Справа № 758/2725/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганової Н. В. ,

при секретарях - Онопченко О. А.,
Заславець О.А., Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернувся до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її бабуся
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті
бабусі відкрилася спадщина в м. Києві у
виді приватного будинку АДРЕСА_1 з
земельною ділянкою. Про наявність
іншого спадкового майна позивачці не
відомо. 31.10.2012 року позивачка
звернулась до Одинадцятої київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, на що
отримала відповідь за №7369/02-14 від 08.12.2012
року про те, що на все майно було
складено заповіт не на її користь, а
тому оформлення спадщини буде
здійснюватися на спадкоємців,
зазначених у заповіті, тобто на
відповідачів. Зазначений заповіт є
четвертим. Позивачці достовірно
відомо, що у попередніх заповітах вона
була зазначена спадкоємцем, тому
позивачка вважає, що заповіт на користь
відповідачів підлягає скасуванню. За
час свого життя ОСОБА_8 мала двох синів
ОСОБА_6 та ОСОБА_7. У молодшого сина
ОСОБА_6 є один син від першого шлюбу
ОСОБА_3 та дві доньки від другого шлюбу
ОСОБА_1 -позивачка та ОСОБА_4 У старшого
сина ОСОБА_7 є один син ОСОБА_2 Оскільки
її старший син ОСОБА_7 помер у
ІНФОРМАЦІЯ_8, а молодший син ОСОБА_6
помер у ІНФОРМАЦІЯ_7, то четверо їх
дітей залишились спадкоємцями. 05.11.2009
року ОСОБА_8 склала заповіт,
зареєстрований за №4315 та посвідчений
ОСОБА_5, у якому все своє майно залишала
своїм онукам у рівних долях. Крім того,
позивачка зазначає, що є факти, що
свідчать про систематичне насильство
над ОСОБА_8 з боку відповідачів,
оскільки один з них систематично
перебував на психіатричному лікуванні,
має психічні відхилення, а інший
зловживає спиртними напоями та
наркотичними засобами. Відповідачі
били бабусю. Після чергового побиття
влітку 2012 року ОСОБА_8 перебувала на
лікуванні в міській клінічній лікарні
№ 9 у період з 17.06.2012 року по 02.07.2012 року.
Останні роки свого життя бабуся тяжко
хворіла та перебувала на обліку в
Київському міському
психоневрологічному диспансері № 3,
систематично потребувала вживання
ліків та через стійкий розлад здоров'я
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними. До своєї смерті
бабуся лікувалась у психіатричній
лікарні ім. Павлова у м. Києві, де також
після її побиття з 17.06.2012 року перебував
на лікуванні відповідач ОСОБА_3.
Позивачка вважає, що заповіт слід
визнати недійсним з підстав ч.1 ст.215, ч.3,
5, 6 ст. 203, ст.1257 ЦК України. Позивачка
просить визнати заповіт від 04.11.2011 року
за реєстровим №3147, посвідчений
приватним нотаріусом ОСОБА_5,
недійсним.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні позов підтримали з тих же
підстав, просили позов задовольнити.

Відповідачі та їх представники в
судовому засіданні позов не визнали,
просили відмовити в задоволенні
позову.

Треті особи в судове засідання не
з'явилися, про день і час розгляду
справи повідомлені.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
експертів, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
04.11.2011 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
проживала в АДРЕСА_1, на випадок смерті
заповіла все своє майно ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в
рівних долях кожному. Заповіт
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 04.11.2011 року,
зареєстровано в реєстрі за №3147 (а.с.96 -
копія заповіту).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
померла, що підтверджується копією
запису свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 21.09.2012 року, виданого
відділом реєстрації смерті у м. Києві
(а.с.13).

Позивачка ОСОБА_1 є онукою померлої
ОСОБА_8, син якої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5,
помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.10, 11, 13 - копії
свідоцтв про народження і про смерть).

Отже, позивачка є спадкоємицею за
правом представлення відповідно до ст.
1266 ЦК України. Крім того, позивачка та
відповідачі стверджують, що 05.11.2009 року
бабуся склала заповіт, за яким все своє
майно в рівних частинах вона заповіла
позивачці, відповідачам та ОСОБА_4

31.10.2012 року позивачка подала заяву про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори, що вбачається з листа
Одинадцятої київської державної
нотаріальної контори від 08.12.2012 року
№7369/02-14 (а.с.9).

Положеннями ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Позивачка та її представник
стверджують, що померла ОСОБА_8 була
хвора, тривалий час знаходилась на
обліку у психоневрологічному
диспансері та лікувалась у
психіатричній лікарні, і на час
написання заповіту в 2011 році не
розуміла значення своїх дій. Крім того,
за твердженнями позивачки, відповідачі
застосовували до бабусі насильство.

Відповідачі та їх представники в
судовому засіданні заперечують
твердження позивачки, пояснили, що
померла ОСОБА_8 була адекватною
людиною, розуміла що вона робить і з
власної ініціативи склала заповіт на
відповідачів.

Згідно з актом посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №979
від 29.11.2013 року (т.1 а.с.160-167), ОСОБА_8 на
час складання заповіту 04.11.2011 року
страждала на хронічний стійкий
психічний розлад у вигляді органічного
ураження головного мозку поєднаного
(травматично-судинного) ґенезу з
вираженим інтелектуально-мнестичним
зниженням та вираженими
емоційно-вольовими порушеннями (F02.8
згідно з МКХ-10) і за своїм психічним
станом у зазначений період часу не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

В акті експертизи також зазначено, що
ОСОБА_8 з 1975 року перебувала на обліку в
Київському міському
психоневрологічному диспансері №3, на
підтвердження чого була надана медична
картка, яка вивчалась і аналізувалась
лікарями при проведенні експертизи.

Допитані в судовому засіданні експерти
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили висновки,
зазначені у вищевказаному акті
експертизи.

Суд вважає акт посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи №979
від 29.11.2013 року таким, що заслуговує на
увагу, оскільки він складений комісією
експертів з урахуванням медичної
документації, показань свідків і
сторін, інших матеріалів даної справи.

Крім того, на спростування висновків
акту відповідачі не надали жодних
доказів.

Показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про
те, що померла ОСОБА_8 розуміла значення
своїх дій суд оцінює критично.

Так, свідок ОСОБА_11 зазначає, що
приїздила до ОСОБА_8 один раз на три або
шість місяців, їй невідомо як часто
бабуся зверталась до лікарів, але знає,
що до лікаря вона ходила з сестрою.
Отже, свідок бачила ОСОБА_8 рідко, а тому
не може надати об'єктивну інформацію
щодо її психічного стану.

Свідок ОСОБА_12 в суді стверджувала, що
ОСОБА_8 була людиною похилого віку,
хворіла на психічне захворювання,
відвідувала лікаря і не могла
обходитись без ліків. Але, на думку
свідка, психічний стан ОСОБА_8 не був
настільки тяжким, щоб вона не розуміла
значення своїх дій. Суд вважає, що,
оскільки свідок ОСОБА_12 не має освіти
лікаря-психіатра, не проживав разом з
померлою, не бачив її щогодини, а тому
не мав змоги аналізувати і оцінювати
поведінку ОСОБА_8

Аналізуючи зібрані докази, суд вважає,
що у період складання заповіту 04.11.2011
року ОСОБА_8 не усвідомлювала значення
своїх дій і не могла керувати ними, а
тому заповіт слід визнати недійсним.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги в судовому засіданні
знайшли своє підтвердження, а тому
позов підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 203, ч.1 ст. 225,
ч. 2 ст. 1257 ЦК України, керуючись ст. ст. 10,
88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 04.11.2011
року, складений ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №3147.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. В. Неганова