Справа № 1007/330/12-ц Головуючий у І
інстанції Петришин Н.М.Провадження №
22-ц/780/2256/14 Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства «Аграрний
комерційний банк» на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 22 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Аграрний
комерційний банк», третя особа
приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_5,
Реєстраційна служба Броварського
міськрайонного управління юстиції
Київської області про припинення права
власності, визнання договору
купівлі-продажу садового будинку
недійсним, визнання права власності на
садовий будинок та відшкодування
моральної шкоди, зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та відшкодування
моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ВАТ «Аграрний
комерційний банк» про припинення права
власності, визнання договору
купівлі-продажу садового будинку
недійсним, визнання права власності на
садовий будинок, відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на те, що
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 липня 2005
року скасовано рішення Ради масиву СТ
«Урочище Зазим'є» від 24 березня 2002 року
про прийняття ОСОБА_3 до складу членів
товариства і розпорядження про
передачу їй у приватну власність
земельної ділянки для ведення
садівництва, визнано недійсним
державний акт та виселено подружжя
ОСОБА_4 із будинку АДРЕСА_1, та стягнуто
із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти 348450
грн. витрат на добудову садового
будинку. ОСОБА_3 всупереч даному
рішенню оформила право власності на
садовий будинок і уклала 25 квітня 2007
року іпотечний договір із ВАТ «АКБ».
Звернувши стягнення на предмет іпотеки
згідно рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 серпня 2007
року, 22 листопада 2007 року ВАТ «АКБ»
уклало договір купівлі-продажу
спірного будинку із відповідачем
ОСОБА_2, в подальшому рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 серпня 2007 року було переглянуте
за нововиявленими обставинами і
скасовано, а позов банку залишено без
розгляду. Внаслідок протиправних дій
відповідачів йому заподіяно моральну
шкоду, яка полягає у душевних
переживаннях і моральних стражданнях з
приводу позбавлення його права
користування і розпорядження належним
майном. Просив припинити право
власності ВАТ «Аграрний комерційний
банк» на садовий будинок, розташований
за адресою АДРЕСА_1, визнати недійсним
договір купівлі-продажу між ВАТ
«Аграрний комерційний банк» і ОСОБА_2
від 22 листопада 2007 року садового
будинку, визнати за ним право власності
на спірний садовий будинок, стягнути із
ОСОБА_4, ОСОБА_3 солідарно на його
користь на відшкодування моральної
шкоди 1000000 грн.

В березні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися із зустрічним позовом про
стягнення заборгованості та
відшкодування моральної шкоди із
ОСОБА_1, посилаючись на те, що 22
листопада 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
був укладений договір про завдаток, за
яким ОСОБА_1 зобов'язувався продати, а
ОСОБА_3 купити до 25 грудня 2001 року
земельну ділянку та будинок, за цим
договором відповідач отримав завдаток
в розмірі 10000 доларів США, проте договір
купівлі-продажу так і не був укладений,
оскільки ОСОБА_1 отримав державний акт
на право власності на земельну ділянку
лише 20 жовтня 2011 року. 19 грудня 2011 року
із ОСОБА_1 було укладено договір
доручення, останній зобов'язався
оформити документацію на земельну
ділянку та будівництво котеджу. В
оплату за цим договором ОСОБА_1 отримав
21340 доларів США, які він мав би отримати
за договором купівлі-продажу,
передбаченим договором про завдаток.
Однак в повному обсязі зобов'язання за
даним договором відповідач не виконав,
тому вони мають намір відмовитися від
договору доручення та повернути надані
відповідачу грошові кошти. Крім того,
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 04 липня 2005
року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення суми боргу за договором
позики, та стягнуто із ОСОБА_1 348450 грн.,
яке по сьогоднішній день не виконане, а
отже на цю суму повинні бути нараховані
інфляційні втрати та 3 % річних 111212,05
грн. Також, у 2003 році ОСОБА_3 була
прийнята пропозиція ОСОБА_1 добудувати
спірний будинок «під ключ» та здати в
експлуатацію, що зроблено не було, а
тому подружжя ОСОБА_4 за власний кошт та
власними зусиллями добудувало будинок,
уклавши договори підряду з іншими
особами. Враховуючи, що спірний будинок
був добудований, введений в
експлуатацію, вважають, що при переході
права власності на будинок до ОСОБА_1
подружжя ОСОБА_4 має право вимоги щодо
компенсації коштів у сумі 462389,18 грн., що
бути витрачені на добудову будинку та
поліпшення земельної ділянки. Також
вважають, що своїми діями з заволодіння
коштами, погіршення їх матеріального
становища, приниження їх честі і
гідності відповідач заподіяв їм
моральну шкоду. Просили стягнути із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за
договором завдатку та договором
доручення 250093,20 грн., відшкодування 3 %
річних та інфляційне збільшення суми
боргу згідно рішення Броварського суду
від 04 липня 2005 року у розмірі 130997,81 грн.,
стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
кошти у розмірі 462383,18 грн., що були
витрачені на будівництво садового
будинку та покращення земельної
ділянки, моральну шкоду 1000000 грн. та
судові витрати 3219 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22 січня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково,
визнано недійсним договір
купівлі-продажу садового будинку
АДРЕСА_1, укладений 22 листопада 2007 року
між ВАТ «Аграрний комерційний банк» і
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, Р№ 2583.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
садовий будинок АДРЕСА_1, у задоволенні
іншої частини позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4
задоволено частково, стягнуто із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування
3 % річних та інфляційне збільшення суми
боргу за несвоєчасне повернення боргу
згідно рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2005 року у розмірі 130997,81 грн.,
та понесені витрати на оплату судового
збору у розмірі 1309,98 грн., в іншій
частині зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22 січня 2014
року, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, просив скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні
заявлених ним позовним вимог та в
частині задоволення зустрічного
позову та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити заявлені ним позовні
вимоги, а в задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 також подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 також подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції,
порушення норм матеріального права,
неналежне врахування вимог суду
касаційної інстанції, просила
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач ПАТ «Аграрний комерційний
банк» подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає відхиленню, а апеляційні
скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Аграрний
комерційний банк» підлягають до
часткового задоволення, виходячи із
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої
інстанції в повній мірі даним вимогам
не відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1
про визнання недійсним договору і
визнання за ним права власності, суд
першої інстанції виходив із того, що
судові спори щодо земельної ділянки та
спірного садового будинку тривають з
2004 року, вперше право власності на
спірний будинок було зареєстроване за
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно, видане
виконкомом Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
02 серпня 2006 року на підставі рішення №
50 від 27 липня 2006 року, що в подальшому
були скасовані судовими рішеннями, які
набрали законної сили, тому позивач був
позбавлений можливості оформити право
власності на спірний садовий будинок у
позасудовому порядку, однак будував
його на земельній ділянці, яка
перебувала у його користуванні та на
даний час належить йому на праві
власності.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони зроблені за неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, та в результаті порушення
та неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 22 листопада 2001 року ОСОБА_1
уклав договір завдатку з ОСОБА_3, за
умовами якого зобов'язався продати, а
ОСОБА_3 купити земельну ділянку та
незакінчений будівництвом будинок в
АДРЕСА_1, за ціною 168806,40 грн.,
еквівалентно 32000 доларів США. В
підтвердження укладення між сторонами
до 25 грудня 2001 року договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
будинку та забезпечення його виконання
покупець передає продавцю завдаток у
сумі 52752 грн., що еквівалентно 10000
доларів США. У випадку безпідставної
відмови покупця від виконання своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу, останній втрачає
право вимагати від продавця повернення
завдатку. У випадку безпідставної
відмови продавця від виконання своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу, останній повинен
повернути покупцю подвійну суму
отриманого завдатку. Про отримання 10000
доларів США завдатку ОСОБА_1 склав
розписку (а. с. 137, 165 т. 1).

19 грудня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
укладено договір доручення, за яким
ОСОБА_1 зобов'язався від імені і за
рахунок довірителя в термін, не пізніше
15 січня 2002 року, отримати та надати
довірителю належним чином посвідчену
виписку з рішення місцевої ради
народних депутатів про виділення СТ
Зазим'є-8 «Урочище Зазим'є» земельної
ділянки, на якій розташована дільниця
зазначеного товариства АДРЕСА_1;
отримати та надати довірителю належним
чином посвідчену виписку з рішення
Правління СТ Зазим'є-8 «Урочище Зазим'є»
про виділення довірителю дільниці
зазначеного товариства АДРЕСА_1,
загальною площею 1200 кв.м.; провести
комплекс робіт по приватизації
довірителем земельних ділянок,
дільниць АДРЕСА_1, підготувавши для
цього всі необхідні документи та
здійснивши всі необхідні дії. Надати
довірителю оригінали відповідних
свідоцтв про право власності на
земельні ділянки; організувати
розробку та затвердження в органах
місцевої влади всієї необхідної
проектної документації на будівництво
житлового будинку - трьохрівневого
котеджу, перед затвердженням проект
котеджу погодити з довірителем, надати
всю зазначену документацію довірителю.
Довіритель зобов'язаний для виконання
доручення забезпечити повіреного
готівковими коштами у сумі 169452,80 грн.,
що еквівалентно 32000 доларів США, та
прийняти виконання доручення шляхом
підписання звіту повіреного про
виконання доручення. Про отримання 21340
доларів США за даним договором ОСОБА_1
склав розписку від 19 грудня 2001 року (а.
с. 138, 166 т. 1).

В матеріалах справи містяться розписки
від 22 лютого 2002 року, 25 грудня 2001 року, 20
травня 2002 року, 30 квітня 2002 року, 12 липня
2002 року, 16 липня 2002 року, 25 липня 2002 року,
20 вересня 2002 року, 03 вересня 2002 року, 26
жовтня 2002 року, 16 жовтня 2003 року, 26
квітня 2002 року, складені ОСОБА_1 про те,
що він отримав грошові кошти на
будівельні роботи: в сумі 1772 долари США,
4000 долари США, 24300 доларів США, 15500
доларів США, 6000 доларів США, 2000 доларів
США, 3000 доларів США, 2000 доларів США, 5000
доларів США, 1000 доларів США, 1000 доларів
США, 10000 доларів США на проведення
будівельних робіт в будинку АДРЕСА_1 (а.
с. 154 - 164, 169, 170 т. 1).

Розпорядженням Броварської районної
державної адміністрації від 21 березня
2002 року № 109 затверджено матеріали
попереднього погодження місця
розташування земельної ділянки пл. 0,50
га. за рахунок земель запасу в
адмінмежах Зазимської сільської ради
для розширення території СТ «Зазим'я-8»,
доручено ТОВ «МУК» розробити проект
відведення земельної ділянки для
розширення території СТ «Зазим'я-8» (а.
с. 139 т. 1).

Розпорядженням Броварської районної
державної адміністрації від 16 квітня
2002 року № 157 передано у власність для
ведення садівництва в СТ «Зазим'я-8» в
межах Зазимської сільської ради
земельну ділянку ОСОБА_3 пл. 0,1112 га. На
підставі даного розпорядження 26 квітня
2002 року ОСОБА_3 отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії І-КВ № 045929, земельна ділянка для
ведення садівництва за адресою СТ
Зазим'я-8, АДРЕСА_1 (а. с. 141, 143 т. 1).

24 липня 2005 року рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
встановлено, що договір завдатку від 22
листопада 2001 року не відповідав
вимогам закону тому, що при його
укладанні ОСОБА_1 не був власником
земельної ділянки і власником будинку,
хоча користувався земельною ділянкою
із 1996 року за рішенням ради товариства.
Враховуючи, що між сторонами у справі
не було укладено договору
купівлі-продажу земельної ділянки та
будинку, як того вимагав договір
завдатку від 22 листопада 2001 року, суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_3, ОСОБА_4
всупереч вимогам закону користуються
земельною ділянкою і будинком і
підлягають виселенню, а також мають
звільнити земельну ділянку. Також суд
вважав встановленим, що ОСОБА_1 одержав
від ОСОБА_3 на будівництво будинку,
придбання будівельних матеріалів та
обладнання 69000 доларів США, що
еквівалентно 348450 грн., з урахуванням
того, що будинок і земельна ділянка
переходять у користування ОСОБА_1,
позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Даним рішенням скасовано рішення ради
масиву СТ «Урочище Зазим'є» від 24
березня 2002 року про прийняття ОСОБА_3 до
складу членів товариства,
розпорядження Броварської районної
державної адміністрації про передачу
у власність ОСОБА_3 земельної ділянки
для ведення садівництва, визнано
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1. Виселено
ОСОБА_4, ОСОБА_3 з усіма залежними від
них особами із будинку та земельної
ділянки за вказаною адресою, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 348450 грн.
Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 27 січня 2006 року рішення
скасовано в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_1, а ухвалою
Верховного Суду України від 21 червня 2006
року рішення Апеляційного суду
Київської області від 27 січня 2006 року
скасовано та залишено в силі рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 04 липня 2005 року
(а. с. 65 - 72 т. 1).

27 липня 2006 року рішенням Зазимської
сільської ради Броварського району
Київської області № 50 оформлено право
власності на садовий будинок на
території Зазимської сільської ради СТ
«Зазим'є-8» АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3,
свідоцтво про право власності видано 02
серпня 2006 року, того ж дня прийнято
рішення про реєстрацію права власності
(а. с. 144, 149 т. 1).

04 вересня 2006 року ухвалою Броварського
міськрайонного суду Київської області
встановлено порядок виконання рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 04 липня 2005 року,
за яким стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 348450 грн. і виселення ОСОБА_4,
ОСОБА_3 із будинку АДРЕСА_1 проводити
одночасно (а. с. 73 т. 1).

Згідно акту державного виконавця від 20
листопада 2006 року, з виїздом державного
виконавця за адресою АДРЕСА_1,
встановлено, що боржники ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 даний будинок звільнили в
добровільному порядку. За вказаною
адресою проживає ОСОБА_6 згідно
договору оренди садового будинку від 04
вересня 2006 року, який був наданий
державному виконавцю (а. с. 182 т. 4).

12 квітня 2007 року ухвалою Апеляційного
суду Київської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3 задоволено, ухвалу
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 01 грудня 2006 року
про накладення арешту на будинок
скасовано, матеріали направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
(а. с. 171 - 172 т. 1).

25 квітня 2007 року між ВАТ «Аграрний
комерційний банк» та ОСОБА_3 укладено
іпотечний договір, предметом якого є
садовий будинок, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, який належить
іпотекодавцеві на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
серії ЯЯЯ № 923818, виданого виконавчим
комітетом Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
02 серпня 2006 року на підставі рішення №
50 від 27 липня 2006 року. Право власності
зареєстроване в реєстрі прав власності
на нерухоме майно Броварським міським
бюро технічної інвентарізації 02 червня
2006 року за реєстраційним № 15597704 в книзі
5 за номером 2260. Іпотекою за цим
договором забезпечується виконання
позичальником зобов'язань за договором
про відкриття кредитної лінії № 42/2007
від 25 квітня 2007 року із всіма змінами і
доповненнями до нього, який укладений
між ВАТ «Аграрний комерційний банк» та
ОСОБА_4 За домовленістю сторін вартість
предмета іпотеки визначено у розмірі
1893750 грн. (а. с. 24 - 32 т. 1).

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 07 травня 2007 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 березня
2008 року, скасовано п. 4 і п. 5 рішення № 50
від 27 липня 2006 року виконкому
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
про оформлення права власності на
садовий будинок на ім'я ОСОБА_3 і
доручення бюро технічної
інвентаризації видати свідоцтво про
право власності на даний будинок (а. с. 75
- 77 т. 1).

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 серпня 2007 року
задоволено позов ВАТ «Аграрний
комерційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
звернення стягнення на садовий
будинок, звернуто стягнення і визнано
право власності банку на садовий
будинок в СТ «Зазим'є-8», АДРЕСА_1 в
рахунок погашення кредиторських вимог.
07 листопада 2007 року прийнято рішення
бюро технічної інвентарізації про
реєстрацію права власності (а. с. 40 - 49 т.
1)

22 листопада 2007 року між ВАТ «Аграрний
комерційний банк» та ОСОБА_2 укладено
договір купівлі-продажу садового
будинку, за яким ОСОБА_2 придбав у
власність садовий будинок за адресою
АДРЕСА_1, який належав продавцю на
підставі рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 серпня 2007
року, набрало законної сили 10 вересня
2007 року (а. с. 33 - 35 т. 1).

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 19 червня 2008 року задоволено
заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 серпня 2007 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами, в
результаті чого рішення скасовано. 05
листопада 2010 року позовну заяву ВАТ
«Аграрний комерційний банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
садовий будинок залишено без розгляду,
повороту виконання рішення здійснено
не було (а. с. 50 - 52, 55 т. 1).

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 07 листопада
2008 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4, Зазимська сільська
рада, БТІ, ВАТ «Аграрний комерційний
банк», ОСОБА_2 про визнання свідоцтва
про право власності на садовий будинок
недійсним позов задоволено, визнано
недійсним свідоцтво серії ЯЯЯ № 923818
про право власності на садовий будинок
в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3, видане 02
серпня 2006 року Броварським бюро
технічної інвентаризації і свідоцтво
про реєстрацію від 02 серпня 2006 року (а.
с. 81 - 84 т. 1).

Рішеннями Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
від 08 квітня 2009 року № 1463-30
позачергова-V вирішено за результатами
розгляду заяви ОСОБА_1 оформити право
власності на садовий будинок,
збудований в 2004 році, з відповідними
надвірними будівлями, що знаходиться
на території Зазимської сільської ради
СТ «Зазим'є-8» по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1,
та надано дозвіл на виготовлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку пл. 0,1112 га. для ведення
садівництва в СТ «Зазим'є-8» по АДРЕСА_1.
(а. с. 10, 11 т. 1).

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24 квітня 2009 року відкрито
касаційне провадження за скаргою
ОСОБА_3 на постанову Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 07 травня 2007 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 березня
2008 року за позовом ОСОБА_1 до Зазимської
сільської ради Київської області,
треті особи ОСОБА_3, Броварське МБІ про
скасування рішення, зупинено виконання
постанови та ухвали до розгляду справи
Вищим адміністративним судом України
(а. с. 79 т. 1).

20 жовтня 2011 року ОСОБА_1 одержав
державний акт на право власності на
земельну ділянку пл. 0,1112 га. для ведення
садівництва серії ЯМ № 086934 на підставі
рішення Зазимської сільської ради 10
сесії 06 скликання № 396 від 08 серпня 2011
року (а. с. 12 т. 1).

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 23 травня 2013 року
встановлено, що за ОСОБА_1 на праві
власності зареєстровано садовий
будинок за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 89 т. 4).
Дане право зареєстровано за ОСОБА_1 на
підставі рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 жовтня 2012 року, яке було скасовано
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29 травня 2013 року.

Згідно листа ВДВС Шевченківського
районного управління юстиції від 01
листопада 2013 року, ВП 33995203, станом на
сьогоднішній день по даному
виконавчому провадженню на виконання
дублікату виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 348450 грн.
на користь ОСОБА_3 державним виконавцем
здійснюються виконавчі дії щодо
виявлення майна боржника, на яке
можливо звернути стягнення в рахунок
погашення суми боргу (а. с. 84 т. 4).

В матеріалах справи на а. с. 4 - 80, т. 2
містяться договори підряду, поставки,
замовлення-наряди, укладені ОСОБА_4 із
різними суб'єктами господарювання,
касові ордери, чеки на придбання
будівельних матеріалів, кошториси на
проведення будівельних робіт, акти
прийомки виконання підрядних робіт за
адресою АДРЕСА_1.

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг щодо
незаконності висновків суду першої
інстанції про визнання недійсним
договору купівлі-продажу садового
будинку, що укладений 22 листопада 2007
року між ВАТ «Аграрний комерційний
банк» і ОСОБА_2, колегія суддів враховує
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Зі змісту договору купівлі-продажу
садового будинку, укладеного 22
листопада 2007 року між ВАТ «Аграрний
комерційний банк» (продавець) та ОСОБА_2
(покупець) вбачається, що спірний
садовий будинок належав ВАТ «Аграрний
комерційний банк» на праві приватної
власності на підставі рішення
Голосіївського районного суду м. Києва,
ухваленого 29 серпня 2007 року у справі
№2-3934/2007 рік. Відповідно до витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №16573668 від 07 листопада 2007 року,
право приватної власності ВАТ
«Аграрний комерційний банк» на садовий
будинок зареєстроване в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно
Броварським бюро технічної
інвентаризації 07 листопада 2007 року за
реєстраційним № 15597704 за номером запису
2260 в книзі 5.

Таким чином, станом на момент укладення
договору купівлі-продажу садового
будинку від 22 листопада 2007 року
власником спірного садового будинку
був ВАТ «Аграрний комерційний банк»,
який в силу положень ст. 317 ЦК України
був наділений правомочностями
власника, зокрема, щодо розпорядження
належним йому майном.

Судом першої інстанції при визнанні
недійсним договору купівлі-продажу
садового будинку було не враховано, що
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.
Тому, факт скасування в подальшому
(після укладення правочину) рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 серпня 2007 року у справі №2-3934/2007
ухвалою цього ж суду від 19 червня 2008
року, не може вважатися належним
підтвердженням відсутності права
власності ВАТ «Аграрний комерційний
банк» на спірний садовий будинок на
момент укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу.

З огляду на викладене суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
про те, що договір купівлі-продажу
садового будинку від 22 листопада 2007
року вчинений особою, яка не мала права
на вчинення такого договору.
Враховуючи те, що в матеріалах справи
відсутні докази, які б підтверджували
недодержання сторонами в момент
укладення договору купівлі-продажу
садового будинку вимог ст. 203 ЦК
України, то у суду першої інстанції
були відсутні підстави для визнання
цього договору недійсним.

Крім того, як було встановлено під час
розгляду справи, ОСОБА_2 є
добросовісним набувачем спірного
майна. Однак, судом першої інстанції не
було враховано, що права особи, яка
вважає себе власником майна, не
підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, встановленого статтями 215, 216
ЦК України. Такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо є підстави, передбачені
статтею 388 ЦК України, які дають право
витребувати майно у добросовісного
набувача.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із положеннями ст. 388 ЦК України
власник може витребувати майно, яке
йому належить, від добросовісного
набувача у разі, якщо майно за
відплатним договором придбане у особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом.

Таким чином, заявлена позивачем ОСОБА_1
позовна вимога щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу садового
будинку від 22 листопада 2007 року не
відповідає способам захисту,
передбаченим ст. ст. 330, 388 ЦК України,
висновки суду першої інстанції про її
задоволення не ґрунтуються на законі
та є помилковими.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині
визнання за ним права власності на
спірний будинок з підстав,
передбачених ст. ст. 388, 392 ЦК України,
суд виходив з того, що у зв'язку із
судовими спорами щодо земельної
ділянки та спірного садового будинку,
позивач був позбавлений можливості
оформити право власності на спірний
садовий будинок у позасудовому
порядку.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із такими висновками суду,
оскільки вони зроблені в результаті
порушення та неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК України
лише власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Судом першої інстанції не враховано, що
право власності на спірний садовий
будинок зареєстровано за ОСОБА_1 на
підставі рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 жовтня 2012 року у цій справі, яке
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальний справ від 29 травня 2013 року
було скасовано.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що на момент звернення до суду із
даним позовом ОСОБА_1 був власником
спірного майна, та відповідно до ст. 392
ЦК України мав право захисту своїх прав
в порядку, передбаченому цією статтею.
Застосування судом ст. 388 ЦК України як
підставу для задоволення позовної
вимоги ОСОБА_1 є безпідставною,
оскільки дана норма не передбачає
такого способу захисту прав власника
як визнання права власності.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позову в частині
припинення права власності ПАТ
«Аграрний комерційний банк», оскільки,
відповідно до положень ст. 346 ЦК
України, на момент звернення позивача
до суду із позовом у даній справі право
власності на спірний будинок у ПАТ
«Аграрний комерційний банк» було
припинене. При цьому колегія суддів
враховує, що право власності банку
виникло з договірних відносин між ним і
ОСОБА_3 та на підставі рішення суду про
звернення стягнення на іпотечне майно,
яке в наступному скасовано та позовні
вимоги залишено без розгляду, а тому
підстав для припинення права власності
у порядку розгляду спору не має.

Обґрунтованими та такими, що
відповідають обставинам справи та
вимогам ст. 23 ЦК України, також є
висновки суду першої інстанції щодо
відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову
про стягнення моральної шкоди із
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з огляду на
недоведеність завдання позивачу
моральної шкоди неправомірними діями
відповідачів.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1
зазначені висновки суду першої
інстанції не спростовані.

Перевіряючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, суд першої інстанції, встановивши,
що рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2005 року про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за
договором позики в розмірі 348450 грн. не
виконане, дійшов до обґрунтованого
висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 625
ЦК України вимоги про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 інфляційних
втрат та 3 % річних на суму 130997 грн.
підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
заявляючи зустрічні позовні вимоги,
посилаючись на вимоги ст. 331 ЦК України,
просили стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 кошти в розмірі 462383,18 грн.,
витрачені ним на будівництво садового
будинку та покращення стану земельної
ділянки.

На підтвердження цих вимог
відповідачами додані копії
відповідних договорів, товарних чеків
та інших документів, датованих 2001 - 2005
роками.

Разом з тим, враховуючи, що спірний
садовий будинок разом із всіма
поліпшеннями перейшов від ОСОБА_3 у
власність ВАТ «Аграрний комерційний
банк» в рахунок погашення кредитної
заборгованості та на виконання ОСОБА_3
умов договору іпотеки від 25 квітня 2007
року, в подальшому спірне майно набуто
добросовісним набувачем - ОСОБА_2,
відсутні підстави для задоволення
позову ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на садовий будинок, колегія
суддів також вважає, що зустрічні
вимоги про стягнення з ОСОБА_1 коштів на
суму 462383 грн. задоволенню не
підлягають.

Відтак висновки суду першої інстанції
в цій частині відповідають обставинам
справи та вимогам закону та доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені зустрічного позову в
частині стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі
250093,20 грн. згідно із договором завдатку
від 22 листопада 2001 року і договором
доручення від 19 грудня 2001 року,
укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
послався на пояснення ОСОБА_1, який
зазначив, що в повному обсязі виконав
взяті на нього зобов'язання, та на
відсутність оригіналів розписок про
передачу коштів у розмірі 250093 грн.

Проте, такі висновки суду першої
інстанції колегія суддів вважає
необґрунтованими та безпідставними.

Як встановлено в судовому засіданні, 22
листопада 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1
укладений договір про завдаток, за яким
ОСОБА_1 зобов'язувався продати, а ОСОБА_3
купити до 25 січня 2001 року земельну
ділянку, площею 0,1112 га за адресою
АДРЕСА_1 та будинок площею 465 кв. м. за
ціною 168806,40 грн., за цим договором
ОСОБА_1 отримав завдаток в розмірі 10000
доларів США.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Крім того, 19 грудня 2001 року між ОСОБА_3
(Довіритель) і ОСОБА_1 (Повірений) також
був укладений договір доручення,
згідно із яким ОСОБА_1 зобов'язався від
імені та за рахунок довірителя в термін
не пізніше 15 січня 2002 року виконати
наступні дії: отримати та надати
Довірителю належним чином посвідчену
виписку з рішення місцевої ради про
виділення СТ «Зазим'є» спірної
земельної ділянки; провести комплекс
робіт, пов'язаних з приватизацією
спірної земельної ділянки;
організувати виготовлення та
затвердження проектної документації
на будівництво. В оплату за цим
договором ОСОБА_1 отримав кошти в
розмірі 21340 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити дії
від імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права і
обов'язки довірителя.

Згідно із ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи,
факт укладення вищевказаних договорів
та отримання коштів ОСОБА_1 не
заперечував. Враховуючи те, що взяті на
себе зобов'язання за вищевказаними
договорами ОСОБА_1 належним чином не
виконав, доказів виконання ним дій,
передбачених умовами вказаних
договорів не надав, ОСОБА_1 вчинялись
дії, які суперечать домовленостям між
сторонами договорів, та спрямовані на
позбавлення права ОСОБА_3 на садовий
будинок та земельну ділянку, колегія
суддів вважає, що з урахуванням
положень ст. 533 ЦК України, підлягають
задоволенню зустрічний позов в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 за
договором завдатку від 22 листопада 2001
року та договором доручення від 19
грудня 2001 року коштів в сумі 250093,20 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 моральної шкоди, колегія суддів
вважає обґрунтованими, з огляду на
недоведеність факту заподіяння такої
шкоди.

Колегія суддів вважає
необгрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи,
вимоги представника позивача ОСОБА_1
про залишення апеляційних скарги
ОСОБА_3 та ПАТ «Аграрний комерційний
банк» без розгляду.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
ОСОБА_1 та в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення коштів ухвалене
за неповного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та зроблені із порушенням та
неправильним застосуванням судом норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є підставами для його
скасування в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
садового будинку від 22 листопада 2007
року і визнання за ним права власності
на спірний будинок та в частині відмови
в задоволенні зустрічних позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 коштів за договором про
завдаток від 22 листопада 2001 року та
договором доручення від 19 грудня 2001
року, із ухваленням нового рішення в
цій частині, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а
зустрічний позов у вказаній частині
задовольнити, стягнувши кошти за
договорами про завдаток та доручення в
розмірі 250093,20 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є законним, обґрунтованим,
ухваленим в результаті всебічного
з'ясування обставин на підставі
доказів, наявних в матеріалах справи, і
скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія
суддів здійснює розподіл судових
витрат та стягує із ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судові витрати 3654 грн.
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
«Аграрний комерційний банк»
задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 22 січня 2014
року скасувати в частині задоволення
позову ОСОБА_1 та в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення коштів за
договором про завдаток від 22 листопада
2001 року та договором доручення від 19
грудня 2001 року та розподілу судових
витрат і ухвалити в цій частині нове
рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічного
акціонерного товариства «Аграрний
комерційний банк» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності на садовий
будинок.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
борг за договором завдатку та
договором доручення в розмірі 250093,20
грн., а також судові витрати в розмірі
3654 грн.

В іншій частині рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 22 січня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.