СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті особи:
Гребінківська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
Державна реєстраційна служба України в
м. Києві

про визнання недійсними довіреностей
та договору купівлі-продажу квартири,

встановила:

у серпні 2013р. позивачі звернулися до
суду з позовом про визнання недійсними
довіреностей, які видані 25 квітня 2013р.
від їх імені на ім'я ОСОБА_5, та договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16
травня 2013р., укладений ОСОБА_5 від їх
імені.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивачі зазначали, що є власниками
квартири АДРЕСА_1, і не видавали
довіреностей ОСОБА_5 на продаж даної
квартири, у день видачі довіреностей
ОСОБА_3 перебувала у Київському
госпіталі інвалідів війни, а ОСОБА_4
доглядала за нею, тому перебувати у м.
Гребінки, Полтавської обл., де
посвідчені довіреності, не могли.

Позивачі стверджували, що на
підставі спірних довіреностей від їх
імені ОСОБА_5 був укладений договір
купівлі-продажу їх квартири з ОСОБА_1,
що суперечить ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням суду від 12 березня 2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким у позові відмовити.

Апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм процесуального права, так як суд
безпідставно відмовив у призначенні
повторної судової почеркознавчої
експертизи, а наявний у матеріалах
справи висновок експертизи є
неконкретним та необґрунтованим.

Апелянт та його представник
двічі у судове засідання не з'явилися,
апелянт про день розгляду апеляційної
скарги повідомлявся за адресою,
зазначеною у апеляційній скарзі, проте,
відповідно до відмітки поштарки за
вказаною адресою не проживає (с.с.10 т.2).

Частиною 1 статті 77 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/6981/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Сіромашенко Н.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню

- 2 -

відому судові адресу і вважається
доставленою, навіть якщо особа за цією
адресою більше не проживає або не
знаходиться.

Апелянт не повідомляв суд про
зміну свого місця проживання, тому
колегія суддів вважає, що він належним
чином повідомлений про день та час
розгляду апеляційної скарги.

Крім того, з клопотань
представника апелянта, направлених до
апеляційного суду 16 червня 2014р. та 3
липня 2014р., вбачається, що йому відомо
про призначення апеляційного розгляду,
як на 18 червня 2014р., так і на 9 липня 2014р.,
тому колегія суддів вважає, що
представник апелянта належним чином
повідомлений про день та час розгляду
апеляційної скарги та визнає причини
його неявки у судове засідання
неповажними, так як доказів у
підтвердження обставин, зазначених у
клопотаннях, ним не надано, при цьому,
представник апелянта не з'являється у
судове засідання повторно.

Інші учасники судового розгляду,
будучи належним чином повідомленими
про день та час розгляду апеляційної
скарги (с.с.8-9, 17-18 т.2), у судове засідання
не з'явилися, причини неявки не
повідомили.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів відповідно до положень
ст. 305 ЦПК України провела судовий
розгляд у відсутність апелянта та його
представника.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення позивача ОСОБА_4,
яка також представляла інтереси
позивача ОСОБА_3, та представника
прокуратури, які заперечували проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить позивачам на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 1 квітня 1993р. та свідоцтв про право
на спадщину від 1 жовтня 2007р. та від 21
вересня 2007р.

25 квітня 2013 року державним нотаріусом
Гребінківської державної нотаріальної
контори Полтавської області ОСОБА_9 від
імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було видано дві
довіреності, якими ОСОБА_5 надано право
отримати документи та відчужити
належну позивачам квартиру.

Діючи на підставі цих довіреностей від
імені позивачів, ОСОБА_5 16 травня 2013
року належну позивачам вищезазначену
квартиру продав ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами спірні довіреності не
підписувалися, наміру продавати
квартиру вони не мали, тому спірні
правочини не відповідають нормам
чинного законодавства і є недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає обставинам справи та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема,
згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Недотримання цієї
вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є
підставою недійсності правочину.

Вирішуючи питання про наявність чи
відсутність в учасника правочину
волевиявлення на його вчинення, суду
слід виходити з ретельного дослідження
наявних у справі доказів як кожного
окремо, так і їх в сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину
представником суду слід з'ясувати, чи
був наділений представник його
довірителем повноваженнями на
вчинення правочину, чи діяв він в межах
наданих йому повноважень, а якщо ні, то
чи схвалив в подальшому довіритель
укладений представником в його
інтересах правочин (постанова
Верховного Суду України у справі №
6-165цс13).

Крім висновку почеркознавчої
експертизи від 10 січня 2014р., яка
проведена в рамках кримінального
провадження, і якою встановлено, що
підписи на спірних довіреностях від
імені позивачів вчинені ймовірно не
позивачами, а іншими особами, в
матеріалах справи наявна виписка з
медичної карти ОСОБА_3, відповідно до
якої остання з 10 квітня

- 3 -

2013р. по 17 травня 2013р. перебувала на
стаціонарному лікуванні у Київському
міському клінічному госпіталі (с.с.37
т.1). Аналогічна довідка надана
апеляційному суду, в якій також
зазначається, що ОСОБА_3 потребує
постійного стороннього догляду, який
здійснювала у зазначений період ОСОБА_4
(с.с.24 т.2).

Порівняння копій паспортів позивачів
та осіб, які видали довіреності від їх
імені на ім'я ОСОБА_5, підтверджує, що не
позивачами 25 квітня 2013р. видавалися
спірні довіреності (с.с.104, 165-168 т.1, 22-23
т.2).

З протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 27
червня 2013р., який проведено у рамках
кримінального провадження, вбачається,
що при пред'явленні фотокарток
позивачів, нотаріус, яка посвідчувала
спірні довіреності, пояснила, що
вказаних осіб не знає і довіреності
були підписані не ними (с.с.169-175 т.1).

Оцінюючи вищезазначені докази у їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
під час судового розгляду та
встановлення тих фактичних обставин
справи, від яких залежить правильність
вирішення справи, а саме питання про
те, чи мали намір позивачі відчужити
належну їм квартиру, чи наділяли вони
повноваженнями щодо її відчуження
ОСОБА_5, чи діяв останній в інтересах
позивачів, чи відповідали ці дії волі
позивачів та чи схвалили позивачі в
подальшому вчинені від їх імені
правочини, було з'ясовано, що позивачі
не мали наміру продавати квартиру,
вчинені правочини не відповідали їх
волі, тому відповідно до положень ст.ст.
203 та 215 ЦК України вони є недійсними.

Доводи апелянта про те, що висновок
почеркознавчої експертизи викликає
сумніви у його правильності, на думку
колегії суддів, не впливає на результат
вирішення даного спору, оскільки
матеріали справи містять і інші докази,
які підтверджують, що спірні правочини
не вчинялися позивачами та не
відповідали їх волі, а висновок
експертизи є тільки одним із доказів,
який оцінюється у сукупності з іншими
доказами (ч. 6 ст. 147 ЦПК України).

Судом повно встановлені
обставини справи, оцінені надані
сторонами докази, правильно
застосовані норми матеріального права,
не порушені норми процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення суду, тому колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014р. залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: