АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 1 квітня 2014р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства
«Укркомунобслуговування», третя особа:
директор Державного підприємства
«Укркомунобслуговування» Шевченко
Іван Олександрович

про визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодуання моральної
шкоди,

встановила:

у грудні 2013р. позивач звернулася до
суду з позовом про визнання незаконним
та скасування наказу від 30 жовтня 2013р. в
частині її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41
КЗпП України, поновлення її на роботі у
гуртожитку-готелю «Предслава» на
посаді чергового адміністратора,
стягнення з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
30 000грн. моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що з 1 березня 2002р.
працювала на посаді чергового
адміністратора гуртожитку-готелю
«Предслава». 30 жовтня 2013р. наказом №
10/33-вк її було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 41
КЗпП України. Проте, в тексті наказу не
вказано, за які саме дії її було
звільнено з роботи.

Також позивач стверджувала, що
відповідачем було порушено порядок
звільнення, оскільки не було отримано
згоди профспілкового комітету на її
звільнення, її не було запрошено на
засідання профспілкового комітету та
не було запропоновано надати
відповідні пояснення. Крім того, з 30 на
31 жовтня 2013р. вона працювала, а вранці 31
жовтня 2013р. у зв'язку із погіршенням
стану здоров'я звернулася до медичного
закладу, де їй був відкритий лікарняний
листок.

Рішенням суду від 1 квітня 2014р. у
позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на
необ'єктивність рішення суду,
позбавлення можливості надати суду
докази у підтвердження своїх вимог, а
також на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта та її
представника, які підтримали
апеляційну скаргу, пояснення
представника відповідача, який
заперечував проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/6785/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Великохацька В.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.скарги, вважає, що вона підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що з 1
січня 2011р. позивач

- 2
-

працювала у Державному підприємстві
«Укркомунобслуговування» на посаді
чергового адміністратора.

Наказом № 10/33-вк від 30 жовтня 2013р.
звільнена із займаної посади згідно з
п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із
винними діями, що дали підставу для
втрати довір'я до неї з боку
керівництва підприємства.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з їх безпідставності та не
допущення порушень порядку звільнення
позивача.

Проте, повністю погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП
України крім підстав, передбачених
статтею 40 цього Кодексу, трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

У п. 28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснено, що
звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2
ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т. п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

У п. 18 зазначеної постанови
Пленуму ВСУ зазначено, що при розгляді
справ про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясовувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом і перевіряти їх
відповідність законові.

У наказі про звільнення позивача
зазначено, що 25 жовтня 2013р.
адміністрацією підприємства була
проведена позапланова перевірка
роботи готелю-гуртожитку «Предслава».
За результатом перевірки виявлено ряд
порушень правил проведення операцій з
матеріальними цінностями, зокрема,
встановлено факт використання майна
підприємства, а саме - номерного фонду
готелю-гуртожитку «Предслава» у
власних корисливих цілях без належного
проведення обліку отриманих грошових
коштів відповідно до порядку
встановленого на підприємстві.

З наданих суду документів
встановлено, що наказом ДП
«Укркомунобслуговування» від 12
вересня 2013р. передбачено у період з 1
жовтня 2013р. по 31 грудня 2013р. провести
позапланові перевірки своєчасності,
достовірності та належності ведення
звітності, стану використання майна,
системи управління підприємством,
якістю роботи служб, нормування
організації виробництва, виконавчої
дисципліни, тощо. У тому числі
заплановано провести позапланові
перевірки готелю-гуртожитку
«Предслава».

Відповідно до акту про
проведення позапланової перевірки
гуртожитку-готелю «Предслава» від 28
жовтня 2013р., встановлено 25 жовтня 2013р.
порушення вимог наказу від 30 жовтня
2000р. № 230 «Про затвердження форм
документів первинного обліку та
інструкції про порядок ведення
документообігу при наданні готельних
послуг у ДП «Укркомунобслуговування»,
зокрема, номери 611, 708, 709 заселені без
оформлення всі необхідних документів,
а в номері 708 виявлений мешканець, який
пояснив, що заплатив 484грн. черговому
адміністратору ОСОБА_1 та отримав від
неї ключі від номеру, проте документів
не заповнював і квитанції про оплату не
отримував.

Згідно посадової інструкції на
чергового адміністратора
гуртожитку-готелю «Предслава»
покладено обов'язок вести облік руху
мешканців у готелі та здійснювати
контроль за номерами, здійснювати
розрахунки оплати за проживання і
надані послуги, проводити операції з
приймання, зберігання грошей та
здавати їх у бухгалтерію підприємства,
тобто черговий адміністратор є
працівником, який безпосередньо
обслуговує грошові цінності.

У технологічній картці про
перелік дій адміністратора при
прийманні та розміщенні

-
3 -

гостя, затвердженої директором ДП
«Укркомунобслуговування» 4 січня 2011р.,
визначено, що при здійсненні
технологічної операції «Реєстрація
документів» адміністратор повинен
дати гостю бланк анкети для заповнення
та прийняти її, перевірити
відповідність даних в анкеті даним
паспорта.

Відповідно до технологічної
картки технологічна операція
«Попередня оплата по прибутті»
передбачає декілька варіантів оплати
за проживання у готелі, як по прибуттю
(техн.операція 3.1.), так, при проханні
гостя, здійснення оплати при виїзді
(техн.операція 3.3.).

Отже, оплата за проживання у
номері може бути здійснена, як при
заселенні, так і при виїзді, при цьому,
черговий адміністратор повинен
зробити відмітки про заселення в
робочій книзі руху номерного фонду.

Відповідно до доповідних
записок першого заступника директора
підприємства Волосевича О.Ю. та
начальнику технічного відділу Бондара
П.В., які здійснювали позапланову
перевірку 25 жовтня 2013р., мешканець
номеру 708 надав пояснення про
проведення оплати за проживання у
номері при заселені, однак без
оформлення документів та не отримав
квитанцію.

Відповідачем суду надана копія
пояснення ОСОБА_7, який підтвердив
проведення оплати за номер при
заселенні.

Проте, відповідно до пояснення
чергового з режиму ОСОБА_8 від 25 жовтня
2013р. чоловік, якого поселили у 708 номер,
висловив прохання заплатити за номер
вранці 26 жовтня 2013р. (с.с.144

Вказані обставини були
підтверджені ОСОБА_8 при наданні
пояснень, як свідка у апеляційному
суді.

Однак, відповідачем вказані пояснення
до уваги взяті не були і належна
перевірка вищезазначених обставин
проведена не була. Також відповідачем
не було враховано, що позивач фактично
працювала на посаді чергового
адміністратора готелю «Предслава» з 1
березня 2002р. і не мала дисциплінарних
стягнень.

Крім того, з доповідних записок
осіб, які проводили позапланову
перевірку, та пояснень свідків
встановлено, що позапланова перевірка
була проведена біля 24 години ночі, у
готельний номер 708 перевіряючи особи
проникли за допомогою ключа дублікату
чергової покоївки, а пояснення ОСОБА_7
надавав біля 1 години ночі, однак, судом
не встановлено, а відповідачем не
надано доказів, що проведення будь-яких
перевірок готельних номерів з
проникненням у номер після 23год. проти
волі мешканця номеру та відібрання
пояснень у мешканців номерів
відповідає положенням ДП
«Укркомунобслуговування» про
здійснення перевірок та нормам діючого
законодавства.

Також з доповідних записок
встановлено, що позивачем прізвище
мешканця 708 номеру було записано до
книги реєстрації, тобто проживання у
даному номері було зареєстровано, тому
відповідач мав можливість
проконтролювати внесення коштів за
даний номер після закінчення зміни
позивача.

Вказані обставини також
підтверджені оглянутою колегією
суддів книгою реєстрації гостей та
особових рахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України
визначено, що сторони зобов'язані
подати свої докази до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє засідання у
справі не проводиться, - до початку
розгляду справи по суті.

З журналу судового засідання від
1 квітня 2014р. вбачається, що суд
неправомірно відмовив позивачу у
витребуванні документів, оскільки
попереднє судове засідання по справі
не проводилося, а розгляд справи по
суті ще не розпочинався, а
задовольнивши клопотання позивача про
допит свідків, суд закінчив розгляд
справи, не надавши можливості позивачу
забезпечити явку свідків у судове
засідання та не виконавши свою ухвалу
про допит свідків.

- 4 -

Враховуючи викладене, суд
повинен був встановити чи вчиненні
позивачем винні дії, які дають підстави
власнику або уповноваженому ним органу
підстави для втрати до нього довіри, а
також виходити з характеру проступку,
та обставин, за яких його вчинено, а
також з'ясувати наявність причинного
зв'язку між діями працівника і
негативними наслідками, які настали
внаслідок такого порушення.

За вказаних обставин, колегія суддів
відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України дослідила докази, які
безпідставно не було досліджені судом
першої інстанції, і вважає, що суд
першої інстанції безпідставно вважав
доведеним правомірність звільнення
позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Частина шоста статті 43
Конституції України гарантує
громадянам захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до п. 2.26 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Мінпраці України, Мінюсту України,
Мінсоцзахисту України від 29 липня 1993р.
№ 58, з подальшими змінами, днем
звільнення вважається останній день
роботи.

Під час судового розгляду
встановлено, що останнім робочим днем
позивача було 31 жовтня 2013р., так як вона
з дозволу керівництва підприємства
помінялася змінами з іншим працівником
(с.с.22).

Вказані обставини не
заперечував представник відповідача, а
також вони підтвердженні поясненнями
свідка ОСОБА_9 та оглянутою колегією
суддів книгою передачі зміни.

Твердження представника
відповідача про те, що позивач була
звільнена 30 жовтня 2013р., про що їй було
повідомлено, не може бути підставою для
висновку про правомірність звільнення
позивача з 30 жовтня 2013р., так як
адміністрація підприємства допустила
позивача до виконання трудових
обов'язків, у тому числі і до отримання
грошових цінностей від гостей готелю
за проживання до 31 жовтня 2013р.

Таким чином, останнім робочим
днем позивача було 31 жовтня 2013р.

З наданого суду позивачем листка
непрацездатності вбачається, що з 31
жовтня 2013р. по 16 листопада 2013р. вона
перебувала на стаціонарному лікуванні
(с.с.13).

За положеннями частини другої
статті 41 КЗпП України розірвання
трудового договору у випадках,
передбачених цією статтею, провадиться
з додержанням вимог частини третьої
статті 40, а у випадках, передбачених
пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43
цього Кодексу.

Тобто положення частини третьої статті
40 КЗпП України слід застосовувати
також до випадків звільнення
працівника з підстав частини першої
статті 41 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 40
КЗпП України не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не
тільки зазначає перелік підстав
розірвання трудового договору з
ініціативи роботодавця, але й
встановлює юридичні гарантії
забезпечення прав працівника від
незаконного звільнення, однією з яких є
передбачена частиною третьою статті 40,
частини другої статті 41 КЗпП України
заборона звільнення працівника в
період його тимчасової
непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав,
не передбачених законом, або з
порушенням установленого законом
порядку свідчить про незаконність
такого звільнення та тягне за собою
поновлення порушених прав працівника
(постанова Верховного Суду України у
справі 6-33цс14).

Разом з тим, не знайшло свого
підтвердження посилання позивача на
порушення відповідачем вимог ст. 43 КЗпП
України, так як у судовому засіданні
було встановлено, що профспілковий
орган у ДП «Укркомунобслуговування»
відсутній, що підтвердила позивач у
апеляційному суді.

Відповідно до частини першої статті 235
КЗпП України у разі звільнення без
законної

-
5 -

підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на

попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених
правових норм у їх сукупності з
положеннями статті 43 Конституції
України та статті 2401 КЗпП України дає
підстави для висновку про те, що за
змістом частини першої статті 235 КЗпП
України працівник підлягає поновленню
на попередній роботі у разі
незаконного звільнення, під яким слід
розуміти як звільнення без законної
підстави, так і звільнення з порушенням
порядку, установленого законом.

На вказані обставини, норми
матеріального права та роз'яснення
Верховного Суду України не звернув
уваги суд першої інстанції і прийшов до
помилкового висновку про законність
звільнення позивача та не допущення
порушення порядку звільнення.

Оскільки судом встановлена
незаконність звільнення позивача, у
тому числі з порушенням порядку,
встановленого законом, колегія суддів
вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню та ухвалює нове рішення про
неправомірність наказу про звільнення
та поновлення позивача на роботі.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновленні на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

При розрахунку середнього заробітку
колегією суддів враховуються
положення Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р.,
про те, що обчислення середньої
заробітної плати для оплати вимушеного
прогулу проводиться виходячи з виплат
за останні 2 календарні місяці роботи,
що передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи.

З наданої апеляційному суду довідки
про заробітну плата позивача,
встановлено, що у серпні та вересні 2013р.
заробітна плата позивача становила
4185грн. та 4613,57грн. відповідно.

Таким чином, середньоденна заробітна
плата позивача становить 209,49грн.
(4185+4613,75= 8798,57:42), з 31 жовтня 2013р. по 9 липня
2014р. вимушений прогул становить 170
робочих днів, тому виплаті підлягає 35
613грн. 30коп.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік
юридичних фактів, що складають
підставу виникнення правовідносин
щодо відшкодування власником або
уповноваженим ним органом завданої
працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону
передумовою для відшкодування
працівнику моральної шкоди на підставі
ст. 237-1 КЗпП України є наявність
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, з урахуванням
специфіки об'єкту яких, завдана
моральна шкода може бути відшкодована
працівнику у вигляді одноразової
грошової виплати або в іншій
матеріальній формі (постанова
Верховного Суду України у справі №
6-54цс11).

Оскільки судом встановлено, що позивач
була звільнена без законних підстав та
з порушенням встановленого порядку, і
застосовуючи принцип співмірності,
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди підлягають частковому
задоволенню у сумі 3 000грн.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір за задоволення двох
позовних вимог немайнового характеру
та позовних вимог майнового характеру
у сумі 814,93грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-315, 316-317,
колегія суддів

- 6 -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 1 квітня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати наказ № 10/33-вк від 30
жовтня 2013р. Державного підприємства
«Укркомунобслуговування» в частині
звільнення ОСОБА_1 неправомірним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді
чергового адміністратора
гуртожитку-готелю «Предслава»
Державного підприємства
«Укркомунобслуговування» з 30 жовтня
2013р.

Стягнути з Державного
підприємства
«Укркомунобслуговування» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 35 613грон.
30коп. та моральну шкоду у сумі 3 000грн.

В інішй частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного
підприємства
«Укркомунобслуговування» судовий збір
у сумі 814грн. 93коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: