Єдиний унікальний номер 217/1747/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4708/2014
Головуючий у 1 інстанції - Соболєва І.П.
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 26" червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Дундар І.О., Смєлік С.Г.,

при секретарі: Біляєві М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Авдіївського
міського суду Донецької області від 16
квітня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Авдіївського міського суду
Донецької області від 16 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя задоволено.

Поділено автотранспортний засіб Ford Focus
реєстраційний номер НОМЕР_1, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Виділено у власність ОСОБА_2
автотранспортний засіб Ford Focus
реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 грн.,
грошової компенсації частки у праві
спільної власності на
автотранспортний засіб Ford Focus
реєстраційний номер НОМЕР_1. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився
відповідач ОСОБА_2 та подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати і справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що суд першої
інстанції проігнорував надані ним
докази, а саме: технічний паспорт на
автомобіль та кредитний договір, в
якому зазначено що автомобіль
придбаний у кредит. Крім того, вважає,
що квартира в якій він проживав разом з
дружиною, належить йому, оскільки була
придбана на кошти від продажу квартири
його матері. Суд безпідставно, без
урахування всіх обставин по справі
відмовив у задоволенні його зустрічної
позовної заяви.

В апеляційному суді ОСОБА_1
заперечувала проти скарги, просила
рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_2 до суду не з'явився, надіслав
заяву про розгляд справи у його
відсутність.

Апеляційний суд вважає, що скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що 5 жовтня 1999 року
позивачем (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) на
підставі договору купівлі - продажу
квартири, посвідченого державним
нотаріусом Авдіївської державної
нотаріальної контори за реєстровим №
2729 та зареєстрованого 11.11.1999 року БТІ м.
Донецька за № 26, придбана квартира
АДРЕСА_1. Відповідно п. 3 договору продаж
квартири здійснено за 4 400 грн., які
покупець сплатив продавцю до
підписання цього договору.

17 березня 2000 року між сторонами був
укладений шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син сторін ОСОБА_3.

Рішенням Авдіївського міського суду
Донецької області від 07 травня 2013 року,
шлюб між сторонами розірваний.

06 червня 2007 року РЕВ ДАІ м. Ясинувата
УДАІ ГУМВС України в Донецької області
видано свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу Ford Focus
реєстраційний номер НОМЕР_1, на ім'я
відповідача ОСОБА_2

07 червня 2007 року між акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено
договір про надання споживчого
кредиту, відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит в сумі 21 782,18 доларів США, що
дорівнює еквіваленту 110 000 грн. Згідно п.
1.4. договору кредит надається
позичальнику на придбання нерухомості,
а у забезпечення виконання
зобов'язання позичальника банком
прийнята застава транспортного засобу
Ford Focus, що є власністю ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_2 від 06.06.2007
року.

Згідно висновку експерта № 5706Є28
авто-товарознавчого дослідження,
складеного 25 листопада 2013 року
експертом - товарознавцем Донецького
науково-дослідницького інституту
судових експертиз Полуницьким Е.В.,
ринкова вартість автомобіля Ford Focus
реєстраційний номер НОМЕР_1, з
урахуванням його технічного стану
складає 69 494,40 грн.

Задовольняючи позов в частині
розподілу автомобіля як сумісної
власності подружжя, суд першої
інстанції керувався вимогами ст.ст.
69,70,71 СК України і виходив з того, що
спірний автомобіль придбано в період
шлюбу, ОСОБА_2 не заперечує проти виділу
в натурі автомобіля йому,та проти
сплати ОСОБА_1 грошової компенсації
належної їй частини.

Не приймаючи до уваги посилання
відповідача про необхідність
зменшення суми грошової компенсації на
вартість кредитного зобов'язання на
придбання автомобіля, суд виходив з
того, що наданий відповідачем
кредитний договір свідчить про надання
кредитних коштів на придбання
нерухомості, а не автотранспортного
засобу.

Відмовляючи у задоволені зустрічного
позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що
спірна квартира була придбана
позивачкою до реєстрації шлюбу з
відповідачем у період дії Цивільного
Кодексу УРСР 1963 року. Відповідачем не
надано належних доказів його участі у
придбанні спірної квартири. Також не
знайдено підстав вважати, що спірна
квартира була придбана учасниками у
спільну власність згідно норм Закону
України «Про власність». Також суд
критично поставився до вимоги
відповідача про визнання права
власності на ? частину квартири,
придбаної у 1999 році, за його сином, 2002
року народження, оскільки така вимога
не ґрунтується на законі.

Апеляційний суд вважає висновки суду
законними та обґрунтованими.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ним або шлюбним
договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції, які ґрунтуються на
достатньо досліджених і належно
оцінених матеріалах у відповідності до
вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Згідно КпШС УРСР, який діяв до 01
січня 2004 року, фактичні шлюбні
відносини не породжували будь-яких
правових наслідків для сторін та
виникнення прав та обов'язків подружжя.

Сімейний кодекс України в
редакції Закону України від 10 січня 2002
року набув чинності лише 01 січня 2004
року і на правовідносини, що виникли до
1 січня 2004 року не розповсюджується.

За загальним правилом дії
законів та інших нормативно - правових
актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції
України) норми Сімейного кодексу
України застосовуються до сімейних
відносин, які виникли після набрання
ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року. До сімейних відносин, які вже
існували на зазначену дату, норми
Сімейного кодексу України
застосовуються в частині лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права і обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК України, що прямо
передбачено п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, ст. 74 Сімейного
кодексу України (в редакції 2002 року),
набрала чинності з 1.01.2004 року, регулює
майнові правовідносини між чоловіком і
жінкою у фактичному шлюбі та не має
зворотної дії у часі.

Суд першої інстанції правильно
дійшов висновку про те, що відповідач
не просив встановити факт проживання з
позивачкою однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, доказів участі у
придбанні спірної квартири не надано,
тому майно, яке було придбане
відповідачкою до шлюбу з відповідачем
на своє ім'я, не може являтися сумісною
власністю сторін і розподілу не
підлягає.

Доводи апеляційної скарги про
придбання квартири за кошти, отримані
від продажу квартири матері
відповідача та під час знаходження у
фактичних шлюбних відносинах з
позивачкою до уваги не приймаються з
огляду на вищенаведені норми права та
недоведеність цих вимог.

Посилання апелянта на
необхідність зменшення розміру
грошової компенсації на користь
позивачки до 869,20 грн., оскільки йому ще
необхідно сплатити по кредитному
договору 5670 доларів США, є
безпідставним, оскільки доказів
придбання спірного автомобіля у кредит
суду не надано. Якщо ж кредитні кошти
фактично використані для задоволення
потреб сім'ї та кредитний договір
створив обов'язки щодо повернення
кредиту і для ОСОБА_1, то відповідач не
позбавлений права звернення до суду з
відповідним позовом.

Суд першої інстанції ухвалив
обґрунтоване рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги до
уваги не приймаються, оскільки не
спростовують висновків суду та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Також не відповідає вимогам
процесуального законодавства вимога
скарги про скасування судового рішення
з направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції, оскільки з
урахуванням внесених Законом України
№ 2453-17 від 07.07.2010 року змін в ЦПК
України, стаття 311 викладена в новій
редакції і у суду апеляційної
інстанції відсутні підстави для
направлення справи на новий розгляд у
разі скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Авдіївського міського
суду Донецької області від 16 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: