Справа № 712/1379/14-ц
Провадження № 2/712/4598/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року

м. Черкаси

Соснівський районний суд міста
Черкаси у складі:

головуючого судді
-
Євтушенка П.М.

при секретарі
-
Шевченко О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21. 03. 2014 року звернувся до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів, посилаючись на те, що 15. 08. 2010
року між ним та відповідачем було
укладено Угоду № 0323789, предметом якої є
надання Учаснику послуг системи Авто
Так, спрямованих на придбання
Автомобіля.

Угода була укладена шляхом підписання
Сторонами Угоди, Додатку 1 та Додатку 2,
які є невід'ємними частинами Угоди.

Додаток № 1 до Угоди передбачав, що
позивач отримає у власність автомобіль
ЗАЗ Ланос вартістю 70720 грн. Позивач
зазначив, що він належним чином
виконував свої зобов'язання
передбачені Угодою та відповідними
додатками, а саме сплатив 49 305,53 коп.

Позивач зазначив, що при підписанні
Угоди Відповідачем було порушено
принцип добросовісності та дисбаланс
договірних прав та обов'язків сторін.

Із ст. З Угоди вбачається, що
зобов'язання Відповідача зводяться
лише до організації та створення умов
для придбання автомобілів учасниками
системи, здійснення адміністративних
процедур, не покладаючи фактично на
Відповідача жодних обов'язків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів"
передбачено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Несправедливими є,
зокрема, умови договору про:
встановлення жорстких обов'язків
споживача, тоді як надання послуги
обумовлене лише власним розсудом
виконавця; надання можливості продавцю
(виконавцю, виробнику) не повертати
кошти на оплату, здійснену споживачем,
у разі відмови споживача укласти або
виконати договір, без встановлення
права споживача на одержання
відповідної компенсації від продавця
(виконавця, виробника) у зв'язку з
розірванням або невиконанням ним
договору; надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права в односторонньому
порядку змінювати характеристики
продукції, що є предметом договору;
визначення ціни товару на момент його
поставки споживачеві або надання
продавцю (виконавцю, виробнику)
можливості збільшувати ціну без
надання споживачеві права розірвати
договір у разі збільшення ціни
порівняно з тією, що була погоджена на
момент укладення договору.

Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього
Закону нечіткі або двозначні положення
договорів із споживачами тлумачаться
на користь споживача.

Статтею 19 Закону України "Про захист
прав споживачів" заборонено нечесну
підприємницьку практику, яка включає,
зокрема будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить, споживача в
оману, спонукає або може спонукати
споживача дати згоду на здійснення
правочину, на який в іншому випадку він
не погодився б. стосовно основних
характеристик продукції, таких як: її
наявність, специфікація та ціна або
спосіб розрахунку ціни чи наявність
знижок або інших цінових переваг.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про захист прав споживачів" зазначена
підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, оскільки під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Угодою передбачено, що право на
отримання автомобіля учасником
системи за результатами розподілу
фонду групи, є підставою для придбання
за рахунок фонду групи автомобіля для
учасника системи.

Таким чином, Відповідач, керуючись
додатком № 2 до угоди, формує групу
учасників системи, надалі створює фонд
цієї групи за рахунок чистих
щомісячних платежів, сплачених
учасниками групи, тобто за кошти
учасників системи, а потім один раз на
місяць розподіляє фонд групи між
учасниками системи, але право на
купівлю автомобіля отримують не всі
учасники системи, а тільки ті, які
зробили найбільшу загальну кількість
балів.

Отже, розподіл фонду групи проходить по
пірамідальній схемі, що порушує вимоги
ст. 19 Закону України "Про захист прав
споживачів", коли один учасник системи
за свої власні кошти без інвестування
коштів Відповідача оплачує товар
іншому учаснику системи. При цьому,
саме одержання права на отримання
автомобіля, що передається у власність
учаснику системи, до його повної оплати
є "компенсацією" за рахунок коштів
інших учасників системи, залучених до
умови діяльності програми "Авто Так".
Тому, відповідно до ч. 6 ст. 19 цього
Закону угода, вчинена з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсною.

Таким чином, на підставі викладеного,
позивач просить визнати недійсною
Угоду №0323789 від 15. 08. 2010 року, укладену
між ним та відповідачем внаслідок
здійснення останнім нечесної
підприємницької практики та як таку, що
містить несправедливі умови, стягнути
з відповідача на його користь 49 305 грн. 53
коп. коштів, сплачених за Угодою та
судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив
його повністю задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, подав
заперечення, просив справу розглянути
в його відсутність.

Судом встановлено, що 15. 08. 2010 року
між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було
укладено Угоду № 0323789, предметом якої є
надання Учаснику послуг системи Авто
Так, спрямованих на придбання
Автомобіля.

Угода була укладена шляхом підписання
Сторонами Угоди, Додатку 1 та Додатку 2,
які є невід'ємними частинами Угоди.

Додаток № 1 до Угоди передбачав, що
ОСОБА_1 отримає у власність автомобіль
ЗАЗ Ланос вартістю 70720 грн.

Відповідно до умов спірної Угоди, а
також п.п. 3, 17, 19, 22 ст.1 ЗУ «Про захист
прав споживачів» відповідач виступає
виконавцем певних послуг, зазначених у
ст.1 Угоди, а позивач є їх споживачем.
При цьому умови Угоди порушують права
позивача як споживача послуг, наданих
ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до Угоди позивач повинен
був сплачувати на користь відповідача
щомісячні внески в оплату послуг ТОВ
«Авто Просто», а до того ж ст.10 Додатку
№ 2 (Правила функціонування системи
придбання в групах Авто Так) до Угоди,
передбачено, що вигодонабувачем за
договором страхування автомобіля у
разі настання страхового випадку є
відповідач, який отримує страхове
відшкодування, однак робить це
виключно за рахунок внесків
споживачів, в тому числі Позивача, що
також робить умови спірної Угоди
несправедливими саме по відношенню до
споживача (позивача). Таким чином, з
даної Угоди вбачаються явно невигідні
одній стороні (позивачу) договірні
умови, а протилежна сторона правочину
відповідач сформулював ці невигідні
для позивача умови в односторонньому
порядку і тим самим створив істотний
дисбаланс між правами і обов'язками
сторін за Угодою на свою користь, не
врахувавши при цьому інтересів
контрагента в особі позивача.

Крім того, позивач, як учасник системи
повинен за Угодою сплачувати щомісячні
внески.

Позивач виконував свої
обов'язки належним чином, а саме
здійснив платежі на загальну суму 49 305
грн. 53 коп., що підтверджується
письмовими доказами у вигляді
квитанцій.

В спірній Угоді та додатках до неї не
вказані підприємство, з яким "АВТО
ПРОСТО" укладено договір на постачання
автомобіля, виробник, імпортер та/або
дистриб'ютор, а також інші основні
характеристики автомобіля, кінцевий
термін дії угоди. Крім того, навіть не
вказаний термін, протягом якого
автомобіль буде наданий споживачеві та
після сплати якого розміру коштів,
автомобіль повинен бути наданий
позивачу.

Із ст. 3 Угоди вбачається, що
зобов'язання відповідача зводяться
лише до організації та створення умов
для придбання автомобілів учасниками
системи, здійснення адміністративних
процедур, не покладаючи фактично на
відповідача жодних обов'язків.

За викладених обставин, суд приходить
до висновку, що умови укладеної Угоди
порушують права позивача, як споживача.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів"
передбачено, що продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про: встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
характеристики продукції, що є
предметом договору; визначення ціни
товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
договору.

Згідно з ч. 4 ст. 18 цього Закону перелік
несправедливих умов у договорах із
споживачами не є вичерпним.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього
Закону, якщо положення договору
визнано несправедливим, таке положення
може бути визнано недійсним. У разі
коли визнання положення недійсним
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача договір
може бути визнаним недійсним у цілому.
Нечіткі або двозначні положення
договорів із споживачами тлумачаться
на користь споживача.

Статтею 19 Закону України "Про захист
прав споживачів" заборонено нечесну
підприємницьку практику, яка включає,
зокрема будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить, споживача в
оману, спонукає або може спонукати
споживача дати згоду на здійснення
правочину, на який в іншому випадку він
не погодився б, стосовно основних
характеристик продукції, таких як: її
наявність, специфікація та ціна або
спосіб розрахунку ціни чи наявність
знижок або інших цінових переваг.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про захист
прав споживачів» забороняються як
такі, що вводять в оману: пропонування
для реалізації продукції за визначеною
ціною, якщо існують підстави вважати,
що продавець або виконавець не зможе
надати таку продукцію за такою ціною
або у таких обсягах, що можна
передбачити з огляду на пропоновану
ціну та характеристики продукції;
недостовірне повідомлення про
наявність обмеженої кількості товарів
або з метою спонукання споживачів до
прийняття швидкого рішення та
позбавлення їх достатнього
періоду часу для прийняття
свідомого рішення; утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Перелік форм
підприємницької практики, що вводить в
оману, не є вичерпним.

Згідно з ч. 6 ст. 19 цього Закону
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про захист прав споживачів" зазначена
підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, оскільки під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Установлення невиправдано малого
строку для надання позивачем згоди на
отримання автомобіля, зобов'язання
його до виконання усіх зазначених вище
умов для можливості отримання
автомобіля, є підтвердженням
несправедливості умов спірної угоди та
нечесної підприємницької практики
відповідача і, відповідно до положень
ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист
прав споживачів", є підставою для
визнання такої угоди недійсною.

Також угодою передбачено, що право на
отримання автомобіля учасником
системи за результатами розподілу
фонду групи, є підставою для придбання
за рахунок фонду групи автомобіля для
учасника системи.

Таким чином, відповідач, керуючись
додатком № 2 до угоди, формує групу
учасників системи, надалі створює фонд
цієї групи за рахунок чистих
щомісячних платежів, сплачених
учасниками групи, тобто за кошти
учасників системи, а потім один раз на
місяць розподіляє фонд групи між
учасниками системи, але право на
купівлю автомобіля отримують не всі
учасники системи, а тільки ті, які
зробили найбільшу кількість авансових
чистих щомісячних платежів та
задекларували найбільшу кількість
чистих щомісячних внесків. Отже,
розподіл фонду групи проходить по
пірамідальній схемі, що порушує вимоги
ст. 19 Закону України "Про захист прав
споживачів", коли один учасник системи
за свої власні кошти без інвестування
коштів відповідача оплачує товар
іншому учаснику системи. При цьому,
саме одержання права на отримання
автомобіля, що передається у власність
учаснику системи, до його повної оплати
є "компенсацією" за рахунок коштів
інших учасників системи, залучених до
умови діяльності програми "Авто Так".
Тому, відповідно до ч. 6 ст. 19 цього
Закону угода, вчинена з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсною.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 цього кодексу
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК
України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що угода № 0323789 від 15 серпня
2010 року суперечить положенням Закону
України "Про захист прав споживачів"
внаслідок здійснення ТОВ "АВТО ПРОСТО"
нечесної підприємницької практики і є
такою, що містить несправедливі умови,
а тому підлягає визнанню недійсною із
застосуванням правових наслідків
недійсності правочину.

Підлягають задоволенню також
вимоги позивача про стягнення судових
витрат, оскільки згідно ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалене рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218,
224-226 ЦК України, ст. 15, 203, 215, 216, 230, 236,
633, 638 ЦПК України, ст.ст. 15,19 Закону
України «Про захист прав споживачів»
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати Угоду № 0323789 з Додатками від 15
серпня 2010 року укладену між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» та
ОСОБА_1 недійсною.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» на
користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 49 305, 53
грн. та сплачений судовий збір в сумі
494,00 грн., а всього 49 799,53 грн. ( сорок
дев'ять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять
гривень 53 коп.).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

Головуючий:
підпис П.М.
Євтушенко.