Номер провадження: 22-ц/785/5016/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі про
визнання неправомірною відмову у
призначенні одноразової страхової
виплати, стягнення одноразової
страхової виплати та стягнення
моральної шкоди,-

встановила:

У листопаді 2013 року позивач (уточнюючи
свої позовні вимоги) звернувся до суду
з зазначеним позовом та просив визнати
неправомірною відмову Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі в
призначенні йому одноразової
страхової виплати, стягнути з фонду на
його користь грошові кошти у розмірі
82824 грн. в рахунок одноразової
страхової виплати, а також грошові
кошти у розмірі 40000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він з 04 серпня 1987 року по 23 грудня 1988
року працював бетонником на
підприємстві СУ «Промстрой» тресту
«Днепртяжстрой», але 05 вересня 1987 року
під час виконання трудових зобов'язань
з ним стався нещасний випадок, в
результаті чого він отримав перелом
стегна та потрапив на 180 днів на
стаціонарне лікування.

10 травня 1988 року МСЕК встановила ОСОБА_3
ІІІ групу інвалідності та втрату 60%
професійної працездатності строком на
один рік.

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Одесі з проханням про призначення
страхової виплати у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я, який має
посттравматичний характер через
каліцтво, отримане на виробництві.

16 березня 2010 року МСЕК видало ОСОБА_3
довідку про втрату 10% професійної
працездатності у зв'язку із трудовим
каліцтвом.

10 вересня 2010 року начальником
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі винесено
постанову про призначення ОСОБА_3
щомісячної страхової виплати в сумі
416,51 грн., розмір якої становить 10% від
середньомісячної заробітної плати
перед настанням страхового випадку,
яка складала 4165,09 грн..

Крім того, в цей же день начальник Фонду
надіслав на адресу ОСОБА_3 лист за № 237,
яким відмовив йому в призначенні
одноразової страхової виплати.

19 жовтня 2010 року МСЕК видало ОСОБА_3
довідку про втрату 25% професійної
працездатності у зв'язку із трудовим
каліцтвом та ІІ групу інвалідності.

04 листопада 2010 року начальником
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі винесено
постанову про призначення ОСОБА_3
щомісячної страхової виплати в сумі
1041,27 грн., розмір якої становить 25% від
середньомісячної заробітної плати
перед настанням страхового випадку,
яка складала 4165,09 грн..

Однак, ОСОБА_3 вважає, що відповідач
неправомірно та безпідставно відмовив
йому в призначенні одноразової
страхової виплати, оскільки він має
право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку згідно із ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

При цьому зазначає, що невиконання
відповідачем умов страхування, що
встановлені чинним законодавством
України, завдало йому моральну шкоду,
яка полягає у душевних стражданнях,
розмір яких він оцінює в сумі 40000 грн..

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 27 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до
суду апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, ухвалити по
справі нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що на момент отримання
ОСОБА_3 травми законодавством не
передбачалась одноразова допомога,
тому Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Одесі правомірно відмовив ОСОБА_3 в
призначенні одноразової страхової
виплати, у зв'язку з цим відсутні
підстави для визнання неправомірною
відмову у призначенні одноразової
страхової виплати, стягнення
одноразової страхової виплати та
стягнення моральної шкоди.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 березня 2014 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що з 04 серпня
1987 року по 23 грудня 1988 року позивач
працював бетонником на підприємстві СУ
«Промстрой» тресту «Днепртяжстрой»,
але 05 вересня 1987 року під час виконання
трудових зобов'язань з ним стався
нещасний випадок, в результаті якого
він отримав перелом стегна та потрапив
на 180 днів на стаціонарне лікування, що
підтверджується актом № 3 від 07 вересня
1987 року (а.с.9-10).

10 травня 1988 року МСЕК встановила ОСОБА_3
ІІІ групу інвалідності та втрату 60%
професійної працездатності строком на
один рік, що підтверджується довідкою
№ 058302 від 20 травня 1988 року (а.с.11).

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Одесі з проханням про призначення
страхової виплати у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я, який має
посттравматичний характер через
каліцтво, отримане на виробництві.

16 березня 2010 року МСЕК видало ОСОБА_3
довідку № 003218 про втрату 10% професійної
працездатності у зв'язку із трудовим
каліцтвом (а.с.18).

10 вересня 2010 року начальником
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі винесено
постанову про призначення ОСОБА_3
щомісячної страхової виплати в сумі
416,51 грн., розмір якої становить 10% від
середньомісячної заробітної плати
перед настанням страхового випадку,
яка складала 4165,09 грн. (а.с.21).

Крім того, в цей же день начальник Фонду
надіслав на адресу ОСОБА_3 лист за № 237,
яким відмовив йому в призначенні
одноразової страхової виплати (а.с.22).

19 жовтня 2010 року МСЕК видало ОСОБА_3
довідку № 004112 про втрату 25% професійної
працездатності у зв'язку із трудовим
каліцтвом та ІІ групу інвалідності
(а.с.23).

04 листопада 2010 року начальником
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі винесено
постанову про призначення ОСОБА_3
щомісячної страхової виплати в сумі
1041,27 грн., розмір якої становить 25% від
середньомісячної заробітної плати
перед настанням страхового випадку,
яка складала 4165,09 грн. (а.с.24).

Відповідно до листа начальника
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Одеси від 10.09.2010 року за № 237
ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні
одноразової допомоги, з посиланням на
те, що стійка втрата працездатності
вперше йому була встановлена у 1988 році
до вступу в дію ЗУ «Про охорону праці»,
а огляд МСЕК від 16.03.2010 року вважається
вторинним, тому відсутні підстави для
призначення одноразової допомоги
(а.с.22).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Згідно із пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, шляхом
виплати йому одноразової допомоги в
разі стійкої втрати професійної
працездатності або смерті потерпілого.

Частиною 2 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що у разі
стійкої втрати професійної
працездатності, встановленої МСЕК,
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків проводить
одноразову страхову виплату
потерпілому, сума якої визначається із
розрахунку середньомісячного
заробітку потерпілого за кожний
відсоток втрати потерпілим
професійної працездатності, але не
вище чотирикратного розміру граничної
суми заробітної плати (доходу), з якої
справляються внески до Фонду. У разі
коли при подальших обстеженнях МСЕК
потерпілому встановлено інший, вищий
ступінь втрати стійкої професійної
працездатності, з урахуванням іншої
професійної хвороби або іншого
каліцтва, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків, йому провадиться
одноразова виплата, сума якої
визначається із розрахунку
середньомісячного заробітку
потерпілого за кожний відсоток
збільшення ступеня втрати професійної
працездатності відносно попереднього
обстеження МСЕК, але не вище
чотирикратного розміру граничної суми
заробітної плати (доходу), з якої
справляються внески до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції входив з того, що на момент
втрати працездатності діяли Правила
відшкодування підприємствами,
установами та організаціями шкоди,
затверджені постановою Держкомпраці
СРСР та Президіумом ВЦРПС від 13.02.1985
року, які не передбачали одноразової
допомоги при отриманні травми на
виробництві, та будь-які виплати
постраждалому покладалися на
підприємство, а не на Фонд.

Але Фонд, призначивши ОСОБА_3 щомісячні
страхові виплати в порядку дії Закону,
тим самим визнав право позивача на
соціальний захист, встановлений
положеннями цього Закону, тобто визнав
право ОСОБА_3 на повне забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку
відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Також суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, не врахував ст. 37 зазначеного
Закону, якою встановлений виключний
перелік підстав для відмови у
страховій виплаті. Такими підставами
можуть бути: навмисні дії потерпілого,
спрямовані на створення умов для
настання страхового випадку; подання
роботодавцем або потерпілим Фонду
неправдивих відомостей про страховий
випадок; вчинення застрахованим
умисного злочину, що призвів до
настання страхового випадку; якщо
нещасний випадок згідно із
законодавством не визнаний пов'язаним
з виробництвом. Зазначений перелік є
вичерпаним та розширенню не підлягає.

Таким чином, підстава, що була
зазначена Фондом для відмови ОСОБА_3 у
призначенні одноразової допомоги, не
входить до зазначеного переліку.

Також колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до протоколу № 10 від 06.08.2010
року засідання комісії з рішення
спірних питань при відділенні
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Київському районі м.
Одеси комісією було одностайно
вирішено сплатити потерпілому на
виробництві ОСОБА_3 одноразову
допомогу у повному обсязі (а.с.19-20).

Але, не оскаржуючи рішення комісії,
голова відділення Фонду проігнорував
це рішення та одноособово відмовив
ОСОБА_3 в призначенні одноразової
страхової виплати.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що Фондом
неправомірно відмовлено ОСОБА_3 у
призначенні одноразової страхової
виплати у розмірі 82824 грн., яка підлягає
стягненню на його користь та сума якої
підтверджується відповідним
розрахунком, який міститься у
матеріалах справи.

Крім того, зазначеними діями ОСОБА_3
також спричинено моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, які
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою відносно
нього самого, членів його сім'ї або
близьких родичів, у душевних
стражданнях, які фізична особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або ушкодженням
його майна. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
зазначено, що під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступень зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

На підставі зазначеного, колегія
суддів приходить до висновку, що в
результаті неправомірної відмови
ОСОБА_3 у призначенні одноразової
страхової виплати йому спричинена
моральна шкода. Але визначена
позивачем моральна шкода у розмірі 40000
грн. є значно завищеною, тому суд,
враховуючи характер та тривалість
страждань позивача, спричинених йому
протиправними діями, дійшов висновку
про стягнення з Фонду на його користь
моральної шкоди у розмірі 1000 грн. При
цьому суд виходить із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 27 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_3 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі про
визнання неправомірною відмову у
призначенні одноразової страхової
виплати, стягнення одноразової
страхової виплати та стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі в
призначенні ОСОБА_3 одноразової
страхової виплати.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Одесі на
користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі
82824 грн. в рахунок одноразової
страхової виплати, а також 1000 грн., у
якості відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

В.О. Суворов