Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2726/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 26
березня 2014 року по справі за скаргою
ОСОБА_3 на дії державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із скаргою на дії державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року
скаргу ОСОБА_3 на дії державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції задоволено.

Визнано дії головного державного
виконавця Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Вертюченко О.В. щодо відмови у
накладенні арешту на житловий будинок
по АДРЕСА_1 неправомірними.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
суду Шевченківський ВДВС Запорізького
МУЮ подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, просить ухвалу
суду скасувати та постановити нове
рішення яким в задоволенні скарги
відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції послався на те, що державний
виконавець безпідставно не вжив заходи
для арешту жилого будинку, який
знаходиться по АДРЕСА_1.

Натомість судом було зазначено, що цей
будинок не зареєстрований на праві
власності за боржником у виконавчому
провадженні.

Той факт, що боржник є спадкоємцем
особи, на яку зареєстрований будинок є
припущенням та не підтверджений
жодними доказами.

Посилання заявника скарги на те, що
будинок може бути реалізований
боржником є безпідставними, оскільки у
виконавчому провадженні накладений
арешт на все майно боржника, в тому
числі і на те, яке виникне у нього у разі
прийняття спадщини.

Посилання суду на ст. 55 ЗУ «Про
виконавче провадження», (за якою
державний виконавець має право
звернути стягнення на майно боржника,
що перебуває в інших осіб, а також на
майно та кошти, що належать боржнику
від інших осіб), як на підставу висновку
про неправомірність дій ВДВС є
необґрунтованим.

За зазначеною нормою особи, у яких
знаходиться майно боржника зобов'язані
подати на запит державного виконавця у
визначений ним строк відомості про
належне боржнику майно, що перебуває в
них, та майно чи кошти, які вони мають
передати боржнику. Після надходження
від зазначених осіб відомостей про
наявність майна боржника державний
виконавець описує таке майно, вилучає
його і реалізує у встановленому цим
Законом порядку. У разі якщо особа, у
якої перебуває майно боржника,
перешкоджає державному виконавцю в
його вилученні, таке майно вилучається
державним виконавцем у примусовому
порядку.

Але з матеріалів справи не вбачається,
що будинок, про який йдеться у скарзі,
належить боржниці і знаходиться у
інших осіб. Тож зазначена норма Закону
не може бути застосована до даних
правовідносин.

Разом з тим, за ст. 63 ЗУ «Про виконавче
провадження» у разі звернення
стягнення на будинок, квартиру, інше
приміщення чи земельну ділянку
державний виконавець подає запит до
відповідних місцевих органів, що
здійснюють реєстрацію та облік майна,
про належність такого майна боржнику
на праві власності, а також перевіряє,
чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального
підтвердження належності боржнику на
праві власності будинку чи іншого
нерухомого майна державний виконавець
накладає на них арешт та вносить
відомості про такий арешт до
відповідних реєстрів в установленому
законодавством порядку. Про накладення
арешту на будинок чи інше нерухоме
майно, заставлене третім особам,
державний виконавець невідкладно
повідомляє таким особам.

У даному виконавчому провадженні
державний виконавець отримав
відповідь про те, що за боржником не
зареєстровано нерухоме майно.

У виконавчому провадженні винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження.
Також у реєстрі електронних заяв
накладено арешт на все рухоме і
нерухоме майно боржника, а в держаному
реєстрі речових прав накладено арешт
на все нерухоме майно боржника. Отже
ВДВС вжиті заходи щодо забезпечення
стягнення за рахунок майна боржника в
разі виявлення такого майна. Примусове
зобов'язання до прийняття спадщини з
метою звернення стягнення на спадкове
майно законом не передбачено.

З огляду на викладене, судова колегія
не вбачає підстав для задоволення
скарги на дії ВДВС щодо відмови у
накладенні арешту на жилий будинок,
який не зареєстрований за боржником.

Керуючись ст.ст. 312, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 26 березня 2014 року по
цій справі скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії
державного виконавця Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: