Єдиний унікальний номер 251/9742/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/5419/2014
Головуючий в 1-й інстанції: Клешньов О.І.
Доповідач: Тимченко О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді:
Тимченко О.О.,

суддів:
Дундар І.О., Смєлік С.Г.,

при секретарі:
Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 07 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_1,
про визнання недійсним кредитного
договору та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк», третя особа
- ОСОБА_2, про визнання припиненим
правовідносин за договором поруки ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ПАТ «Родовід Банк»
звернувся до суду з позовом у якому
просив стягнути з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
в сумі 45 665,06 доларів США, 3 398 545,23
гривень та судові витрати.

В жовтні 2013 року відповідачка ОСОБА_2
звернулась до суду з зустрічним
позовом в якому просила суд визнати
недійсним кредитний договір №
Д266/АА-033.08.2 від 26.06.2008 року, укладений
між ОСОБА_2 та ПАТ «Родовід Банк», та
договір застави № Д266/АА-033/1.08.2 від
26.06.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ
«Родовід Банк», визнати недійсним
договір поруки № Д266/АА-033/2.08.2 від 26.06.2008
року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
«Родовід Банк».

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з зустрічним позовом в якому
просила суд визнати припиненим з 20.05.2011
року договір поруки № Д266/АА-033/2.08.2 від
26.06.2008 р., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
«Родовід Банк».

Рішенням Калінінського районного
суду м. Горлівки від 07 травня 2014 року
позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк»
задоволено: стягнуто з відповідачів у
солідарному порядку на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором Д266/АА-033.08.2 від 26.06.2008 року в
сумі 3 763 546,08 гривень та судові витрати у
розмірі 1 720,20 грн. з кожного. В
задоволені зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

З зазначеним рішенням не погодилась
відповідачка ОСОБА_1, принесла
апеляційну скаргу в якій ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення її
зустрічних позовних вимог у повному
обсязі та відмови у позові банку в
частині стягнення заборгованості з
неї, як з поручителя, посилаючись на
неналежну оцінку обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що судом першої
інстанції не враховано, що 04.11.2010 року
банком на адресу позичальника ОСОБА_2
була направлена вимога про дострокове
повернення кредиту, процентів та
комісії, яка останньою отримана 11.11.2010
року. Таким чином, з урахуванням права
банку на дострокове повернення
кредиту, строк виконання зобов'язань за
кредитним договором Банком був
встановлений до 18.11.2010 року. Проте банк
потягом шести місяців не пред'явив
вимогу до неї, як до поручителя, тому в
силу вимог ч.4 ст. 559 ЦПК України
правовідносини за спірним договором
поруки припинились.

Представник позивача в судовому
засідання проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив її
відхилити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник
в судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про що свідчить
телефонограма №1578/3 від 23.06.2014 року (
а.с.136).

Відповідачка ОСОБА_2 не з'явилась, про
час та місце розгляду повідомлялась
належним чином, про що свідчить
телефонограма 1578/3 від 23.06.2014 року (
а.с.136).

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність осіб,
що не з'явились, оскільки відповідно до
вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Відповідачем ОСОБА_1 рішення суду
оскаржується лише в частині
задоволення позовних вимог ПАТ
«Родовід Банк» до нею, рішення суду
ухвалено відносно позовних вимог ПАТ
«Родовід Банк» до ОСОБА_2 та зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід
Банк» останніми не оскаржується, тому
апеляційним судом не ревізується.

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставі своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані ( пропущення строку позовної
давності тощо), яка мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що
26.06.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ Д266/АА-033.08.2, відповідно до якого,
остання отримала кредит у розмірі29 652,41
доларі США, зі сплатою 14,5 % річних за
користування за користування
кредитними коштами, з кінцевим
терміном повернення кредиту 26.06.2015
року. В якості забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 перед банком по
зазначеному кредитному договору , між
Банком та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений договір поруки № Д266/АА-033/2.08.2
від 26.06.2008 року, за яким остання
зобов'язалась солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне і повне виконання Боржником
своїх зобов'язань за кредитним
договором. Відповідачка ОСОБА_2
належним чином умови кредитного
договором не виконувала, в наслідок
чого станом на 09.08.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 45 665,06 доларів
США та 3 398 545,23 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Родовід банк» до ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що між банком
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, виконання якого було
забезпечено договором поруки,
укладеним між банком та ОСОБА_1,
оскільки ОСОБА_2 порушила умови
кредитного договору щодо своєчасного
повернення кредитних коштів, а
поручитель відповідає солідарно із
боржником за не виконання кредитного
договору, суд першої інстанції прийшов
до висновку про солідарне стягнення з
відповідачів суми боргу. Відмовляючи в
задоволені зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання договору поруки
припиненим, суд першої інстанції
виходи з їх недоведеності.

Між тим, колегія суддів апеляційної
інстанції не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
виникли між сторонами і обґрунтовано
дійшов висновку про наявність між
сторонами грошових зобов'язань, які
відповідачем виконувались неналежним
чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено,
що строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1
ст. 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Із договору поруки від 26.06.2008 року
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боржниками своїх зобов'язань перед
банком за кредитним договорам не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України, тому у цьому випадку
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Таким строком не може бути лише
несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Матеріалами справи підтверджується, що
04.11.2010 року банком направлено на адресу
ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення
заборгованості за кредитом, процентів
за користування кредитом та суми
нарахованої пені не пізніше трьох
робочих днів після одержання
письмового повідомлення.(а.с.26)
Повідомлення отримано ОСОБА_1 10.11.2010
року ( а.с.27).

З огляду на викладене у ПАТ «Родовід
Банк» виникло право пред'явити вимогу
до поручителя ОСОБА_1 про виконання
порушених зобов'язань боржника ОСОБА_2
щодо сплати заборгованості за
кредитним договором, починаючи з 14.11.2010
року протягом наступних шести місяців,
тобто до 14.05.2011 року .

Банк, як вбачається з матеріалів
справи, звернувся до суду з позовом
лише 20.08.2013 року, тобто вже після спливу
шестимісячного строку, встановленого
ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року у справі про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2013 року
у справі за позовом до ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо
суд апеляційної інстанції, не
передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Таким чином судовий збір у
розмірі 3 441,00 грн. підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд

В И Р І Ш И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Калінінського районного
суду м. Горлівки Донецької області від
07 травня 2014 року в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» заборгованості за
кредитним договором № Д266/АА-033.08.2 від 26
червня 2008 року, відмови в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» про визнання договору поруки
припиненим та судових витрат
скасувати.

В задоволені позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» до ОСОБА_1, про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № Д266/АА-033.08.2 від 26
червня 2008 року відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк», третя особа - ОСОБА_2,
про визнання договору поруки
припиненим задовольнити.

Визнати припиненим договір
поруки № Д266/АА-033/2.08.2 від 26 червня 2008
року укладений між Відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк» (правонаступником якого є ПАТ
«Родовід Банк») та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» ()
судовий збір у розмірі 3 441 (три тисячі
чотириста сорок одна) гривня.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді: