Справа №490/8408/13-ц 26.08.2014 26.08.2014 26.08.2014
Провадження №22-ц/784/2407/14
Головуючий у І інстанції Прохоров П.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

іменем України

26 серпня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З Л. та Кушнірової Т.Б.

із секретарем судового засідання -
Шпонарською О.Ю.,

з участю:

представника відповідача - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 27
листопада 2013 року, ухваленого у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_4 про її виселення із квартири, у
зв'язку із задоволенням вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та зняття з реєстраційного обліку, -

у с т а н о в и л а :

24 липня 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Фідобанк» (надалі Банк)
пред'явило до ОСОБА_4 зазначений позов,
який обґрунтувало наступним.

05 квітня 2007 року акціонерний банк
«Факторіал банк» в простій письмовій
формі на умовах повернення,
строковості, платності, забезпеченості
та цільового характеру використання
уклав з ОСОБА_4 договір кредиту № 053-а/41,
за яким зобов'язався надати і надав
останній 25 000 доларів США, які та
бралася повернути до 04 квітня 2017 року,
зі сплатою відсотків за користування
позиченими коштами, розрахованих за
ставкою у 10% річних на суму залишку тіла
кредиту.

В той же день, на забезпечення
виконнаня указаного кредитного
зобов'язання його учасники уклали
іпотечний договір, за яким ОСОБА_4
передала в іпотеку банку належну їй на
підставі договору довічного утримання
від 21 січня 1994 року квартиру АДРЕСА_1.

Не дивлячись на повне виконання Банком
взятих на себе обов'язків за кредитним
договором, позичальник свого слова не
дотримала, повернення тіла кредиту та
сплату відсотків проводила неналежним
чином, внаслідок чого на червень 2009
року виникла заборгованість у розмірі
183 976 гривень 21 копійка.

У зв'язку з цим, за позовною заявою
правонаступника акціонерного
товариства «Факторіал банк» -
публічного акціонерного товариства
«СЕБ Банк» Заводський районний суд м.
Миколаєва своїм рішення від 30 червня 2009
року розірвав зазначений кредитний
договір і стягнув на користь Банка
заборговану грошову суму.

Через невиконання боржником названого
рішення, 30 вересня 2011 року публічне
акціонерне товариство «СЕБ Банк»
пред'явило до ОСОБА_4 ще один позов про
звернення стягнення на передану в
іпотеку квартиру.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 13
грудня 2011 року цей позов було
задоволено у повному обсязі.

На час розгляду даного позову судом,
назване рішення набрало чинності і
перейшло на стадію примусового
виконання.

В процесі виконання рішення, 07 березня
2012 рок публічне акціонерне товариство
«СЕБ Банк» направило ОСОБА_4 вимогу про
добровільне звільнення спірної
квартири та виселення з неї усіх
мешканців, що проживають разом з нею.

В цей час, на підставі рішення
загальних зборів акціонерів від 07
червня 2012 року публічне акціонерне
товариство «СЕБ Банк» змінило свою
назву на Публічне акціонерне
товариство «Фідобанк», яке, 24 липня 2013
року пред'явило даний позов, в якому,
посилаючись на відмову ОСОБА_4 від
добровільного звільнення квартири,
просило виселити її разом з усіма
особами, що зареєстровані та
проживають в квартирі і зняти їх з
реєстраційного обліку у ній.

Заочним рішенням Центрального
районного суду Миколаївської області
від 27 листопада 2014 року позов
задоволено частково. ОСОБА_4 та всіх
інших осіб, що зареєстровані та
проживають у квартирі, виселено без
надання іншого житлового приміщення.

13 червня 2014 року відповідач подала
заяву про перегляд названого заочного
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва, проте ухвалою Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18 липня
2014 року у задоволені заяви відмовлено.

ОСОБА_4 подала на заочне рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 27 листопада 2014 року
апеляційну скаргу, в якій просила його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволені позовних вимог
Банку, з підстав відсутності правових
підстав для її виселення.

В обґрунтування скарги посилався на
невідповідність судового рішення
дійсним обставинам справи та
положенням чинного цивільного та
житлового законодавств.

Апеляційну скаргу слід відхилити і
залишити оскаржене рішення суду 1
інстанції без зміни, оскільки суд
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено в оскарженому рішенні,
місцевий суд виходив з того, що правові
підстави для виселення ОСОБА_4 є, а тому,
з врахуванням дотримання Банком
процедури виселення, позов слід
задовольнити.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом 1 інстанції, його
висновки щодо них та результату
вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

Дійсно, відповідно до ст.ст. 41, 47, 55
Конституції України, ст.ст. 316-319, 325, 386, 391
та 405 ЦК України, ст. ст. 9, 109 ЖК України,
статей 39-40 Закону України «Про іпотеку»
та постанови Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року N 5 Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин під правом власності
слід розуміти право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом і тільки
власникові у повній мірі належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Тільки він має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону. При цьому власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства і не може використовувати
право власності на шкоду правам,
свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства.

Держава не втручається у здійснення
власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена
чи припинена або власника може бути
зобов'язано допустити до користування
його майном інших осіб лише у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності, в тому
числі і через суди.

Виселення особи із житла за
судовим рішенням у зв'язку із
зверненням стягнення на предмет
іпотеки не є порушенням права на
власність та житло.

При розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення, яке є
предметом іпотеки, проводиться в
певному порядку, встановленому
законом, та за наявності певних умов,
зокрема, якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Недотримання такого є підставою для
відмови у вимозі.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочним рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 13
грудня 2011 року задоволено у повному
обсязі позов публічного акціонерного
товариства «СЕБ Банк» до ОСОБА_4 про
звернення стягнення на передану нею в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1. На час
розгляду даного позову судом, назване
рішення набрало чинності і перейшло на
стадію примусового виконання. 07
березня 2012 року, як того вимагає чинне
законодавство, Банк в належний спосіб
надіслав відповідачеві вимогу про
виселення з квартири, проте та більше
чим рік його не виконує.

У зв'язку з цим Банк вимушений був
пред'явити зазначений позов і він
підлягав задоволенню.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і районний суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до посилання особи, яка подала
апеляційну скаргу, на ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 липня 2014 року, яким
скасовано заочне рішення того ж суду
від 13 грудня 2011 року, за яким було
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
яка, як на її думку, є беззастережною
підставою для скасування рішення,
ухваленого в даній справі, то воно не
може вплинути на результат даного
апеляційного розгляду справи, оскільки
апеляційна інстанція розглядає справу
тільки в межах тих обставин та доказів,
які мали місце на момент ухвалення
судом 1 інстанції свого рішення.

У той же час, зазначена вище обставина
може бути підставою для застосування
іншого правового наслідку щодо рішення
суду 1 інстанції, передбаченого главою 4
розділу V ЦК України.

Що ж до тверджень особи, яка подала
апеляційну скаргу, про наявність
процесуальних порушень при розгляді
судом даної цивільної справи, то вони
не можуть слугувати скасуванню
оскарженого рішення, оскільки більша
частина з них не має підтвердження, а ті
ж, що мають місце, носять формальний
характер і не вплинули на результат
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 27 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: