АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6310/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника позивача
МорозоваО.В.,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державного житлово-комунального
підприємства Національної академії
наук України на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 11 березня 2014
року по цивільній справі за позовом
Державного житлово-комунального
підприємства Національної академії
наук України до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за житлово-комунальні послуги та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Державного житлово-комунального
підприємства Національної академії
наук України про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпня 2013 року Державне
житлово-комунальне підприємство
Національної академії наук України
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
в якому, з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог, просило
стягнути з відповідача заборгованість
за житлово-комунальні послуги за
період з 01.01.2011 по 01.01.2014 у розмірі 15 816
грн. 68 коп.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувало, що відповідачка та її донька
займають кімнату у гуртожитку за
адресою АДРЕСА_1, який перебуває на
балансі позивача, але плату за
проживання в повному обсязі не вносить.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
звернулась до суду із зустрічним
позовом (а.с.103-105) в якому просила
визнати дії Державного
житлово-комунального підприємства НАН
України неправомірними щодо надання
рахунків на оплату за
житлово-комунальні та інші послуги;
зобов'язати Державне
житлово-комунальне підприємство НАН
України привести рахунки на сплату за
житлово-комунальні та інші послуги у
відповідність до ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»; стягнути з
Державного житлово-комунального
підприємства НАН України судові
витрати.

В обґрунтування зустрічних вимог
ОСОБА_3 вказувала, що вона є
квартиронаймачем кім. АДРЕСА_1, має
особовий рахунок, до недавнього часу
старанно сплачувала квартирну плату і
комунальні послуги за проживання
згідно тарифів. Однак, нещодавно
з'ясувала, що нарахування квартирної
плати проводиться не за займану нею
площу, а за ліжко-місця, що суперечить
вимогам закону.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 11.03.2014 у задоволенні
позову Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено:

- визнано дії Державного
житлово-комунального підприємства НАН
України неправомірними щодо надання
рахунків на оплату за
житлово-комунальні та інші послуги
неправомірними;

- зобов'язано Державне
житлово-комунальне підприємство НАН
України привести рахунки на сплату за
житлово-комунальні та інші послуги у
відповідність до ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»;

- стягнуто з Державного
житлово-комунального підприємства НАН
України судові витрати у розмірі 243 грн.
60 коп. на користь держави.

В апеляційній скарзі Державне
житлово-комунальне підприємство НАН
України, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення первісного позову. Вважає,
що суд першої інстанції безпідставно
застосував до спірних відносин
загальні нормативні акти, які
регулюють тарифи на комунальні послуги
в м. Києві та встановлюються КМДА,
оскільки плата за проживання в
гуртожитку повинна нараховуватись за
ліжко-місце у відповідності з
постановою Бюро Президії НАН України,
яка має право самостійно встановлювати
плату за проживання в гуртожитку.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала за її безпідставністю і
необґрунтованістю та просила рішення
суду залишити без змін, оскільки воно
ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Так, відмовляючи в задоволенні
первісного позову суд першої інстанції
виходив з того, що позивач проживає у
гуртожитку та була вселена правомірно
на підставі Ордеру від 16.11.1999, який не
дійсним не визнавався, який був
підставою для заселення ОСОБА_3 до
гуртожитку разом із донькою, які
займають відокремлену кімнату, а не
ліжко-місце, оскільки є сім'єю, та плата
за кімнату має обраховуватись за
підставі Постанови № 262 від 01.10.2009 «Про
затвердження Положення про гуртожитки
НАН України», виходячи із тарифів
встановлених КМДА, а тому позивач за
основним позовом не довів доказами, та
не повідомив про підстави звільнення
від доказування про розмір
заборгованості відповідача. Також суд
дійшов до висновку про задоволення
зустрічного позову, оскільки
відповідач за зустрічним позовом не
надав суду доказів про існування
цивільно-правових відносин із КП
«ГІОЦ» та на підставі яких тарифів та
розрахунків, кількості зареєстрованих
у кімнаті осіб, та що підтверджено
відповідними належними доказами
вказана юридична особа складає та
формує розмір плати проживання у
гуртожитку.

З даними висновками суду погодитись не
можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 проживає у гуртожитку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
займає 2 ліжко-місця. Відповідачка не є
працівником системи НАН України, що нею
не заперечується.

Балансоутримувачем гуртожитку НАН
України, розташованого по АДРЕСА_1,
відповідно до постанови бюро Президії
НАН України від 13 березня 2009 року № 76 та
акта прийму-передачі від 1 вересня 2009
року є ДЖКП НАН України.

Із постанови Бюро Президії НАН України
«Про плату за проживання в
гуртожитках» від 31 травня 2007 року № 151
вбачається, що з 1 липня 2007 року
встановлено плату за проживання у
гуртожитках для аспірантів і
співробітників НАН України в розмірі 100
грн. на місяць за 1 ліжко-місце, для
громадян сторонніх організацій в
розмірі 150 грн. на місяць за 1
ліжко-місце.

В подальшому постановою Бюро Президії
НАН України «Про плату за проживання в
гуртожитках НАН України» від 18 травня
2011 року № 154 встановлено нові тарифи
оплату послуг за проживання в
гуртожитку. Із 1 травня 2011 року оплата
на місяць за проживання в гуртожитку
становить: 150 грн. - за 1 ліжко-місце для
аспірантів; 210 грн. - за 1 ліжко-місце для
штатних працівників установ,
організацій та підприємств НАН України
в гуртожитках № 1, 3, 8; 230 грн. - за 1
ліжко-місце для штатних працівників
установ, організацій та підприємств
НАН України в гуртожитках № 2, 4, 5, 6; 400
грн. - за 1 ліжко-місце для працівників,
які не перебувають у трудових
відносинах з установами, організаціями
та підприємствами НАН України

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Із розрахунку заборгованості за
житлово-комунальні послуги вбачається,
що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті
вищезазначених послуг за період з
01.01.2011 по 01.01.2014 становить 15816 грн. 68 коп.
(а.с. 164, 165).

Згідно з п. 1 розділу 1 Статуту
Національної академії наук України,
затвердженого загальними зборами
Національної академії наук України
05.04.2002 та зареєстрованого наказом
Міністерства юстиції України 11.06.2002 за
№ 47/5, Національна академія наук
України є вищою державною науковою
організацією України, що заснована на
державній власності та користується
правами самоврядності.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про особливості правового режиму
діяльності Національної академії наук
України та статусу їх майнового
комплексу», Національна академія наук
України затверджує статути (положення)
організацій, що віднесені до відання
Національної академії наук України,
здійснює контроль за їх дотриманням.

За змістом пунктів 1.1., 2.1., підпункту 2
пункту 2.2. Статуту Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України,
зареєстрованого Московською
райдержадміністрацією м. Києва 05.11.1999
за № 15200, вказане підприємство створено
на підставі постанови Президії
Національної академії наук України від
24 грудня 1998 року з метою забезпечення
придатних умов для осіб, що мешкають у
відомчих будинках та гуртожитках НАН
України. Одним із завдань підприємства
є забезпечення безперебійного
постачання в житлові будинки теплової
енергії, світла, газу, води,
безперебійної роботи ліфтів та мереж.

Пунктом 2.4. Статуту Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України
визначено, що підприємство має право
надавати платні послуги населенню та
застосовувати не врегульовані
законодавством ціни та розцінки, а в
окремих випадках встановлювати ціни на
послуги самостійно.

Відповідно до п.п. 1.2., 2.3., 3.5, 7.2.
Примірного положення про гуртожитки
НАН України, затвердженого постановою
Бюро Президії НАН України та Президії
ЦК профспілки працівників НАН України
від 01.10.2009 № 262, гуртожитки НАН України
призначені для тимчасового проживання
аспірантів, магістрів, інших осіб, які
навчаються в установах НАН України, а
також штатних працівників організацій
НАН України та членів їх сімей за умови
відсутності у них місця проживання за
місцем навчання або роботи.

З огляду на вищевикладене, а також
враховуючи положення Закону України
«Про особливості правового режиму
діяльності Національної академії наук
України, галузевих академій наук та
статусу їх майнового комплексу», НАН
України є самоврядною організацією і
має право встановлювати ціни за
проживання у належних їй гуртожитках,
при цьому затвердження цін іншими
органами зазначеним Законом або
статутом не передбачено.

Колегія суддів критично оцінює
твердження відповідача, що їй була
виділена кімната в гуртожитку для
проживання сім'ї, оскільки матеріали
справи не містять належних і
допустимих доказів цього, а ордер, на
який посилається відповідач і на
підставі якого її було заселено в
гуртожиток (а.с. 121) слід також оцінювати
критично, з огляду на те, що у
відповідності з відповіддю керуючого
справами НАН України від 25.02.2014, ордер №
11 від 16.11.1999 на жиле приміщення у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1,
виписаний на ім'я ОСОБА_3, Управлінням
справами НАН України не видавався, а
тому відсутні й відповідні рішення та
протокол, на підставі який було видано
вказаний ордер.

При цьому, слід зазначити, що з копії
вказаного ордеру вбачається, що в ньому
не вказано ні номеру, ні дати спільного
рішення адміністрації та профкому НАН
України на підставі якого його було
видано, що суперечить вимогам ст.ст. 128,
129 ЖК України. Більш того, в ордері
зазначено строк перебування в
гуртожитку до 16.12.2000 року.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(частина 1 статті 58 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Враховуючи вищенаведені положення
процесуального закону, апеляційні суд
дійшов висновку, що ОСОБА_3 не надано
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження того, що
кімната і гуртожитку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, була
виділена їй, як співробітнику, для
проживання сім'ї, що є підставою для
нарахування тарифів виходячи зі ставок
квартирної плати, установлених для
будинків державного та громадського
фонду, відповідно до вимог частини 4
Розділу І Примірного положення про
гуртожитки.

Відтак позивачем правомірно
нараховано плату за проживання в
гуртожитку виходячи з займаних
ліжко-місць в кімнаті гуртожитку. При
цьому, слід зазначити, що відповідач
сама не заперечувала факту сплати нею
саме вартості ліжко-місця в гуртожитку
протягом тривалого часу.

Таким чином, перевіривши розрахунки
заборгованості, надані позивачем,
колегія суддів приходить до висновку
про їх обґрунтованість, а тому вимоги
за первісним позовом підлягають
задоволенню, так як вони ґрунтуються на
вимогах закону.

Водночас, колегія суддів також не може
погодитись з висновком суду про
наявність правових підстав для
задоволення зустрічних вимог,
оскільки, як встановлено, позивач, як
самоврядна установа, має право
самостійно встановлювати плату за
проживання в гуртожитку, а форма і
зміст квитанції на оплату передбачає
скорочений платіжний документ,
достатній для проведення платежу.
Деталізований розрахунок та
нормативне обґрунтування підстав
нарахування відповідних платежів
надається на вимогу мешканця, або
шляхом проведення звірки
взаєморозрахунків.

З матеріалів справи вбачається, що
рахунки на оплату проживання в
гуртожитку надаються тривалий час та
централізовано всім мешканцям
гуртожитків НАН України на підставі
відповідних розрахунків, що
здійснюються КП «ГІОЦ», а за формою
самої квитанції, то вона повністю
відповідає формі квитанцій
розробленій та запровадженій КП «ГІОЦ»
по всьому м. Києву.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та неправильним
застосування норм матеріального права,
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову первісного позову
та відмови в задоволенні зустрічного
позову.

Також, оскільки суд дійшов висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог і, як наслідок, їх задоволення, то,
у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати, зокрема витрати по сплаті
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України -
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 11 березня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Державного житлово-комунального
підприємства Національної академії
наук України до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за житлово-комунальні послуги -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, гуртожиток,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України (м.
Київ, вул. Братиславська, 14-Б, оф. 203,
ідентифікаційний номер 30573192)
заборгованість за проживання в
гуртожитку та житлово-комунальні
послуги за період з 01.01.2011 по 01.01.2014 у
розмірі 15816 (п'ятнадцять тисяч вісімсот
шістнадцять) грн. 68 коп. та судовий збір
у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять)
грн. 40 коп., а всього стягнути 16046
(шістнадцять тисяч сорок шість) грн. 08
коп.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді