Справа № 307/2977/14-ц
Провадження № 2/307/1318/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут В.І.

при секретарі
Тиводар В.І.

з участю відповідачки
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Тячів
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Посилається на те, що у відповідності
до кредитного договору № б/н від 18.07.2011
р., який складається з заяви
позичальника, умов та правил надання
банківських послуг користування
платіжною карткою, ОСОБА_1 отримала
кредит у розмірі 4800 грв. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом строком на 12 місяців з моменту
підписання. Відповідачка зобов'язання
за кредитним договором належним чином
не виконала. Станом на 30.06.2014 р. за нею
рахується заборгованість у сумі 9984.77
грв., яка складається із заборгованості
за кредитом у сумі 3765.96 грв.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом у сумі 3776.93 грв.,
заборгованість по пені і комісії за
користування кредитом у сумі 1490.22 грв.,
штрафу, який складається з фіксованої
частини у сумі 500 грв. та процентної
складової у сумі 451.66 грв.

Представник позивача надіслав суду
заяву у якій просить справу розглядати
у його відсутності. Позовні вимоги
підтримує повністю.

Відповідачка у судовому засіданні
позов визнала. Пояснила, що не мала
змоги сплачувати кредит через
відсутність роботи. Сподівалася, що їй
допоможе син, однак після закінчення
строкової військової служби його не
відпустили додому, а забрали на війну у
Луганську область.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку що позов слід
задовольнити частково виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
18.07.2011 року між банком та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, який
складається з заяви позичальника, умов
та правил надання банківських послуг
користування платіжною карткою, на
підставі якого відповідачка отримала
кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку, і
зобов'язалася сплачувати за
користування ним по

2.5 % в місяць та щомісячну комісію 2 %
строком на 12 місяців з моменту
підписання. Взяті на себе зобов'язання
погашати кредит та сплачувати
нараховані відсотки передбачені
договором відповідачка не виконала. З
розрахунку заборгованості за
договором вбачається, що станом на
30.06.2014 р. за нею рахується
заборгованість у сумі 9984.77 грв., яка
складається із заборгованості за
кредитом у сумі 3765.96 грв.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом у сумі 3776.93 грв.
та заборгованості по комісії за
користування кредитом у сумі 1490.22 грв.
Відповідно до умов та правил надання
банківських послуг при порушенні
клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених даним договором більше
ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грв. + 5
% від суми позову. За вказаним пунктом
умов та правил надання банківських
послуг відповідачці нарахований штраф
у сумі 951.66 грв.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитор
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530
ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в термін
передбачений договором, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання. За правилами
ст. 1050 ЦК України, якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Разом з тим, з'ясувавши всі обставини
справи суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову в частині стягнення
з відповідачки штрафу слід відмовити
виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 546 -
549 ЦК України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Договором або
законом можуть бути встановлені інші
види забезпечення виконання
зобов'язання. Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.
Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Статтями 550, 551 визначено, що право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Проценти на
неустойку не нараховуються. Предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом. Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Пунктом 27 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що істотними обставинами в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Приймаючи до уваги те, що позов
пред'явлено через два роки і один
місяць після того, як у позивача,
відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК виникло право
на звернення до суду, відсутність
доказів про заподіяну банку несплатою
кредиту шкоду, а також те, що інтереси
банку достатньо захищені процентною
ставкою та комісією за користування
кредитом, наявні обставини,
передбачені частиною 3 ст. 551 ЦК, які
дозволяють звільнити її від сплати
передбаченого договором штрафу.

Таким чином загальна заборгованість
відповідачки перед банком повинна
становити (3765.96 грв. + 3776.93 грв. + 1490.22 грв.)
9033.11 грв. У відповідності до ст. 88 ЦПК
України з неї також слід стягнути на
користь банку судові витрати у сумі 243.60
грв.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 525, 526, 530, 546-549, 550, 551, 612,
1048-1050, 1054 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» дев'ять
тисяч тридцять три гривні 11 коп. та
двісті сорок три гривні 60 коп. судових
витрат.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особою, яка брала
участь у справі, але не була присутня у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий:

Гримут В.І.