АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
25 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Нежури В.А., Саліхова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 15 квітня 2014 року у цивільній справі
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Лізинг інформаційних
технологій» до ОСОБА_1 про стягнення
У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Лізинг інформаційних
технологій» ( далі ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій») звернулось
до районного суду з вищезазначеним
В обґрунтування заявлених позовних
вимог посилались на те, що 10.10.11 між
сторонами було укладено договір №120329036
від 10.10.11 про надання в оренду на умовах
фінансового лізингу обладнання ( далі
по тексту Договір). Відповідно до умов
укладеного договору Клієнт (ОСОБА_1)
бере участь в системі LeaseІT, зокрема,
отримує ІТ-обладнання та інші товари
від постачальників-учасників системи
LeaseІT, а також отримує послуги, на
умовах, визначених обраним Клієнтом
пакетом фінансування LeaseІT, а оператор
LeaseІT ( позивач) зобов'язується на
підставі Договору забезпечити
передачу Клієнту ІТ-обладнання,
запасних частин, комплектуючих,
витратних матеріалів, загальною
вартістю 17 298,29 грн. За договором
відповідач отримує обладнання та інші
товари на умовах, передбачених
правилами отримання ІТ-обладнання,
інших товарів та послуг у системі які є
невід'ємною частиною зазначеного
договору. Умовами пакету LeaseІT є: платіж
при отримані обладнання (загальної
суми платежів): 10%; вид договору -
фінансовий лізинг; кількість місячних
платежів: щомісяця рівними частинами;
перехід права власності - виплата
повної вартості обладнання. Позивач
умови договору виконав у повному
обсязі. Відповідач зобов'язався
здійснювати своєчасну та повну оплату
за отримане обладнання в строк до 20
числа поточного місяця. Відповідач на
виконання умов договору сплатив лише
перший платіж в розмірі 1 729,83 грн. Сума
боргу складає 107 936,72 грн., з яких 15 568,46
грн. компенсація вартостiнаданого
обладнання та 92 368,26 грн. плата за
прострочення щомiсячних платежів.
Просив стягнути з відповідача на свою
користь борг в розмірі 107 936,72 грн., а
також судові витрати в розмірі 1 079, 36
Рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 15 квітня 2014
року позов ПАТ «Лізинг інформаційних
технологій» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Лізинг інформаційних технологій»
суму заборгованості за невиконання
договірних зобов'язань у розмірі 31 265
грн. 41 коп., яка складається з
наступного: 15 696 грн. 95 коп. - штрафних
санкцій; 15 568 грн. 46 коп. - тіло кредиту.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Лізинг інформаційних
технологій суму судового збору у
розмірі 1 079 грн. 36 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/7168/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Великохацька В.В.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О. Не погодившись із таким
рішенням суду, ОСОБА_1подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанціїта
ухвалити нове, яким повністю відмовити
у задоволенні позовних вимог. Зазначає,
що укладений між сторонами договір
№120329036 від 10.10.2011р. не відповідає
вимогам законодавства в частині
додержання усіх істотних умов, а тому
вважається неукладеним. Крім того,
судом першої інстанції, хоча і
враховано строк позовної давності щодо
стягнення неустойки, неправильно
здійснено розрахунок загальноi суми
заборгованностi.

ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції
підтримали апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_6
заперечувала проти апеляційної скарги,
вважала, що спір судом вирішено
правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 10.10.2011 року між ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій» до
ОСОБА_1укладено договір №120329036 від 10.10.11
про отримання ІТ-обладнання, інших
товарів та послуг в системі LeaseIT, а саме:
відповідач отримує ІТ-обладнання,
запасні частини, комплектуючі, витрати
матеріалів, загальною вартістю 17 298, 29
грн. За договором відповідач отримує
обладнання та інші товари на умовах,
передбачених правилами отримання
ІТ-обладнання, інших товарів та послуг
у системі LeaseIT, які є невід'ємною
частиною зазначеного договору. Умовами
пакету LeaseIT є: платіж при отримані
обладнання (загальної суми платежів):
10%; вид договору - фінансовий лізинг;
кількість місячних платежів: щомісяця
рівними частинами; перехід права
власності - виплата повної вартості
обладнання (а.с. 5, 6-11).

Відповідно до п. 1.1. Договору клієнт
бере участь в системі LeaseIT, зокрема,
отримує IT-обладнання та інші товари від
постачальників - учасників системи
LeaseIT, а також отримує послуги на умовах,
визначених обраним клієнтом пакетом
фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT
зобов'язується на підставі заяви
клієнта забезпечити передачу клієнту
IT-обладнання (IT-обладнання, запасних
частин, комплектуючих, витратних
матеріалів тощо) обраним клієнтом
постачальником та надання клієнту
послуг за умови виконання клієнтом
вимог, передбачених пакетом LeaseIT.

Відповідно до п. 1.2 Договору порядок
отримання ІТ-обладнання, інших товарів
та послуг клієнтом визначається
Правилами отримання обладнання, інших
товарів та послуг в системі LeaseIT, які є
невід'ємною частиною цього Договору.
Передання клієнту ІТ-обладнання та
інших товарів відбувається за актом
прийому-передачі, який підписується
клієнтом і постачальником (п. 2.2.
договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що
клієнт сплачує на користь оператора
LeaseIT платежі згідно з умовами пакету
LeaseIT та цим договором. Клієнт отримує
рахунки оператора LeaseIT в строк до 10
числа поточного місяця та сплачує
платежі в строк до 20 числа поточного
місяця. Розрахунки між сторонами
здійснюються в гривнях.

У разі прострочення платежів, клієнт
сплачує прострочення платежів в
порядку та розмірах, визначених
правилами.

Згідно з п. 8.7 договору, клієнт
ознайомився з правилами отримання
IT-обладнання, інших товарів та послуг в
системі LeaseIT, зміст правил йому
зрозумілий, він погоджується їх
дотримуватися та виконувати.

Відповідно до п. 14.2 Правил, у разі
несвоєчасного оплати клієнтом
нарахованого платежу клієнт сплачує на
користь оператора LeaseIT плату за
прострочення платежу: в розмірі п'яти
відсотків від погашеної суми
простроченого платежу, якщо погашення
простроченого платежу здійснюється у
розрахунковому періоді, на який
припадає дата оплати за договором; в
розмірі десяти відсотків від суми
простроченого платежу, якщо погашення
здійснюється після закінчення
розрахункового періоду, на який
припадає дата оплати за договором.
Сплата плати за прострочення платежу
не звільняє клієнта від обов'язку в
повному обсязі оплатити платежі,
передбачені пакетом LeaseIT.

Встановлено, що позивач свої обов'язки
за договором виконав належним чином та
надав відповідачу обладнання на
загальну суму 17 298 грн. 29 коп., що
підтверджується актом
прийому-передачі № 120329036 від 12 жовтня
2011 року, а відповідач прийняв
обладнання, про що свідчить наявний в
акті його особистий підпис(а.с.13).

В суді апеляційної інстанції факт
отримання обладнання відповідачем не
заперечувався.

У порушення взятих на себе зобов'язань,
відповідач належним чином платежі за
договором не сплачував, у зв'язку з чим
у нього виникла заборгованість перед
ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій"
в сумі 107 936 грн. 72 коп., з яких: 15 568 грн. 46
коп. -компенсація вартості наданого
обладнання, 92 368 грн. 26 коп. - плата за
прострочення щомісячних платежів.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
вимоги ПАТ«Лізинг інформаційних
технологій» знайшли своє
підтвердження в ході судового
розгляду. При цьому, судом першої
інстанції враховано заяву
представника відповідача ОСОБА_4 про
застосування строків позовної
давності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
фінансовий лізінг" фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 "Про фінансовий
лізінг" лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про
фінансовий лізінг" сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК
України).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги, що сторони
не досягли згоди з усіх істотних умов
договору, а тому договір є неукладеним,
та вважає їх безпідставними виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якшо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом.

Якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Згідно ст. 641 ЦК України, пропозицію
укласти договір (оферту) може зробити
кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Реклама або інші пропозиції,
адресовані невизначеному колу осіб, є
запрошенням робити пропозиції укласти
договір, якщо інше не вказано у рекламі
або інших пропозиціях.

Статтею 642 ЦК України визначено, що
якщо особа, яка одержала пропозицію
укласти договір,у межах строку для
відповіді вчинила дію відповідно до
вказаних у пропозиції умов договору
(відвантажила товари, надала послуги,
виконала роботи, сплатила відповідну
суму грошей тощо), яка засвідчує її
бажання укласти договір, ця дія с
прийняттям пропозиції, якщо інше не
вказане в пропозиції укласти договір
або не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони підписали Договір, п. 1.1. якого
передбачає предмет Договору: за цим
Договором Клієнт (Відповідач) приймає
участь в системі LeaseІT, зокрема, отримує
обладнання та інші товари від
Постачальників - Учасників системи
LeaseІT, а також отримує послуги, на
умовах, визначених обраним Клієнтом
Пакетом LeaseІT, а Оператор LeaseІT (Позивач)
зобов'язується на підставі заявки
Клієнта забезпечити передання Клієнту
товарів (ІТ- обладнання, запасних
частин, комплектуючих, витратних
матеріалів тощо) обраним Клієнтом
Постачальників та надання Клієнту
послуг, за умови виконання Клієнтом
вимог, передбачених пакетом LeaseІT.

Укладеним Договором чітко визначено
назву обладнання, яке Відповідач
отримав: Системний блок BRAINTOP GAMER В70
(В2600К.04), загальна сума платежів 17 298,2
грн., Пакет фінансування LeaseІT Десятка,
умови пакету: платіж при отриманні
обладнання (загальної суми платежів): 10%
кількість місячних платежів (крім
першого) - 9, розмір місячних платежів:
щомісяця рівними частинами, вид
договору - фінансовий лізинг, перехід
права власності клієнту: виплата
повної вартості обладнання. Також п. 6.2.
Правил визначено, що строк, протягом
якого Клієнт повинен сплачувати
платежі, починається з дня передачі
обладнання Клієнту, і закінчується в
останній день останнього календарного
місяця встановленого Пакетом LeaseІT
строку.

Порядок, розмір, кількість та строк
виплати лізингових (орендних) платежів
за Договором визначено у відповідності
до обраного Пакету в Договорі.

Відповідачем було здійснено дії, що
свідчать про укладення Договору, а саме
прийняття згідно акту приймання -
передачі обладнання, оплата першого
платежу у розмірі, визначеному пакетом
LeaseІT Десятка, підписання Договору,
акту приймання - передачі та
підтвердження факту ознайомлення і
погодження з Правилами.

В тексті договору визначено: клієнт
ознайомився з Правилами, зміст Правил є
зрозумілим для клієнта і він
погоджується дотримуватися зазначених
правил. Своїм підписом ОСОБА_1
підтвердив свою згоду з усіма
істотними умовами договору.

Жодних доказів на підтвердження того
факту, що договір є неукладеним,
відповідач суду не надав. Відсутні
посилання на існування таких доказів і
в апеляційній скарзі.

Крім того, до даного виду Договорів
розповсюджується презумпція
правомірності правочину, передбачена
ст. 204 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
застосування строку позовної давності
до вимог про стягнення неустойки також
не заслуговують на увагу.

Пунктом 14.2 Правил визначено, що у
разі несвоєчасної оплати Клієнтом
нарахованого платежу Клієнт сплачує на
користь Оператора LeaseІT плату за
прострочення платежу: в розмірі п'яти
відсотків від погашеної суми
простроченого платежу, якщо погашення
платежу здійснюється у розрахунковий
період, на який припадає дата оплати за
Договором; в розмірі десяти відсотків
від суми простроченого платежу, якщо
погашення здійснюється після
закінчення розрахункового періоду, на
який припадає оплата за договором.
Сплата плати за прострочення платежу
не звільняє клієнта від обов'язку в
повному обсязі оплатити платежі,
передбачені Пакетом LeaseІT.

Верховний Суд України у постанові від
06.11.2013 року по справі 6-116цс1З, яка є
обов'язковою для всіх судів України
відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України,
висловив правову позицію, відповідно
якої стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Відповідно до розрахунку, проведеного
позивачем, плата за прострочення
щомісячних платежів становить 92 368,26
грн. (а.с.14).

Відповідно до викладеної правової
позиції та з урахуванням заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності згідно вимог п. 1 ч.2
ст. 258 ЦК України розмір штрафних
санкцій, який підлягає стягненню з
відповідача, становить 73 544,77 грн.

В той же час судом стягнуто з
відповідача 15 696,95 грн. штрафних
санкцій. Рішення суду позивачем не
оскаржено. В суді апеляційної
інстанції представник позивача заявив,
що керівництво ПАТ «Лізинг
інформаційних технологій»
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині розміру суми пені.
За таких підстав відповідно до вимог
ст.303 ЦПК України рішення суду в частині
визначення розміру штрафних санкцій
колегією суддів не переглядається.

Інші доводи апеляційної скарги на
правильність висновкiв суду першої
інстанції не впливають та не можуть
слугувати підставою для його
скасування.

В силу ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
судом першої інстанції постановлене на
повно з'ясованих обставинах з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, а доводи,
викладені в апеляційній скарзі не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 15 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
В.А. Нежура

В.В. Саліхов