ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова
М.Л., при секретарі Степанишиній Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання фізичної особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 09.12.2013 року звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_3, 3 особа - Дарницький
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання відповідача
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідач є її
колишнім чоловіком, в спірній квартирі
він не проживає постійно з 2001 року,
квартиру залишив добровільно; спірна
квартира є її власністю (позивачки);
будь-яких домовленостей або договорів
між нею та відповідачем щодо
користування квартирою АДРЕСА_1 не має.

Оскільки відповідач в квартирі не
проживає понад один рік, але
залишається бути зареєстрованим за
адресою спірної квартири, чим
перешкоджає позивачці у повній мірі
здійснювати свої права, як власника
житла, місце фактичного проживання
відповідача невідоме, тому позивачка
вимушена була звернутися до суду з
даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
позовні вимоги підтримала та просила
позов задовольнити; відповідач ОСОБА_3
в судове засідання не з"явився
повторно; про час та місце розгляду
справи відповідач був повідомлений
належним чином, будь-яких клопотань від
нього не надходило.

Відповідно до положень ст.224 ЦПК
України судом визнано за можливе
ухвалити по даній справі заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Представник 3-ої особи - Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві в судове
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, своєю заявою від 04.02.2014
року просив справу розглядати за його
відсутності (а.с.23).

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2
в судовому засіданні, допитавши свідка
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст.10, 60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу (підстави звільнення від
доказування).

В судовому засіданні встановлено:
згідно свідоцтва про право власності
від 13.01.2003 року, виданого на підставі
наказу Головного управління житлового
забезпечення КМДА від 10.12.2002 року №1847-С,
позивачка ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1; право власності на квартиру
зареєстровано в БТІ м. Києва 24.01.2003 року
(а.с.4).

Квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною,
житловою площею 29,0 кв. м, загальною
площею 55,8 кв. м (а.с.4-5).

Згідно довідки форми №3 від 05.12.2013 року
в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані три
особи - позивачка ОСОБА_2, ОСОБА_3
(відповідач), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син
сторін) - а.с.5.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (сторони) перебували в
зареєстрованому шлюбі з 23.01.1982 року;
заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 25.03.2014 року
шлюб між сторонами було розірвано,
зазначеним судовим рішенням було
встановлено, що сторони не підтримують
шлюбні стосунки і не ведуть спільного
господарства з 2001 року.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок,
квартиру користуються ними для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї та інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї (колишнього
члена сім»ї) без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Ствердження позивачки про те, що
відповідач ОСОБА_3 не проживає в
квартирі АДРЕСА_1 з весни 2001 року,
фактично підтверджуються також
показаннями свідка ОСОБА_4, актом від
05.12.2013 року, тощо (а.с.6-7).

Відповідачем ОСОБА_3 будь-яких
заперечень по суті справи судові не
надано.

Аналізуючи встановлені в
судовому засіданні обставини справи та
надані сторонами докази у їх
сукупності, те, що право власності
позивачки ОСОБА_2 відповідно до
правовстановлюючого документа на
квартиру не є оспорюваним на день
розгляду справи, тому суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні, тобто позов має
бути задоволений.

Рішення суду про визнання
фізичної особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, є
підставою для скасування реєстрації
фізичної особи за конкретною адресою.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218, 224-228 ЦПК
України, на підставі ст. 150, 156 ЖК
України, ст.16, 319, 321, 383 ч.1, 386, 391, 405 ч.2 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

За письмовою заявою відповідача, яку
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання копії заочного рішення до
суду першої інстанції, заочне рішення
може бути переглянуто судом, який
постановив рішення.

За загальним правилом, а також у разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення, рішення може
бути оскаржено сторонами до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення або з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
Парамонов М.Л.