АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4179/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В. В. Доповідач - Повєткін
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 березня 2014 року

за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні власністю та
знятися з реєстрації, треті особи:
Відділ громадянства та реєстрації
фізичних осіб Жовтневої ради в
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
Служби України в Дніпропетровській
області, -

В с т а н о в и в :

У січні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що право
користування житловим приміщенням
посилаючись на те, що їм належить
квартира по АДРЕСА_1. З 2007 року
відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в
вищезазначеній квартирі, але не мешкає
в ній з 1994 року, чим перешкоджає
позивачам в повній мірі користуватися
та розпоряджатися своїм майном.
Просили суд визнати відповідача таким,
що втратив право користуватися
житловим приміщення, та зобов'язати
відповідача знятися з реєстрації в
Жовтневому РВ ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області, та стягнути
судові витрати (а.с.3-6).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 березня 2014 року
в задоволенні позовних вимог -
відмовлено (а.с.50-52).

В апеляційній скарзі (а.с.60-65) ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати,
як необґрунтоване і ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалите нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги, оскільки:

- суд проігнорував надані акти
підписані родичами та сусідами у
присутності представника КЖЕП щодо не
проживання відповідача у спірній
квартирі;

- вимога про зняття з реєстрації була
направлена ОСОБА_4, який ніколи не мав
право власності на спірну квартиру;

- судом залишено без задоволення
клопотання про прослуховування
звукозапису судового засідання, на
якому відповідач, надаючи пояснення,
зазначає що в спірній квартирі не
машкає.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що позивачі є власниками квартири, де
зареєстровано відповідача; позивачами
не надано достатньо та належних
доказів відсутності відповідача у
спірній квартирі, причини такої
відсутності та її тривалості.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі є власниками спірної квартири
з 1996 року (а.с.12,13,14), відповідач
зареєстрований в цій квартирі як
племінник з жовтня 2007 року (а.с.9,106).

Щодо не проживання відповідача в
квартирі позивачів понад один рік
позивачами надані акти від 10.03.2012 року,
07.09.2013 року, 17.11.2013 року, 18.12.2013 року
(а.с.15,16,25,26,27).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що в наданих позивачами актах відсутні
підстави висновку про не проживання
відповідача, про проведення обстеження
житлового приміщення та не надано
оригіналів цих актів.

Разом з тим висновки суду про не
прийняття цих актів в якості доказів не
обґрунтовані посиланням на нормативні
акти.

При цьому судом не врахувано, що крім
наданої копії акту від 12.12.2013 року (а.с.27)
про не проживання відповідача в
спірній квартирі в судовому засіданні
було досліджено оригінал цього акту,
про що зазначено в рішенні суду.

Відповідно до цього акту, підписаного
сусідами позивачів та затвердженого
керівником житлово-експлуатаційного
підприємства, відповідач не проживає в
спірній квартирі з 1994 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Як зазначено в постанові Верховного
Суду України від 16 січня 2012 року, у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим вимоги про
позбавлення права користування
житловим приміщенням.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції досліджено
цивільну справу № 412/8350/2012 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні квартирою, в
якій ухвалено рішення суду першої
інстанції від 02.08.2012 року (а.с.45) та
рішення апеляційного суду від 04.12.2012
року (а.с.46), та відтворено запис
фіксування судового засідання суду
першої інстанції від 02.08.2012 року (а.с.26-28)
та судового засідання апеляційного
суду від 30.10.2012 року (а.с.62-63), з яких
вбачається, що згідно пояснень ОСОБА_4 і
в суді першої, і в суді апеляційної
інстанцій він в спірній квартирі лише
зареєстрований, але з 1996 року не
проживає.

За вказаних обставин, коли сам
відповідач в суді першої інстанції та в
апеляційному суді по цивільній справі
№ 412/8350/2012 за аналогічним позовом до
нього, колегія суддів вважає, що
наданий позивачами у якості доказу акт
від 12.12.2013 року (а.с.27) про не проживання
відповідача в спірній квартирі слід
визнати належним та допустимим
доказом, в той час як інші акти
керівником житлово-експлуатаційного
підприємства не затверджені.

З огляду на це рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню у
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Враховуючи надані позивачами докази та
докази, наявні у цивільній справі №
412/8350/2012, колегія суддів вважає
необхідним ухвалити нове рішення про
задоволення позову та визнати
відповідача таким, що втратив право
користуватися житловим приміщення, та
зобов'яза відповідача не чинити
позивачам перешкод в користуванні
спірною квартирою та знятися з
реєстрації в цій квартирі.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,309,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 березня 2014 року
- скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні власністю та
знятися з реєстрації - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та знятися з
реєстрації в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: