У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання недійсним заповіту, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 22 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 06
червня 2010 року її мати ОСОБА_9 склала
заповіт на користь онуки ОСОБА_5, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що на момент складення
заповіту ОСОБА_9 не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
уклала заповіт під впливом помилки,
оскільки вважала, що складає заповіт на
користь двох осіб. Просила визнати
заповіт недійсним.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 25
березня 2014 року, позов задоволено.
Визнано недійсним заповіт від
06 червня 2010 року, складений ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
реєстровий № 873.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_8, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належала на праві власності
ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 27 січня 1994 року,
виданого органом приватизації
Жовтневої районної держадміністрації
м. Києва (Ѕ частини) та свідоцтва про
право на спадщину від 28 лютого 2006 року,
виданого Київською державною
нотаріальною конторою № 5 (Ѕ частини) (т.
1, а.с. 120, 121, 126).

06 червня 2010 року ОСОБА_9 склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, яким заповіла усе своє
майно на користь онуки ОСОБА_5 (а.с. т. 1,
а.с. 71).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до даних акта комісійної
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 09 вересня 2013 року № 730 у
період складання заповіту

06 червня 2010 року ОСОБА_9 страждала на
стійкий психічний розлад у вигляді
органічного ураження головного мозку і
за своїм психічний станом у зазначений
період часу не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними (т. 2,
а. с. 71−?80).

У акті експертизи експертна комісія
зазначила, що висновок
лікаря-психіатра КМНПД № 5, який
оглядав ОСОБА_9 03 червня 2010 року і не
виявив у неї будь-яких психічних
порушень, суперечить іншим викладеним
у акті об'єктивним даним, що знайшли
своє відображення у наданій на
експертизу медичній документації та
клінічним уявленням про
закономірності перебігу наявних у неї
психічних порушень.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, правильно дав оцінку
медичній довідці про проходження
попереднього та періодичного
психіатричних оглядів від 03 червня 2010
року про те, що ОСОБА_9 на обліку не
перебувала, психіатричних порушень у
неї не було виявлено, врахував, що на
запит суду не було надано первинної
медичної документації, на підставі
якої видано медичну довідку. Висновок
спеціаліста не спростовує висновок
експертизи.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Суди обґрунтовано задовольнили позов з
урахуванням прецедентної практики
Європейського суду з прав людини.
Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євграфова Є.П.