У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції до ОСОБА_5, треті
особи: орган опіки та піклування
районної адміністрації у Жовтневому
району Запорізької міської ради,
ОСОБА_6, про звернення стягнення на
заставне майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного
суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 20 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Запорізької обласної дирекції
(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з позовом, у якому
зазначало, що 21 лютого 2007 року між ним
та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №
014/17-46/74-55, за умовами якого останній
отримав кредит у розмірі
108 474 доларів США строком до 21 лютого
2027 року зі сплатою 13,25 % річних. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 21 лютого 2007
року між сторонами укладено договір
іпотеки, за яким відповідач передав в
іпотеку належне йому нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що станом на 22 липня 2013
року заборгованість позичальника за
кредитним договором склала 1 931 100 грн 16
коп., з якої: 573 630 грн 51 коп. -
заборгованість за кредитом: 246 193 грн 35
коп. - заборгованість за процентами; 1 111
276 грн 30 коп. - пеня, позивач просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 20 березня 2014 року, позов задоволено
частково. Звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_5
шляхом реалізації предмета іпотеки на
прилюдних торгах за ціною, визначеною
незалежним експертом у ході проведення
виконавчих дій на рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 21 лютого 2007 року № 014/17-46/74/55 у
розмірі 1 206 072 грн 95 коп., з якої: 573 630 грн
51 коп. - заборгованість за кредитом; 246 193
грн 35 коп. - заборгованість за
процентами; 386 249 грн 09606 коп. - пеня.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У іншій частині позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що 21 лютого 2007 року
між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
ОСОБА_5 укладено кредитний договір

№ 014/17-46/74-55 та надано споживчий кредит у
розмірі 108 474 доларів США строком до 21
лютого 2027 року зі сплатою 13,25 % річних.
Умови договору позивачем були виконані
та надані кредитні кошти шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок позивача (а. с. 7−?8).

21 лютого 2007 року між позивачем та
відповідачем укладено договір іпотеки,
за яким відповідач передав в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1, що належала йому на
праві власності (а.с. 9−?11).

У п. 2.1.6 договору іпотеки зазначено, що
за адресою місцезнаходження квартири
не проживають та не зареєстровані
малолітні та/чи діти, а також будь-які
особи, яких за законом повинен
утримувати продавець, а також відсутні
малолітні діти, що мають право
користування квартирою.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_5 умов кредитного договору станом
на 22 липня 2013 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 1 931 100 грн 16 коп., з якої: 573 630
грн 51 коп. −? заборгованість за
кредитом; 246 193 грн 35 коп. -
заборгованість за процентами; 1 111 276 грн
30 коп. - пеня на заборгованість за
кредитом та відсотками (а.с. 13−?17).

09 квітня 2008 року ОСОБА_5 продала
квартиру АДРЕСА_1, що належала їй на
праві власності, розташована за
адресою: (а. с. 65).

Квитанцією від 09 квітня 2008 року № 055/319-14
ОСОБА_5 сплатив банку в рахунок
погашення заборгованості за кредитом
176 750 грн. Остання заборгованість не
погашена (а. с. 66).

Згідно з ч. 1 ст. 33. Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 даного Закону.

Суди обґрунтовано задовольнили позов.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 109 ЖК
України виселення громадян при
зверненні стягнення на житлові
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного житлового
приміщення, є підставою для надання цим
громадянам житлових приміщень з фондів
житла для тимчасового проживання
відповідно до ст. 132-2 цього Кодексу.
Відсутність житлових приміщень з
фондів житла для тимчасового
проживання або відмова у їх наданні з
підстав, встановлених статтею 132-2 цього
Кодексу, не тягне припинення виселення
громадянина з житлового приміщення,
яке є предметом іпотеки, у порядку,
встановленому частиною третьою цієї
статті.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 28 січня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 20 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Євграфова Є.П.