Номер провадження: 22-ц/785/4916/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Цюри Т.В.,
Сидоренко І.П.,

при секретарі - Колмакові В.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» на рішення Іллічівського
міськрайонного суду Одеської області
від 12 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт», першого заступника
Державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт» Слівчук
Юрія Васильовича, третя особа
Незалежна профспілка працівників
порту про визнання наказу про
припинення трудового договору
незаконним та його скасування,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ДП
«ІМТП», першого заступника директора
ДП «ІМТП» Слівчука Ю.В. про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
посилаючись на незаконне звільнення з
посади організатора культурно -
дозвіллєвої діяльності 14 січня 2014 року
за п.6 ст.36 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міськрайонного
суду Одеської області від 12.03.2014 року
задоволено позов ОСОБА_2 Визнано
незаконним та скасовано наказ першого
заступника директора ДП «ІМТП» від
14.01.2014 року №10/о-1 про припинення
трудового договору та звільнення
ОСОБА_2 Поновлено ОСОБА_2 на роботі в ДП
«ІМТП» на посаді організатора
культурно - дозвіллєвої діяльності
портового клубу. Стягнуто з ДП «ІМТП»
на користь ОСОБА_2 середню заробітну
плату за час вимушеного прогулу
починаючи з 14.01.2014 року. Зобов'язано
першого заступника директора ДП «ІМТП»
Слівчука Ю.В. покрити шкоду, заподіяну
ДП «ІМТП» в розмірі середньої
заробітної плати, яка нарахована
ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу.
Стягнуто з ДП «ІМТП», першого
заступника директора ДП «ІМТП»
Слівчука Ю.В. на користь держави
судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.
пропорційно долі кожного. Допущено
негайне виконання судового рішення в
частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

У апеляційній скарзі ДП «ІМТП»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_2

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала
на посаді організатора культурно -
дозвіллєвої діяльності ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт», та 14 січня 2014 року на підставі
наказу першого заступника директора
підприємства була звільнена за п.6ст.36
КЗпП України.

Таке звільнення відбулося в зв'язку з
реорганізацією ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» і
ліквідацією посади, на якій працювала
ОСОБА_2, та вважаючи такі обставини
зміною істотних умов праці,
роботодавець повідомив її про такі
зміни 11.11.2013 року та запропонував
переведення на посаду гардеробника ГК
«Моряк».

Через відмову ОСОБА_2 перевестися на
посаду гардеробника, наказом першого
заступника директора ДП «Іллічівський
морський торгівельний порт» №10/о-1 від
14 січня 2014 року її звільнено з посади
організатора культурно-дозвіллєвої
діяльності порту клубу у зв'язку з
відмовою від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці
п.6 ст.36 КЗпП України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідача були відсутні підстави для
звільнення позивачки за п.6 ст.36 КЗпП
України.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону та фактичним обставинам у
справі.

Відповідно до ч.3ст.32 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці. Якщо колишні істотні
умови праці не може бути збережено, а
працівник не згоден на продовження
роботи в нових умовах, то трудовий
договір припиняється за п.6 ст.36 цього
Кодексу.

Внаслідок ліквідації посади
організатора культурно-дозвіллєвої
діяльності порту клубу ОСОБА_2 було
запропоновано посаду гардеробника, що
не відповідає ознакам зміни істотних
умов праці, оскільки запропонована
робота виходить за межі спеціальності,
кваліфікації чи посади, обумовленої
трудовим договором, та не дає підстав
вважати такі обставини змінами
істотних умов праці.

Оскільки право на звільнення за п.6ст.36
КЗпП України надається лише у разі
відмови працівника від переведення на
роботу в іншу місцевість разом із
підприємством, установою,
організацією, а також відмови від
продовження роботи у зв'язку зі зміною
істотних умов праці, а такі місце не
мали, то звільнення з таких підстав
ОСОБА_2 відбулося всупереч вимогам
трудового законодавства.

Наказом Міністерства інфраструктури
України від 19.03.2013 року №163 «Про заходи
щодо реорганізації державних
підприємств морського транспорту та
утворення державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (а.с.38-40), розпочато процедуру
реорганізації державних портів
морського транспорту за переліком, у
якому вказано «Іллічівський морський
торговельний порт» та вказано про
необхідність попередження в
установленому порядку працівників про
реорганізацію і забезпечення
дотримання їх соціально-трудових
гарантій у порядку, визначеному
законодавством.

Таким чином, такі обставини якщо і
могли бути підставою звільнення, однак
за умов обов'язкового дотримання
процедур, передбачених діючим
законодавством.

Відповідно до ч.3ст.235 КЗпП України у
разі визнання формулювання причини
звільнення неправильним або таким, що
не відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону.

Недотримання роботодавцем при
звільненні процедури, передбаченої
ст.ст. 42,43,49-2 КЗпП України, унеможливлює
в судовому порядку зміну формулювання
причин звільнення, оскільки фактично
призведе до позбавлення працівника
прав та гарантій, передбачених
процедурою звільнення за п.1ч.1ст.40 КЗпП
України.

Крім того, за правилами ст.235 КЗпП
України у разі визнання формулювання
причини звільнення неправильним або
таким, що не відповідає чинному
законодавству, у випадках, коли це
тягне поновлення працівника на роботі,
орган, який розглядає трудовий спір,
зобов'язаний змінити формулювання
причину звільнення.

За відсутності змін істотних умов
праці звільнення з підстав п.6ст.36 КЗпП
України не передбачено взагалі, тому
суд зобов'язаний поновити працівника
на роботі, оскільки у таких випадках
закон не наділяє орган, який розглядає
трудовий спір, повноваженнями на
обрання іншого способу захисту
трудових прав, у тому числі шляхом
зміни дати звільнення працівника.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» суд не вправі визнати
звільнення правильним виходячи з
обставин, з якими власник або
уповноважений ним орган не пов'язували
звільнення.

Зважаючи на такі обставини,
безпідставними є доводи апеляційної
скарги про можливість зміни судом
формулювання причин звільнення.

Отже, рішення суду в частині поновлення
позивачки на роботі відповідає вимогам
закону і доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду не
спростовують.

Разом із тим в решті висновків рішення
суду вимогам ст.213 ЦПК України не
відповідає.

Відповідно до ч.2ст.235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік.

Відповідно до п.13 «Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі» резолютивна частина
рішення повинна мати вичерпні, чіткі,
безумовні й такі, що випливають зі
встановлених фактичних обставин,
висновки по суті розглянутих вимог і
залежно від характеру справи давати
відповіді на інші питання, зазначені у
ст.ст.215-217 ЦПК. У ній, зокрема, має бути
зазначено: висновок суду про
задоволення позову або відмову в
позові повністю або частково, висновок
суду по суті позовних вимог: які саме
права позивача визнано або поновлено;
розмір грошових сум чи перелік майна,
присуджених стороні; вартість майна,
яке належить стягнути з відповідача,
якщо при виконанні рішення
присудженого майна у наявності не буде;
конкретні дії, які відповідач повинен
вчинити та на чию користь, або інший
передбачений законом спосіб захисту
порушеного права; розподіл судових
витрат відповідно до вимог статті 88
ЦПК; строк та порядок набрання рішенням
суду законної сили та його оскарження;
у яких межах допускається негайне
виконання рішення.

Судом задоволено вимоги позивачки про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу без визначення
конкретної суми до стягнення, що робить
рішення незрозумілим і таким, що не
відповідає вимогам закону, а сам
висновок суду вказує на те, що такі
вимоги фактично не розглянуті.

У справах про поновлення прав
працівників відповідачами є
роботодавці, із якими позивач
перебував у трудових відносинах, і які
незаконним звільненням порушили його
право, а тому відповідачем не може бути
службова особа роботодавця, навіть
якщо за її наказом відбулося
звільнення працівника, оскільки при
виконанні нею функцій вона була лише
представником роботодавця.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на такі обставини, в порядку
задоволення позову ОСОБА_2 задовольнив
вимоги про зобов'язання покрити шкоду
Слівчука Ю.В. в розмірі середньої
заробітної плати, хоча право вимоги у
таких відносинах належить ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт», а він позивачем у справі не був.

Таким чином, у зазначеній частині суд
першої інстанції всупереч вимогам
ст.ст.214,215 ЦПК не визначився із
характером спірних правовідносин,
допустив порушення норм матеріального
права, тому рішення підлягає
скасуванню із ухваленням нового по
суті справи.

За довідкою ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» заробітна плата
ОСОБА_2 за листопад склала 1718,55 грн., за
грудень 2012 року 1650,15 грн.,
середньоденний заробіток - 19,59 грн.
Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати від 08.02.1995
року №100 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з часу звільнення і
до поновлення на роботі складає 1116,63
грн. (57дн.х19,59грн.), які підлягають
стягненню з відповідача на підставі
ст.235 КЗпП України.

Відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі , організації у
випадках коли службова особа винна в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу.

Тобто право отримати відшкодування
шкоди належить ДП «Іллічівський
морський торговельний порт», однак він
не позивач у справі, і такі
правовідносини не дають прав вимоги
ОСОБА_2, тому в задоволенні її вимог про
обов'язок покрити шкоду слід відмовити.

Судові витрати та порядок їх стягнення
відповідно до ст.88 ЦПК України залежить
від наслідків розгляду справи, тому в
цій частині висновки суду також не
відповідають вимогам закону, тому
рішення про стягнення судових витрат
підлягає скасуванню із їх розподілом у
відповідності до вимог вищезазначеної
норми.

Керуючись
ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міськрайонного
суду Одеської області від 12 березня 2014
року в частині задоволення вимог
ОСОБА_2 до Слівчука Юрія Васильовича
про зобов'язання покрити шкоду,
стягнення судових витрат, до ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення судових витрат
скасувати,ухвалити нове.

Стягнути з ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 1116 грн.63 коп.

Стягнути з ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» на користь держави
судові витрати в розмірі 121 грн.80 коп.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Слівчука Юрія Васильовича про
зобов'язання покрити ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» шкоду,
стягнення судових витрат відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: