Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2387/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

03.09.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А.М.

Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом Міністерства
внутрішніх справ України до голови
ліквідаційної комісії
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ Клочко
Анатолія Михайловича, заступника
голови ліквідаційної комісії
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ Пєткова
Валерія Петровича, ОСОБА_4,
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ, треті
особи: Управління внутрішніх справ
України в Кіровоградській області,
Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації, про визнання
приватизації недійсною, визнання
незаконним та скасування
розпорядження, визнання незаконним та
скасування свідоцтва про право
власності, визнання недійсним
положення трудового договору,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за апеляційною
Міністерства внутрішніх справ України
на рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 14 жовтня 2013 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року Міністерство
внутрішніх справ України звернулось в
суд з позовом до голови ліквідаційної
комісії Кіровоградського юридичного
інституту Харківського національного
університету внутрішніх справ Клочко
Анатолія Михайловича, заступника
голови ліквідаційної комісії
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ Пєткова
Валерія Петровича, ОСОБА_4,
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ, треті
особи: Управління внутрішніх справ
України в Кіровоградській області,
Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації, про визнання
приватизації недійсною, визнання
незаконним та скасування
розпорядження, визнання незаконним та
скасування свідоцтва про право
власності, визнання недійсним
положення трудового договору,
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Позивач зазначав, що проведена
процедура передачі державного майна та
приватизація спірної квартири вчинені
з порушенням норм чинного
законодавства, так як КірЮІ ХНУВС не
зареєстрував спірне майно у
відповідності до вимог чинного
законодавства і не мав права ним
розпоряджатись. Вказана квартира
зареєстрована на праві
загальнодержавної власності за
Кіровоградською філією Національного
університету внутрішніх справ. У 2003
році вказана філія реорганізована в
Кір ЮІ НУВС, а у 2005 - Кір ЮІ ХНУВС і на МВС
були покладені заходи щодо
реорганізації зазначених закладів.
Інститут не оформив зазначене нерухоме
майно, проте саме від імені інституту
прийнято рішення про приватизацію та
видано розпорядження КірЮІ ХНУВС від 29
листопада 2011 року № 1, що і стало
підставою для видачі свідоцтва про
право власності ОСОБА_4, який отримав
ордер 30 вересня 2011 року, а приватизував
квартиру 30 листопада 2011 року.
Ліквідаційна комісія та посадові особи
інституту не мали повноважень
відчужувати спірну квартиру, що є
порушенням Порядку відчуження об'єктів
державної власності, норм діючого
законодавства.

МВС України являється органом
управління відносно спірної квартири,
відповідно до Статуту інституту він не
мав повноважень щодо самостійного
відчуження квартири, а МВС України не
надавало згоди на відчуження даного
державного майна, до Міністерства
ліквідаційна комісія з даного питання
не зверталась. МВС України чітко
визначило повноваження ліквідаційної
комісії, а тому ліквідаційна комісія в
особі голови та заступника не мали
права відчужувати надане інституту на
праві оперативного управління майно.

Приватизації нерухомого майна
передувало укладення трудового
контракту з ОСОБА_4, яким передбачена
передача у власність ОСОБА_4
спірної квартири за умови виконання
обов'язків, вказаних в п. п. 3.1-3.6
контракту. Посилаючись на вимоги
Закону України «Про міліцію», позивач
зазначав, що укладення трудового
контракту з особами, до числа яких
відноситься ОСОБА_4, не передбачено
чинним законодавством.

Тому позивач і просив визнати
недійсною приватизацію державного
майна, а саме квартири АДРЕСА_1; визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Кіровоградської філії Національного
університету внутрішніх справ від 29
листопада 2011 року № 1; визнати
незаконним та скасувати розпорядження
Кіровоградського юридичного інституту
Харківського національного
університету внутрішніх справ (далі -
ХНУВС) від 29 листопада 2011 року № 1;
визнати незаконним та скасувати
свідоцтво на право власності від 30
листопада 2011 року на вищевказану
квартиру на ім'я ОСОБА_4; визнати
недійсним положення пункту 5.10
трудового договору від 1 вересня 2004
року, підписаного Пєтковим В.П. та
ОСОБА_4, щодо безоплатної передачі у
власність вищезазначеної квартири за
умови виконання ОСОБА_4 обов'язків,
передбачених п.п. 3.1 - 3.6 даного
контракту; витребувати майно з чужого
незаконного володіння ОСОБА_4, а саме
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 14 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що оскільки
ОСОБА_4 одночасно був і працівником
міліції і науково - педагогічним
працівником і спірна квартира була
надана як квартиронаймачу, а не як
атестованому працівнику міліції, тому
приватизація була проведена
відповідно до вимог закону.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду з
ухваленням нового про задоволення
позовних вимог через неправильну
оцінку доказів, невірне тлумачення
Статутів та повноважень юридичних осіб
і застосування норм матеріального
права.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, відповідача
ОСОБА_4 та його представника,
представника третьої особи УМВС
України в Кіровоградській області,
дослідивши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" (далі - Закон) приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків),
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, з державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ (ч.2
ст.1 Закону).

Згідно з ч.1 ст. 8 вказаного Закону
приватизація державного житлового
фонду здійснюється уповноваженими на
це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина ( ч.3 ст.8 Закону).

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджується, що відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 6 березня 2001 року № 173 було
створено Кіровоградську філію
Національного університету внутрішніх
справи, якій на підставі договору
дарування від 2 жовтня 2002 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 2702, було подаровано
квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.14-15 т.1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 21 серпня 2003 року № 531-р
«Про реорганізацію Кіровоградської
філії Національного університету
внутрішніх справ» та наказом МВС
України від 29 вересня 2003 року № 114 «Про
створення Кіровоградського юридичного
інституту» - Кіровоградську філію
Національного університету внутрішніх
справ реорганізовано у
Кіровоградський юридичний інститут
Національного університету внутрішніх
справ. У вересні 2005 року ВУЗ знову
реорганізовано у Кіровоградський
юридичний інститут Харківського
національного університету внутрішніх
справ (а.с.29,221 т.1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 27 липня 2011 року № 727-р «Про
реорганізацію мережі вищих навчальних
закладів Міністерства внутрішніх
справ» передбачено ліквідацію КірЮІ
ХНУВС (а.с.28 т.1).

Наказом МВС України від 28 липня 2011 року
№ 490 було створено комісію з припинення
діяльності інституту. Процедура
ліквідації юридичної особи проходила
під назвою Кіровоградського
юридичного інституту ХНУВС за участю
голови ліквідаційної комісії Клочко
А.М. та його заступника Пєткова
В.П.(а.с.107-113 т.2).

Положеннями ч.3 ст.105 ЦК України
передбачено, що з моменту призначення
комісії до неї переходять повноваження
щодо управління справами юридичної
особи.

Тобто, в період ліквідаційної
процедури голові ліквідаційної
комісії належали повноваження
начальника інституту, що були
визначені Статутом.

Тому судом першої інстанції
обгрунтовано при визначенні
повноважень керівника враховано
положення Статуту КірЮІ ХНУВС,
затвердженого наказом МВС України від 6
лютого 2006 року № 116 та погодженого
заступником Міністра освіти та науки
України (а.с.182-200).

Відповідно до пунктів 3.4. та 4.3.
зазначеного Статуту інституту та його
начальнику надано право вчиняти
правочини (пп. 1 п. 3.4.), надавати в
установленому порядку придбане або
збудоване житло працівникам інституту
як із частковою оплатою його вартості,
так і безоплатно (пп. 34 п. 3.4.), начальник
інституту є розпорядником майна і
коштів інституту (пп. 8 п. 4.3.).

Відповідно до п. 3.2. та 5.1. Статуту КірЮІ
ХНУВС майно було закріплено за КірЮІ
ХНУВС, як за державною установою, на
праві оперативного управління.

Наказом МВС України від 28 липня 2011 року
№ 490 «Про реорганізацію вищих
навчальних закладів МВС» не
передбачено обмежень повноважень
голів ліквідаційних комісій. Пунктом 8
зазначено вжити передбачених
законодавством заходів, пов'язаних з
ліквідацією навчальних закладів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.60 ГК, ч.3 ст.105
ЦК України у редакції, чинній на час
приватизації, орган, що прийняв
рішення про припинення юридичної
особи, встановлював порядок і строки
припинення юридичної особи.

Таким чином, під час ліквідаційної
процедури КірЮІ ХНУВС мав право
виступати органом приватизації
відносно квартири №100, а голова
ліквідаційної комісії бути його
керівником.

Тому безпідставними є доводи
скарги щодо визначення обсягу
повноважень ліквідаційної комісії в
наказі МВС №490, ним визначений виключно
порядок ліквідації.

Отже, ліквідаційна комісія КірЮІ
ХНУВС не порушила процедуру
приватизації спірної квартири,
оскільки мала право на її відчуження і
це не суперечило чинному на той час
законодавству.

Як убачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_4
згідно ст. 49 Правил квартирного обліку
та ст. 24 Закону України від 1 грудня 1998
року № 284-XIV «Про наукову і науково -
технічну діяльність», що
підтверджується витягом з протоколу
спільного засідання адміністрації та
житлово-побутової комісії
Кіровоградського юридичного інституту
ХНУВС від 27 червня 2011 року № 20 (а.с.104 т.1).

На підставі рішення виконавчого
комітету Кіровоградської міської ради
від 20 вересня 2011 року № 916 ОСОБА_4 30
вересня 2011 року отримав ордер на спірну
квартиру (а.с.11,106 т.1), а 30 листопада 2011
року на підставі розпорядження голови
ліквідаційної комісії - керівника
органу приватизації - КірЮІ ХНУВС від 29
листопада 2011 року, отримав свідоцтво
про право власності на спірну квартиру,
яке 2 грудня 2011 року зареєстрував в
обласному комунальному підприємстві
«Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» (а.с.12, 13,107
т.1).

Посилання у скарзі на розбіжності
щодо зазначення у свідоцтві
Кіровоградської філії НУВС висновків
суду не спростовує та не доводить про
прийняття розпорядження про
приватизацію від імені
Кіровоградської філії НУВС, оскільки
судом встановлено і матеріалами справи
підтверджується та не заперечується
позивачем, що підставою видачі
свідоцтва було розпорядження №1 від 29
листопада 2011 року, підписане
керівником органу приватизації - КірЮІ
ХНУВС та скріплене відповідною
печаткою, що не спростовує факту
здійснення відчуження квартири саме
КірЮІ ХНУВС як органом приватизації
(а.с.107 т.1, 138-140,145 т.2 )

Наказом МВС України від 7 липня 2012 року
№ 1042 «Про передачу нерухомого майна
Кіровоградського юридичного інституту
ХНУВС» зазначено вичерпний перелік
об'єктів нерухомості, що передаються на
баланс УМВС України в Кіровоградській
області, у тому числі у пункті 15
вказаного переліку зазначено спірну
квартиру (а.с.16 т.1).

Доводи скарги щодо необхідності
погодження розпорядження по
приватизації є безпідставним, у
судовому засіданні позивачем не
доведено, що КірЮІ ХНУВС мало
погоджувати своє розпорядження про
приватизацію спірної квартири.

При цьому, дія Порядку відчуження
об»єктів державної власності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 червня 2007 року
№803, на який посилався позивач щодо
надання згоди по приватизації, до
спірних правовідносин не
застосовується, оскільки не
поширюється на відчуження майна,
порядок відчуження якого визначається
окремим законом (пп.4 п.5), в даному
випадку Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Посилання позивача щодо
прийняття рішення по приватизації на
підставі п.5.10 трудового контракту від 1
вересня 2004 року не грунтується на
доказах та спростовується матеріалами
справи, оскільки в дійсності спірна
квартира передавалась ОСОБА_4 виключно
по процедурі приватизації і в цих
документах вказана позивачем підстава
не зазначена. Навпаки, ця квартира
передавалась ОСОБА_4 як
квартиронаймачу, а не атестованому
працівнику міліції.

Правильним є висновок суду і
відносно неможливості застосування до
спірних правовідносин щодо визнання
недійсним положень трудового договору
норм ст.ст. 203 та 236 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.ст.3,4,21
КЗпП України, Закону України «Про
міліцію», «Про вищу освіту»
обґрунтованим є висновок суду щодо
відповідності укладеного контракту
нормам діючого законодавства.

Правильним є висновок суду про те,
що позивач не є власником квартири № 100
та на час її відчуження ОСОБА_4 таким не
був, оскільки її власником до її
відчуження була держава, а МВС України,
як орган, що уповноважений управляти
державним майном, закріпило за КірЮІ
ХНУВС цю квартиру на праві
оперативного управління, надавши
останньому Статутом КірЮІ ХНУВС
відповідний об'єм правомочностей щодо
неї, які і були реалізовані.

Оскільки позивачем не доведено, що є
власником майна, а особа, у якої воно
знаходиться на час пред'явлення такої
вимоги, незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним,
судом обґрунтовано відмовлено у
задоволенні вимог щодо витребування
майна із чужого незаконного володіння
на підставі ст. 387 ЦК України.

Суд першої інстанції належним чином
встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що інститут провів процедуру
приватизації спірної квартири з
дотриманням порядку та способу,
визначеному Законом України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", відмовивши у задоволенні вимог
щодо визнання приватизації недійсною,
визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання незаконним та
скасування свідоцтва про право
власності, так і про визнання недійсним
положення трудового договору,
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка. Надані сторонами
докази оцінені судом відповідно до
вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Посилання у скарзі щодо видачі ордера
після прийняття рішення про ліквідацію
висновків суду не спростовує, оскільки
ордер видавався не КірЮІ ХНУВС, а
Кіровоградською міською радою на
підставі прийнятих рішень, клопотань,
зібраних документів, тобто дій,
вчинених задовго до початку
ліквідації. Не є підставою скасування
рішення і твердження позивача про
перевищення площі приватизованої
квартири, оскільки це питання
вирішується у передбаченому законом
порядку.

Інші доводи скарги також не дають
підстав для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити, а
рішення Ленінського районного суду
м.Кіровограда від 14 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді