І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів Малько О.С., Василевича В.С.,
секретар судового засідання
розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 09 квітня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання недійсним правочинів,
виселення з квартири із зняттям з
реєстраційного обліку .
Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Рівненського міського
суду від 09 квітня 2014 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсними договорів
дарування ? частки квартири АДРЕСА_1
посвідчених нотаріально 25 березня 2011
року і 6 квітня 2011 року між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5

В задоволенні позову про
виселення ОСОБА_5 з цієї квартири
відмовлено.

Позовні вимоги щодо виселення
ОСОБА_6 задоволено: виселено ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

В апеляційній скарзі на це
рішення позивачка покликається на
незаконність висновків суду в частині
відмови у задоволенні позову.

Вказує, що оспорювані нею
договори дарування ? однокімнатної
квартири порушують моральні засади
суспільства та її право на володіння і
користування цією квартирою, яка є
однокімнатною і не призначена для
спільного володіння і користування
особами, які не перебувають у родинних
чи сімейних стосунках.

Відповідно до ст.235 ЦК України
правочин, який учинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, є удаваним.

Зазначає, що дарування ОСОБА_3
належної йому ? частки квартири є
удаваними правочинами, які приховують
її купівлю-продаж з метою уникнення
сплати обов'язкових платежів до
Пенсійного фонду та для уникнення її
привілейованого права на викуп частки
брата.

Укладені договори дарування не
були безоплатними, а між сторонами не
існувало ні родинних, ні сімейних
стосунків.

Відповідачі вчинили купівлю
продаж ? частки квартири, то ці
правочини є недійсними через порушення
її права на привілейовану купівлю
частки у складі спільної часткової
власності.

Просить скасувати рішення
Рівненського міського суду від 09
квітня 2014 року та ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, спадкоємцями
якого згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом є: син - ОСОБА_3 та
донька - ОСОБА_1, кожен з яких спадкує ?
частку у спадщині.

25 березня 2011 року між ОСОБА_3
(дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровуваний)
укладено договір дарування ? частини
квартири №166, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

06 квітня 2011 року між ОСОБА_4
(дарувальник) та ОСОБА_5 (обдаровувана)
укладено договір дарування ? тієї ж
квартири (а.с.15).

Згідно витягу про державну
реєстрацію речових прав від 12 квітня
2011 року ? спірної квартири належить
ОСОБА_5 на справі приватної спільної
часткової власності згідно договору
дарування від 06 квітня 2011 року (а.с.17).

Інша ? частина квартири належить
ОСОБА_1 (донька спадкодавця) на праві
приватної спільної часткової
власності, що підтверджується витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 24 грудня 2009 року
згідно свідоцтва про право на спадщину
(а.с.43).

Суд першої інстанції, відмовляючи
у задоволенні позовних вимог щодо
визнання договорів дарування
недійсними, вірно встановив
відсутність підстав для застосування
положень ст.215 ЦК України (недійсність
правочину).

При укладенні договорів
дарування вимоги ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК
України дотримані, а саме: зміст
правочину не суперечить положенням ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства; ОСОБА_3 при
вчиненні правочину (укладення договору
дарування від 25 березня 2011 року) мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності та його волевиявлення
було вільним і відповідало його волі,
що підтверджено відповідним записом у
договорі дарування; приватним
нотаріусом ОСОБА_8 особи та їх
дієздатність перевірено; договір
сторонами особисто прочитаний, його
зміст зрозумілий і відповідає
волевиявленню, підписаний особисто;
правочин спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, що підтверджено п.7
договору.

Покликання представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на
положення ч.2 ст.535 ЦК України (правові
наслідки удаваного правочину) і на те,
що відповідачами насправді було
вчинено купівлю-продаж ? частини
квартири не заслуговують на увагу і
спростовуються письмовими поясненнями
ОСОБА_3 про те, що він добровільно
після смерті батька подарував половину
квартири ОСОБА_4, жінці його друга -
ОСОБА_9 (а.с.71).

10 травня 2011 року в наданих
поясненнях старшому дільничному
інспектору міліції сектору дільничних
інспекторів міліції Рівненського РВ
УМВС України в Рівненській області
ОСОБА_3 ствердив, що квартиру , в які він
проживав сам, подарував за власним
бажанням і претензій ні до кого він не
має.

Покликання в апеляційній скарзі
про порушення права позивачки на
привілейовану купівлю частки квартири
не заслуговують на увагу, оскільки
згідно роз'яснень, викладених у п.26
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06
листопада 2009 року : недотримання вимог
ст.362 ЦК України (переважне право
купівлі частки у справі спільної
часткової власності) у разі продажу
учасником спільної часткової
власності своєї частки іншій особі не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених у ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-317, 313, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 09 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Василевич В.С. Демянчук
С.В.