Ухвала

ІМенем УКраїни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Мостової Г.І.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
комунального підприємства «Ніжинське
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17 лютого 2014 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернігівської області від 9 квітня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідно до
наказу

№ 249-К від 30 грудня 2013 року виданого
директором комунального підприємства
«Ніжинського управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» (далі - КП «НУВКГ»)
Арендарем М.І. його було звільнено з
посади головного юрисконсульта КП
«НУВКГ» за п. 4 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку із відсутністю на робочому
місці 2 та 3 грудня 2013 року протягом
більш ніж трьох годин.

Вважав акти від 2 та 3 грудня 2013 року
такими, що не відповідали дійсності та
підробленими, оскільки в ці дні він
перебував на своєму робочому місці.

Також, вважав своє звільнення
незаконним, оскільки він є головою
профспілки працівників комунального
господарства м. Ніжина і його
звільнення, як голови профспілки, було
здійснено з порушенням норм

ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності».

Такими діями позивачу було завдано
моральну шкоду, яку він оцінив у дві
тисячі грн.

Посилаючись на наведене, позивач
просив визнати незаконним наказ від 30
грудня 2013 року № 249-К, поновити його на
роботі та стягнути на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 17
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Чернігівської області

від 9 квітня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду

справи в касаційному порядку суд
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції

норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини,
що не були встановлені в

рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або

недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 у зв'язку з тим,

що адміністрація на законних підставах
притягнула останнього до
дисциплінарної відповідальності, а
протокол засідання профспілкового
комітету від 25 грудня 2013 року № 21 про
відмову у наданні згоди

на звільнення позивача не має
юридичного значення.

При цьому, судами було встановлено, що
згідно наказу директора

КП «НУВКГ» від 30 грудня 2013 року № 249-К за
грубе порушення трудової дисципліни до
ОСОБА_3 - головного юрисконсульта
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст. 40
КЗпП України.

Із вказаного наказу убачається, що
згідно із складеними робочою комісією
актами, робочі дні ОСОБА_3, а саме: 2 та 3
грудня 2013 року визнано днями прогулів,
у зв'язку із відсутністю останнього на
робочому місці без поважних причин.

З протоколу засідання профспілкового
комітету від 25 грудня

2013 року № 21 вбачається, що відповідачу
відмовлено у наданні

згоди на звільнення головного
юрисконсульта та голови профспілки -
ОСОБА_3

За змістом положення ч. 3 ст. 252 КЗпП
України звільнення

членів виборного профспілкового
органу підприємства, установи,

організації (у тому числі структурних
підрозділів), його керівників,
профспілкового представника (там, де не
обирається виборний орган професійної
спілки), крім випадків додержання
загального порядку, допускається за
наявності попередньої згоди виборного
органу, членами якого вони є, а також
вищого виборного органу цієї спілки
(об'єднання професійних спілок).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового

договору з підстав, передбачених
пунктами 1 (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації),
2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті

41 цього Кодексу, може бути проведено
лише за попередньою

згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Відповідно до

положення ч. 3 зазначеної статті
подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно

винесено, якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті, за виключенням випадку
повторної неявки працівника (його
представника) без поважних причин.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про

практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року

№ 9 роз'яснено, що розірвання трудового
договору з ініціативи

власника або уповноваженого ним органу
допускається лише за

попередньою згодою профспілкового
органу, крім випадків, передбачених
статтями 43 і 43(1) КЗпП України.
Звільнення погоджується з органом
профспілки, яка утворена і діє на
підприємстві, і членом якої є
працівник. Відмова профспілкового
органу в згоді на звільнення є
підставою для поновлення працівника на
роботі.

Відповідно до Статуту Професійної
спілки працівників комунального
господарства м. Ніжина, остання є
громадською, добровільною,
неприбутковою організацією, що
об'єднує працівників, які працюють на

КП «НУВКГ» та зареєстрована як
юридична особа.

Директором КП «НУВКГ» було направлено
подання від 10 грудня

2013 року № 871 про отримання згоди на
звільнення позивача до

голови профспілки працівників
комунального господарства м. Ніжин, за
результатом розгляду якого 25 грудня 2013
року відмовлено у наданні згоди на
звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ст. 40 КЗпП
України (а.с. 4, 11).

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про
професійні спілки, їх права та
гарантії» рішення профспілки про
надання згоди на розірвання трудового
договору має бути обґрунтованим. У
разі, якщо в рішенні немає
обґрунтування відмови у згоді на
звільнення, роботодавець має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу профспілки.

Зі змісту протоколу від 25 грудня 2013
року вбачається, що позивач вважав
пояснення охоронців та акти комісії
службовою підробкою та зазначав, що він
перебував на роботі і жодних вимог
надати пояснення не отримував.

Однак, доводи позивача суперечать
матеріалам справи, а саме: поясненням
охоронців та складеними комісією актам
від 2 та 3 грудня

2013 року, які ОСОБА_3 спростовані не були
(а.с. 5-9).

Крім цього, протокол засідання
профспілкового комітету від 25 грудня
2013 року № 21 не містить обґрунтувань
відмови у згоді на звільнення позивача,
тому не відповідає вимогам ст. 39 Закону
України «Про професійні спілки, їх
права та гарантії».

1 вересня 2014 року до касаційної скарги
додано клопотання

про долучення до матеріалів справи
витягу з протоколу засідання
профспілкового комітету первинної
профспілкової організації

КП «НУВКГ» м. Ніжин від 27 грудня 2013 року
№ 5, про надання

згоди на звільнення ОСОБА_3 з посади
головного юрисконсульта

на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до вказаного судова колегія
дійшла висновку, що судами вірно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

З огляду на те, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
касаційна скарга підлягає відхиленню
згідно із положеннями ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись статтями 332, 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від

17 лютого 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Чернігівської області від 9 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.П.
Касьян В.М. Коротун Г.І. Мостова
С.П. Штелик