справа № 691/286/14-ц
провадження № 2/691/181/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 рокуГородищенський районний
суд Черкаської області

в складі :

судді
Черненка В.О.

при секретарі
Сидоренко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Городище цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення з частини
будинку, та позовом третіх осіб, що
заявляють самостійні вимоги щодо
предмета спору - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про виселення з
частини будинку.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1
посилається на те, що вона є власником
3/4 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.
Городище, Черкаської області.
Власником 1/4 частини вказаного
будинковолодіння є її колишній чоловік
ОСОБА_2 Починаючи з 09.10.2012 року вона не
має можливості проживати у своїй
частині будинку, оскільки там проживає
відповідач ОСОБА_2, який вигнав її та не
допускає до будинку взагалі. Згідно
рішення Городищенського районного
суду від 10.06.2013 року, ОСОБА_2
зобов'язаний усунути перешкоди в
користуванні нею 3/4 частинами
житлового будинку АДРЕСА_1 у м.
Городище, Черкаської області, шляхом
надання вільного, безперешкодного
доступу до її частини будинку. Але,
станом на 18.02.2014 року, ОСОБА_2 не усунув
перешкоди у користуванні нею своєю
частиною будинку та не звільнив
зайняту ним її кімнату. Враховуючи
викладене, просить виселити ОСОБА_5 з її
3/4 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.
Городище, Черкаської області.

Треті особи, що заявляють самостійні
вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_1 про визнання майна спільною
сумісною власністю та визнання права
на частку у спільному майні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
треті особи посилаються на те, що
рішенням Городищенського народного
суду від 14.11.1989 року виділено з
колгоспного двору ОСОБА_1 з двома
неповнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2, головою якого являється
ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, Черкаської області.
Зараз їхня матір стверджує, що вона є
одноосібним власником 3/4 частин
будинковолодіння АДРЕСА_1 у м. Городище,
Черкаської області, тобто не визнає
їхнє право на вказане житло, хоча вони
приймають активну участь у веденні
господарства, постійно користуються
вказаним житлом та не мають іншого, на
праві власності, житла. Вважають, що
мають право на частку вказаного
будинковолодіння, як члени колгоспного
двору, а тому просять: визнати 3/4
частини будинковолодіння АДРЕСА_1 у м.
Городище, Черкаської області спільною
сумісною власністю ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; визнати за ними - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 право власності на 2/4 частини
будинковолодіння АДРЕСА_1 у м. Городище,
Черкаської області.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 та
її представник позовні вимоги
підтримали. Щодо вимог третіх осіб, де
ОСОБА_1 є відповідачем, то ні вона, ні її
представник позову не визнали.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2
в засідання не з'явився в зв'язку з
хворобою. В попередніх судових
засіданнях позов не визнавав, щодо
позову третіх осіб, то вважав, що він
підлягає до задоволення.

Представник відповідача підтримала
позицію останнього.

Третя особа ОСОБА_4 заперечувала щодо
задоволення первісного позову. Свої
позовні вимоги до позивача по
первісному позову ОСОБА_1, підтримала
повністю. Також, просила задоволити
позов третьої особи ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_3 просив відмовити в
первісному позові та задоволити його
позовні вимоги та вимоги третьої особи
ОСОБА_4 до позивача по первісному
позову ОСОБА_1

Суд вислухавши позивача та його
представника, представника
відповідача, третіх осіб, повно і
всебічно з'ясувавши обставини справи,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
надані сторонами та були досліджені в
судовому засіданні, вважає, що
первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
позов третьої особи ОСОБА_4 до
первісного позивача ОСОБА_1 є не
обґрунтованими, не підтвердженими
належними доказами, а тому до
задоволення не підлягають.

Щодо позову третьої особи ОСОБА_3 до
первісного позивача ОСОБА_1, то він є
обґрунтованим, підтвердженим
належними доказами, а тому підлягає до
задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач по первісному позову ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_2 є колишніми дружиною
та чоловіком, шлюб між якими, на час
розгляду справи, розірвано. Треті особи
ОСОБА_3 та ОСОБА_9 - є їхніми дітьми.
Рішенням Городищенського районного
народного суду від 14.11.1989 року виділено
з колгоспного двору ОСОБА_1 з двома
неповнолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
головою якого являється ОСОБА_2 в
АДРЕСА_1, Черкаської області. Згідно із
зазначеним рішенням за ОСОБА_1,
виходячи з кількості членів
колгоспного двору - чотири особи,
визнано право власності на 3/4 частини
господарства, оскільки з нею, з
колгоспного двору вийшло і двоє дітей,
які в даній справі є треті особи, що
заявляють самостійні вимоги, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 22.12.1995
року, № 20 ( зі змінами та доповненнями)
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», до правовідносин, які
виникли раніше 15.04.1991 року, тобто до
набрання чинності Законом України «Про
власність», застосовується чинне на
той час законодавство. Зокрема, спори
щодо майна колишнього колгоспного
двору, яке було придбано до 15.04.1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору, а
саме: а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15.04.1991 року не втратили права на
частку в його майні; б) розмір частки
члена колгоспного двору визначається,
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних. На витребування частки
з майна колишнього колгоспного двору,
що збереглося на 15 квітня 1991 року,
поширюється загальний трирічний строк
позовної давності.

Таким чином, при виділі ОСОБА_1 з двома
дітьми з колгоспного двору, їх частки, у
виділених згідно рішення суду 3/4
частинах колгоспного двору були
рівними і становили по 1/4 частині
колгоспного двору, кожному, тобто, 1/4
частина ОСОБА_1 і по 1/4 частині кожній
дитині.

На час виділення з колгоспного двору у
листопаді 1989 року, третім особам
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, було, відповідно, 12 років і
6 років.

Згідно із ст. 11 діючого на той час
Цивільного кодексу УРСР, здатність
громадянина своїми діями набувати
цивільних прав і створювати для себе
цивільні обов'язки (цивільна
дієздатність) виникає у повному обсязі
з настанням повноліття, тобто після
досягнення вісімнадцятирічного віку.

Виходячи з приписів п.6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
22.12.1995 року, № 20 ( зі змінами та
доповненнями) «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» про те, що на
витребування частки з майна колишнього
колгоспного двору, що збереглося на 15
квітня 1991 року, поширюється загальний
трирічний строк позовної давності.

23.01.2001 року, третя особа ОСОБА_3, досяг
повнолітня і на підставі
вищезазначених ст.11 Цивільного кодексу
УРСР та п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 22.12.1995
року, № 20, мав три роки для звернення до
суду, однак, цим правом не скористався.
Трирічний термін закінчився 23.01.2004
року.

01.01.2004 року набрав чинності Цивільний
кодекс України. Згідно п.6 Прикінцевих
та перехідних положень зазначеного
Кодексу, правила Цивільного кодексу
України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Враховуючи, що трирічний термін
звернення до суду для ОСОБА_3
закінчився після вступу в силу
Цивільного кодексу України, при
вирішенні його позову до ОСОБА_1 слід
застосовувати правила ЦК України про
позовну давність.

Згідно ч.2 та ч.3 ст. 267 ЦК України, заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Беручи до уваги вищенаведене та те, що в
судовому засіданні, ані первісний
позивач ОСОБА_1, ані її представник не
заявили про застосування строків
позовної давності, вимоги третьої
особи ОСОБА_3 підлягають до
задоволення.

Щодо позовних вимог первісного
позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2
про виселення з частини будинку, то суд
прийшовши до висновку про задоволення
позову третьої особи ОСОБА_3 до
первісного позивача ОСОБА_1 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права на частку у
спільному майні, вважає, що в позові
слід відмовити, оскільки, як вбачається
з матеріалів справи, на час вирішення
спору, частка позивача ОСОБА_1 в натурі
не виділена, а тому до вирішення цього
питання неможливо визначити, які
приміщення належать позивачу і чи
знаходиться там майно відповідача
ОСОБА_2

Як було зазначено вище, витребування
частки з майна колишнього колгоспного
двору, що збереглося на 15 квітня 1991
року, поширюється загальний трирічний
строк позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 75 діючого на той
час Цивільного кодексу УРСР позовна
давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторін.

01.03.1995 року третя особа ОСОБА_4 досягла
повноліття і мала три роки для
звернення до суду для витребування
своєї частки з колишнього колгоспного
двору, проте цим правом не
скористалася, пропустивши строк
позовної давності. Виходячи з
наведеного в позовних вимогах третьої
особи ОСОБА_4 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись: п.
6 Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 22.12.1995 року, № 20 ( зі змінами
та доповненнями) «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності»; ст.ст. 11, 75
Цивільного кодексу УРСР; ч.2 та ч.3 ст. 267
ЦК України; ст. ст. 10, 11, 13, 57, 60, 209, 212, 214, 215
ЦПК України,

ВИРІШИВ :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення з частини будинку,
відмовити в повному обсязі.

Позовну заяву третіх осіб, що заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
майна спільною сумісною власністю та
визнання права на частку у спільному
майні, задоволити частково.

Визнати 3/4 частини будинковолодіння
АДРЕСА_1 у м. Городище, Черкаської
області спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4
частину з 3/4 частин будинковолодіння
АДРЕСА_1 у м. Городище, Черкаської
області, які, згідно рішення
Городищенського районного народного
суду від 14.11.1989 року були виділені з
колгоспного двору ОСОБА_1.

В позовних вимогах третьої особи, що
заявляє самостійні вимоги щодо
предмета спору - ОСОБА_4, відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області,
через Городищенський районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти
денний строк. з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення виготовлений
07.07.2014 року.

Суддя В. О. Черненко