АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5731/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Подорець О. Б. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 квітня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи
Перша Миргородська державна
нотаріальна контора, товариство з
обмеженою відповідальністю «Еркос»
про стягнення боргу зі спадкодавців, -

В С Т А Н О
В И Л А:

21 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
вказаною позовною заявою, за якою
просив стягнути зі спадкоємців
померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на
його користь борг у сумі 120 000 грн. у
межах вартості майна, отриманого в
спадщину та стягнути судові витрати по
справі. В обґрунтування своїх позовних
вимог, посилався на те, що 14 серпня 2002
року між ТОВ «Еркос» та ОСОБА_5 був
укладений договір позики, відповідно
до якого за видатковим касовим ордером
від 14.08.2002 року останній отримав від ТОВ
«Еркос» 120 000 грн., з кінцевим строком
повернення боргу 31 грудня 2012 року. 21
серпня 2002 року між ТОВ «Еркос» та
позивачем ОСОБА_3 був укладений договір
відступлення вимоги, відповідно до
якого до позивача перейшло право
позикодавця за договором позики від
14.08.2002 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
помер. Однак заборгованість за
договором позики від 14.08.2002 року у
розмірі 120 000 грн. на момент смерті
боржником не погашена. Після смерті
боржника ОСОБА_5 була відкрита спадкова
справа у місті Миргороді Полтавської
області. Відповідно до спадкової
справи, спадкоємцем всього майна
померлого, згідно заповіту є ОСОБА_2.
Крім того, на спадкове майно претендує
ОСОБА_4. Про смерть боржника позивач
дізнався 10 червня 2013 року та 20 червня 2013
року позивач звернувся до Першої
Миргородської державної нотаріальної
контори з вимогою про обов'язок
спадкодавця, в якому просив довести до
відома спадкоємців, які прийняли
спадщину, або виконавця заповіту та
надав до нотаріальної контори
претензію про обов'язок спадкодавця
щодо сплати боргу у сумі 120 000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 квітня 2014 року ухвалено: ОСОБА_3 у
задоволенні позову - відмовити у
повному обсязі; заходи забезпечення
позову - скасувати.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 просить рішення суду змінити,
виключивши із мотивувальної частини
рішення обставини щодо встановлення,
що 14 серпня 2002 року між ТОВ «Еркос» та
ОСОБА_5 укладений договір займу
(позики), відповідно до умов якого
останній отримав у борг 11260 доларів США
з кінцевим строком повернення 31 грудня
2012 року та 21 серпня 2002 року між ТОВ
«Еркос» та ОСОБА_3 укладено договір
уступки вимог, за яким ТОВ «Еркос»
передало право вимоги за договором
займу від 14 серпня 2002 року ОСОБА_3, та
виключити обставини зазначені у
мотивувальній частині рішення суду, що
21 серпня 2002 року між ТОВ «Еркос» та
позивачем ОСОБА_3 був укладений договір
відступлення вимоги, відповідно до
якого до позивача перейшло право
позикодавця за договором позики від
14.08.2002 року, посилаючись на те, що
зазначені обставини та висновки суду
можуть в подальшому вплинути на її
права.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6
просить апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін,
посилаючись на те, що доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
нормах процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 серпня 2002 року між ТОВ «Еркос» та
ОСОБА_5 укладено договір займу,
відповідно до умов якого останній
отримав у борг 11260 доларів США з
кінцевим строком повернення 31 грудня
2012 року. 21 серпня 2002 року між ТОВ
«Еркос» та ОСОБА_3 укладено договір
уступки вимог, за яким ТОВ «Еркос»
передало право вимоги до договору
займу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть виданим Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Миргород Миргородського
міськрайонного управління юстиції
Полтавської області. Із дослідженої в
судовому засіданні спадкової справи №
23/2013 відкритої після померлого ОСОБА_5
вбачається, що після його смерті із
заявами про прийняття спадщини
звернулися - ОСОБА_4, ОСОБА_2 та наявна
заява дружини померлого ОСОБА_7 яка
відмовляється від спадщини на користь
ОСОБА_2 Крім того, в матеріалах
спадкової справи міститься вимога
ОСОБА_3 про обов'язок спадкодавця
сплатити 120 000 грн. 21 серпня 2002 року між
ТОВ «Еркос» та позивачем ОСОБА_3 був
укладений договір відступлення вимоги,
відповідно до якого до позивача
перейшло право позикодавця за
договором позики від 14.08.2002 року. Судом
також встановлено та не заперечується
сторонами, що на теперішній час
спадщина після ОСОБА_5 ніким не
прийнята, оскільки в Миргородському
міськрайонному суді Полтавської
області розглядається спір між
спадкоємцями. За повідомленням Першої
Миргородської державної нотаріальної
контори свідоцтво про право на
спадщину після ОСОБА_5 не видано.

Відмовляючи у задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що позивач
ОСОБА_3 скористався своїм правом щодо
повернення боргу шляхом подання заяви
до Першої Миргородської державної
нотаріальної контори, а відтак даний
позов до спадкоємців є передчасним,
оскільки не встановлено коло
спадкоємців, які приймуть спадщину, на
теперішній час наявний судовий спір
щодо спадкового майна, що позбавляє
права суд встановити як коло
відповідачів по даній справі, так і
обсяг отриманого у спадщину майна.
Судом було зобов'язано сторону
позивача надати в судове засідання
оригінали документів, а саме - договору
займу від 14 серпня 2002 року та договору
уступки вимоги від 21 серпня 2002 року.
Оригінали документів суду не надано.
Суд не може погодитися з посиланнями
представника позивача ОСОБА_6 про те, що
дані оригінали документів були
викрадені 07 січня 2014 року з його офісу,
оскільки належних та допустимих
доказів цим обставинам суду не надано.
Крім того, як пояснив представник
позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні з
приводу факту крадіжки до
правоохоронних органів звернень не
було, докази крадіжки належними
доказами він підтвердити не може.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини між сторонами у
справі виникли щодо грошового
зобов'язання спадкодавця перед
позивачем у зв'язку з прийняттям
спадщини відповідачами.

Відповідно до ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині. Вимоги
кредитора спадкоємці зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями та кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передане спадкоємцям у натурі.

За положеннями ст. 1281 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Крім того, відповідно до ст.64 ЦПК
України письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала
наявність грошового зобов'язання
спадкодавця за обставинами справи,
однак судом першої інстанції
беззаперечно не встановлено цей факт у
зв'язку з ненаданням суду оригіналів
зазначених договорів про що зазначено
у рішенні суду, тому посилання апелянта
на те, що судом встановлено наявність
грошового зобов'язання спадкодавця
перед позивачем, що в майбутньому може
вплинути на її права є безпідставними.

Зазначені обставини грошового
зобов'язання спадкодавця, які
викладені в позовній заяві, не
підтверджені належними доказами зі
сторони позивача, а тому є
недоведеними, а також і не спростовані
зі сторони відповідачів належними та
допустимими доказами.

За висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог
не порушуються права, інтереси та
свободи відповідача-апелянта.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог статті 215 п.3 ЦПК
України мотивувальна частина рішення
суду повинна містити, зокрема,
встановлені судом обставин і визначені
відповідно до них правовідносини.

В цій частині рішення зазначається чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження.

Також у відповідності до вказаної
норми процесуального закону в рішенні
суду зазначаються мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти; чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких особа звернулася до суду, а якщо
були, то ким.

Спори можуть стосуватися факту та (або)
права. Спір щодо фактів виникає у
зв'язку із запереченням однією з сторін
певних обставин. Спір щодо права
виникає у зв'язку із різним
застосування законодавства до певних
фактичних відносин.

Питання про неврахування окремих
доказів постає у спорах щодо фактів. В
ході судового слідства суд досліджує
різні засоби доказування. Якщо одні
свідчать про те, що факт мав місце, а
інші - навпаки, то постає питання про
перевагу одних над іншими.

Надання переваги певним доказам - це
результат їх оцінки.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судова колегія вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає вимогам
ст. 215 ЦПК України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
стосуються переоцінки доказів у
справі, зважаючи на те, що згідно до
вимог статті 212 ЦПК України оцінка
доказів у справі є прерогативою суду, а
тому доводи апелянта та її
представника не є підставою для зміни
законного та обґрунтованого рішення
суду.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його зміни, і доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України
судова колегія, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді колегії