АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7506/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 54
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О.,
Романюк М.М.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Державний
науково-дослідний центр залізничного
транспорту України», третя особа -
ОСОБА_3 про поновлення на роботі та
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, стягнення
судових витрат та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач
звернувся в суд із указаним позовом,
посилаючись на те, що з 16 серпня 2012 року
працював у Державному підприємстві
«Державний науково-дослідний центр
залізничного транспорту України» на
посаді старшого
інспектора-приймальника. Наказом
відповідача № 27-ОС від 25.01.2014 року його
було звільнено із займаної посади на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку
із скороченням штату. Вважає своє
звільнення незаконним, проведеним із
порушенням вимог трудового
законодавства, а саме ст. 42 КЗпП України
та таким, що порушує його трудові права,
тому просив визнати незаконним та
скасувати наказ про його звільнення,
поновити на роботі, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 28
січня 2014 року по день поновлення на
роботі та відшкодувати моральну шкоду
в сумі 20 000 грн., а також 850 грн. витрат на
правову допомогу.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
16 липня 2014 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

З таким рішенням не погодився позивач,
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на його незаконність
та необґрунтованість, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне їх з'ясування, порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позовні вимоги задовольнити
повністю.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване у справі рішення ухвалено
з додержанням вимог закону.

Розглядаючи по суті даний спір, суд
першої інстанції виходив з того, на
підприємстві відповідача мало місце
скорочення чисельності працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, позивач був
попереджений про передуюче звільнення
у встановлений законом строк, йому
пропонувалась інша робота, а оскільки
він відмовився від запропонованих
вакантних посад, власник мав всі
підстави для розірвання трудового
договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках: змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

При цьому, Пленум Верховного Суду
України в п. 21 своєї постанови від 06
листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (з
наступними змінами) роз'яснив судам, що,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

За правилами ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
позивач наказом № 19-ос від 01 січня 2012
року був прийнятий на роботу до
відповідача на посаду
інспектора-приймальника у відділ
вагонного господарства відділення
«Центр технічного аудиту України» у
групу інспекції на ВАТ «Інтерпайп-НТЗ»
на умовах переведення з ПКТБ ЦВ УЗ (а. с.
7).

На Державному підприємстві «Державний
науково-дослідний центр залізничного
транспорту України» мала місце
реорганізація, що підтверджується
наказом № 335 від 21 листопада 2013 року.(а.
с. 10).

На виконання вищевказаного наказу
підприємством відповідача створено
комісію щодо проведення заходів
при реорганізації на
підприємстві та затвердження цих
заходів, що підтверджується наказом №
336 від 22.11.2013 р. (а. с. 48, 49)

Відповідно до вимог ст. 492 КЗпП,
відповідач за два місяці попередив
ОСОБА_2 про звільнення, що не
заперечується останнім.

Згідно акту від 26 листопада 2013 року,
позивачеві було зачитано наказ № 335 від
21.11.2013 року та вручено повідомлення про
звільнення від 21 листопада 2013 року №
ДНДЦ-9/1668. (а. с. 52).

Як вбачається з повідомлення від 24
січня 2014 року, ОСОБА_2 були
запропоновані наявні вакантні посади
на підприємстві, що відповідали його
спеціальності та кваліфікації, проте
від зайняття таких посад він
відмовився у зв'язку з тим, що вони
знаходились не за місцем його прописки,
про що він зазначив на даному
повідомленні та поставив свій підпис.
(а.с.53)

Відповідно до наказу № 27-ос від 25 січня
2014 року ОСОБА_2 було звільнено 27 січня
2014 року з посади старшого
інспектора-приймальника Відділення
«Центр технічного аудиту
Укрзалізниці» відділу «Південна
інспекція» за п. 1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням штату (а. с. 3).
Оскільки позивач не був членом
Профспілкової організації, її рішення
про надання згоди чи відмови у
звільненні ОСОБА_2 профспілкою не
вирішувалось. (а. с. 51)

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що при
звільненні позивача відповідачем були
дотримані норми трудового
законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
районним судом були виконані всі
вимоги процесуального закону, всебічно
перевірено обставини, спір вирішено у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт
не заперечує, що дійсно 26 листопада 2013
року він був повідомлений про
передуюче через 2 місяці звільнення та
те, що йому були запропоновані вакантні
посади.

Доводи апеляційної скарги стосовно
недотримання відповідачем вимог ст. 42
КЗпП України при звільненні не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
переважне право на залишення на роботі
має визначатись лише у випадку
скорочення чисельності штату
працівників, які займають одинакові
посади. В даному ж випадку скорочення
посад відбувалось внаслідок
реорганізації та ліквідації відділів,
а тому положення ст. 42 КЗпП України не
можуть бути застосовні.

Оскільки доводи апеляційної
скарги та матеріали справи не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, а отже, відсутні передбачені ст.
309 ЦПК України підстави для скасування
вказаного судового рішення, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Красногвардійський
районного суду м. Дніпропетровська від
16 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Романюк М.М. Макаров М.О.