АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц /790/3965/ 14
Справа № 619/352/14-ц
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах

апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді
Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 23 квітня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
розірвання укладеного між ними 26.07.2004
року договоpу довічного утримання у
зв'язку з невиконанням його умов
відповідачкою.

Посилалася на те, що вона є людиною
похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1), інвалідом
третьої групи у зв'язку з відсутністю
лівої руки. У зв'язку з поганим станом
здоров'я вона домовилася з племінницею
ОСОБА_6 про здійснення догляду за нею,
забезпеченням продуктами харчування.
одягом, надання необхідної допомоги у
розмірі 185 гривень на місяць, про що
уклали договір довічного утримання.

Згідно цього договору вона
передала ОСОБА_3 належний їй на праві
особистої власності будинок з
надвірними будівлями, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
ОСОБА_3 зобов'язалася зберегти в її
безоплатному довічному користуванні
вказаний будинок.

Однак ОСОБА_3 приїздила до неї не
більше як раз на місяць, продукти
харчування не привозила, земельну
ділянку не обробляла, ліки не купувала
та залишала її без допомоги тривалий
час. У зв'язку з чим за нею доглядали
волонтери та сусіди та працівники
служби по обслуговуванню інвалідів та
літніх людей.

У зв'язку з наведеним позивачка
зазначала, що не бажає продовжувати дію
договору довічного утримання та
просила повернули їй право власності
на житловий будинок

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
позов не визнали за його
безпідставністю. Зазначали, що
оскільки між сторонами є родинні
відносини, то відповідач не збирала
документальне підтвердження виконання
нею умов договору.

Також просила застосувати строк
позовної давноcтi, оскільки з моменту
укладення договору минуло три роки.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 23 квітня
2014 року розірвано договір довічного
утримання, укладений 26 липня 2004 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений
державним нотаріусом Дергачівської
державної нотаріальної контори
Харківської області Задоріною Т.В.,
зареєстрованого в реєстрi за № 1-1691 та
повернуто право власності ОСОБА_5 на
житловий будинок АДРЕСА_1
Дергачівського району Харківської
області. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 судовий збір в сумі 950 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3- ОСОБА_4 просить скасувати це
рішення суду та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом порушені норми
ст.ст. 119-120, 131.ч.1 ст. 136 ЦПК України,
порушено принцип змагальності сторін,
оскільки безпідставно відмовлено у
задоволенні клопотання про виклик
свідків.

Зазначає, що суд першої інстанції не
застосував до виниклих правовідносин
вимоги ст.. 257,266 ЦК України, та вийшов за
межі позовних вимог, вирішивши правові
наслідки розірвання договору
довічного утримання.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду першої
інстанції, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
виходив із того, що обставини справи
свідчать про доведеність факту
невиконання та неналежного виконання
відповідачкою ОСОБА_3 своїх обов'язків
за договором довічного утримання.

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на вимогах закону та
матеріалах справи.

Як свідчать останні 26 липня 2004
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був

укладений нотаріально посвідчений
договір довічного утримання, за
умовами якого

ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3
належний їй на праві особистої

власності жилий будинок АДРЕСА_1
Дергачівського

району Харківської області, а ОСОБА_3
взяла на себе зобов'язання довічно

повністю утримувати ОСОБА_5,
забезпечувати її харчуванням, одягом,
доглядом,

необхідною допомогою. І зберегти в її
безоплатному довічному користуванні
весь

вказаний жилий будинок з надвірними
будівлями. Вартість матеріального
забезпечення

(харчування, одягу, догляду та
необхідної допомоги) визначена
сторонами у poзмipi

185 грн. на місяць (п.п.1.4.5 договору).

Статтею 749 ЦК України визначено,
що у договорі довічного утримання
(догляду)

можуть бути визначені всі види
матеріального забезпечення, а також
усі види догляду

(опікування), якими набувач має
забезпечувати відчужувача. Якщо
обов'язки набувача

не були конкретно визначені або у
разі виникнення потреби забезпечити
відчужувача

іншими видами матеріального
забезпечення та догляду спір має
вирішуватися

відповідно до засад справедливості
та розумності.

Факт невиконання ОСОБА_3 своїх
обов'язків, визначених в п. 4 договору
довічного утримання підтверджується
актом щодо обстеження умов проживання
інваліда 2-ї групи ОСОБА_5 , складеним
24.12.2013 р. депутатом Русько - Лозівської
селищної ради Дергачівського району
Харківської області за участю сусідів
позивачки, згідно якого ОСОБА_3 не
забезпечувала ОСОБА_5 доглядом та
необхідною допомогою, приїжджала до
неї один раз на місяць.

Зазначені в цьому акті обставини
об'єктивно узгоджуються з поясненнями
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 щодо надання ними
ОСОБА_5, яка є людиною похилого віку та
інвалідом, допомоги по приготуванню
їжі, необхідним для інваліда доглядом,
утриманням будинку в належному
санітарному стані.

Згідно копії договору про соціальне
обслуговування (надання соціальних
послуг) одинокого (проживаючого
самотньо) з 2-ю групою рухової
активності відділенням соціальної
допомоги вдома від 13 грудня 2013 року,
укладеного між ОСОБА_5 та

Териториальним центром соціального
обслуговування , останній безкоштовно
надавав позивачці соціальні послуги по
доставці продуктів харчування,
медикаментів за необхідністю,
прибирання житла та території, догляд
за присадибною ділянкою (а.с. 30-31).

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_3 не заперечувала, що за цим
договором ОСОБА_5 отримувала соціальну
безоплатну допомогу два місяці,
оскільки працівники ТЦСО дізналися про
наявність укладання останньою
договору довічного утримання.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона
поштовими переказами надавала ОСОБА_5
грошову допомогу в сумі по 199,05 грн. ( з
урахуванням вартості поштових послуг),
не може бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду, оскільки
зазначена грошова допомога
здійснювалася відповідачкою тільки
після звернення ОСОБА_5 до суду з
зазначеним позовом.

Посилання ОСОБА_3 на оплату нею
земельного податку , неподаткових
платежів добровільного внеску до
селищної ради за 2010-2014 рр. згідно
наданих квитанцій в судовому засіданні
апеляційної інстанції не свідчать про
виконання відповідачкою своїх
зобов'язань за договором довічного
утримання, оскільки зазначені платежі
як пояснила сама ОСОБА_3 сплачувалися
нею для переоформлення земельної
ділянки та будинку на її ім'я.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 755 ЦК
України договір довічного утримання
може

бути розірваний за рішенням суду на
вимогу відчужувача у paзі невиконання
або

ненадежного виконання набувачем своїх
обов'язків за договором, незалежно від
його

вини.

Вказана підстава припинення договору
довічного утримання зазначена
сторонами

в пункті 6 договору.

Оскільки ОСОБА_3 не довела, що
вона вжила всіх заходів щодо належного
виконання нею своїх обов'язків за
договором довічного утримання, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України
у разі розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужував набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Некоректне зазначення районного
суду в своєму рішенні про повернення
права власності ОСОБА_5 на житловий
будинок АДРЕСА_1 Дергачівського району
Харківської області, що фактично є
вказівкою районного суду про набуття
відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України
ОСОБА_5 права власності на переданий за
договором довічного утримання жилий
будинок, не є виходом суду за межі
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом вимог ЦПК України не
можуть бути визнані як підстави
скасування рішення суд, оскільки
зазначені апелянтом порушення
процесуального закону не призвели до
неправильного вирішення спору.

Посилання апелянта на
незастосування районним судом вимог
ст.ст. 257, 267 ЦК України є
безпідставними, оскільки спірні
правовідносини є тривалими, і ОСОБА_5
посилається на порушення її прав
ОСОБА_3 за договором довічного
утримання до її звернення з цим
позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Дергачівського
районного суду Харківської області
від 23 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: