення
асфальтобетонного заводу з акта опису
й арешту та зняття з нього арешту не
ґрунтуються на законі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду є законним і
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
тому його необхідно залишити без змін,
а апеляційну скаргу, відповідно,
відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ейч Джі
«Строй компані» відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 06 травня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -