У х в а л а

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П.,Мостової Г.І.,Коротуна
В.М.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом
Харківської міської ради до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, шляхом приведення
об'єкта самочинного будівництва в
попередній стан, за касаційною скаргою
ОСОБА_9 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 10
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Харківської області від 10 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Харківська міська рада звернулася до
суду з позовом про звільнення ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самовільно зайнятої
земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею
0,0020 га шляхом приведення об'єкта
самочинного будівництва в попередній
стан.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 10 квітня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленими судовими
рішеннями, ОСОБА_9 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просила скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу, укладеним 13 вересня 2007
року, ОСОБА_7 відчужив ОСОБА_6 нежитлові
приміщення АДРЕСА_1. Право власності
ОСОБА_6 на зазначене нерухоме майно
зареєстровано у встановленому законом
порядку.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
встановлених частинами 1-3, 5 та 6 статті
203 ЦК України є підставою недійсності
правочину (частина 1 статті 215 ЦК
України).

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_9 раніше зверталася до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання вчинити певні дії,
відновлення стану земельної ділянки,
анулювання державної реєстрації права
власності та визнання правочинів
недійсними.

Так, рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 18 лютого 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 19 квітня 2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 жовтня 2011 року в
задоволенні позову відмовлено, так як
встановлено, що ОСОБА_6 набула право
власності на нежитлові приміщення за
договором купівлі-продажу та має право
розпоряджатися своїм майном незалежно
від волі інших осіб. Разом із тим
позивач не є стороною у зазначеній
угоді, доказів порушення її прав не
надано, відтак ОСОБА_9 не є особою, права
якої порушено внаслідок укладення
договору купівлі-продажу між ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 (а.с. 63-77, т. 4).

Враховуючи викладене суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову, оскільки вважав, що позивач у
порушення статей 10, 60 ЦПК України не
надав доказів, які б свідчили про
порушення його прав та законних
інтересів, а також прав та законних
інтересів третіх осіб.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_9
доводи висновків судів першої та
апеляційної інстанцій не спростовують
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Харківська міська рада ухвалені у
справі судові рішення не оскаржувала.

За таких обставин суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 10 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:О.П. Касьян
В.М. Коротун Г.І. Мостова С.П. Штелик