справа № 361/5896/13-ц
провадження № 2/361/39/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д., при
секретарях:Срібній Ю.О., Смірновій І.В.,
Балабан І.М.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи: Зазимська сільська
рада Броварського району Київської
області, Садове товариство «Десенка»,
Акціонерне товариство закритого типу
«ДВК», Закрите акціонерне товариство
«Банк НРБ» про визнання права
власності на частину спадкового майна,

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати
ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася
спадщина на все належне їй майно, а
саме:

- ? частку квартири АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,050 га,
цільове призначення для ведення
садівництва, що розташована на
території Садового товариства
«Десенка» (далі - СТ «Десенка»)
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області;

- кошти витрачені на придбання
будівельних матеріалів та вартість
проведених будівельних робіт в
будинку, що розташований на земельній
ділянці площею 0,050 га у СТ «Десенка»,
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області;

- майнові права на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2;

- автомобіль марки «Славута»,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

За життя ОСОБА_7 на випадок своєї смерті
особистого заповітного розпорядження
щодо свого майна не робила, тому він -
ОСОБА_5 і її другий чоловік ОСОБА_6 є
спадкоємцями за законом.

04 жовтня 1985 року його покійна мати,
ОСОБА_7 та відповідач

ОСОБА_8 зареєстрували шлюб.

15 липня 1993 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
оформили право власності в рівних
долях на квартиру АДРЕСА_1.

У визначений законом строк, після
смерті спадкодавця, він та відповідач

ОСОБА_8 подали державному нотаріусу
Четвертої Київської державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини за законом після
смерті ОСОБА_7

19 вересня 2009 року державним нотаріусом
Четвертої Київської державної
нотаріальної контори Клонцак С.П. видав
кожному, тобто позивачу ОСОБА_5 та
відповідачу ОСОБА_8, свідоцтва про
право власності за законом на ? частки
квартири АДРЕСА_3, яку згодом вони
продали.

Однак, на інше спірне спадкове майно
свідоцтва про право на спадщину за
законом їм не видано із-за відсутності
правовстановчих документів.

Особисто у нього відсутні
правовстановлюючі документи на інше
спадкове майно, оскільки відповідач
йому та нотаріусу їх не надає, тому
оформити спадщину у безспірному
порядку не має можливості.

Що стосується спірної земельної
ділянки площею 0,050 га, що розташована

у СТ «Десенка» Зазимської сільської
ради Броварського району Київської
області, то вона передана його покійній
матері безкоштовно у приватну
власність на підставі рішення восьмої
сесії 22 скликання Зазимської сільської
ради народних депутатів Броварського
району Київської області від 08 вересня
1995 року.

Пленум Верховного Суду України у п. 18
постанови «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» від 16 квітня
2004 року № 7 роз'яснив, що відповідно до
положень статей 81, 116 ЗК України
земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Вважає, що відповідно до вимог ст. ст.
1225, 1267 ЦК України йому має бути виділена
? частка спірної земельної ділянки.

Також зазначив, що його покійна мати,
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_6, за спільні кошти
подружжя здійснювали будівництво
будинку на спірній земельній ділянці.
Будівельно-монтажні роботи цього ж
будинку проводилися без відповідного
дозволу та без належно затвердженого
проекту. На теперішній час будівництво
даного будинку не завершене.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться у
п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», якщо спадкодавцем було
здійснене самочинне будівництво
(частина перша ст. 376 ЦК), до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

У ч. 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

На його думку ? частка цього ж спірного
домоволодіння також повинна бути
включена до складу спадщини, оскільки
до спадкоємців переходять права
забудовника та відповідно право
власності на будівельні матеріали та
вартість будівельно-монтажних робіт,
здійснених для будівництва даного
домоволодіння.

Крім цього зазначив, що укладений шлюб
між його покійною матір'ю та ОСОБА_6 10
жовтня 2000 року був розірваний.

09 листопада 2006 року, тобто вже після
розірвання шлюбу, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10
був укладений договір уступки права
вимоги.

Відповідно до п. 1 цього договору,
ОСОБА_10 (далі - Сторона 1) та ОСОБА_7 (далі
- Сторона 2) домовились про уступку
Стороною - 1 Стороні - 2 права вимоги за
договором на участь у пайовому
будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005
року (у відповідності до рішення
правління Акціонерного товариства
закритого типу «ДВК» № 4 від 21 березня
2005 року) на об'єкт договору, зазначеного
у п. 1.3 даного договору, зокрема
двокімнатної квартири АДРЕСА_2,
укладеного між Акціонерним
товариством закритого типу «ДВК» (далі
- АТЗТ «ДВК») та членом Кредитної спілки
«КСВУ» - ОСОБА_10

Згідно із п. 6 договору уступки права
вимоги від 09 листопада 2005 року, до
ОСОБА_7 переходять права і обов'язки за
умовами договору № 42-02/С-3 від 22 грудня
2005 року на участь

у пайовому будівництві двокімнатної
квартири АДРЕСА_2.

Спадкодавець ОСОБА_7 відповідно до умов
договору на участь у пайовому
будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005
року сплатила за об'єкт фінансування
(двокімнатну квартиру) 369252 грн., тим
самим виконала умови вище вказаного
договору повністю, що підтверджується
довідкою виданою 13 листопада 2006 року
АТЗТ «ДВК».

Статтею 4 Закону України «Про
інвестиційну діяльність» передбачено,
що об'єктами інвестиційної діяльності
можуть бути будь-яке майно, в тому числі
основні фонди і оборотні кошти в усіх
галузях економіки, цінні папери (крім
векселів), цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція,
інтелектуальні цінності, інші об'єкти
власності, а також майнові права.

У ч. 5 ст. 7 цього ж закону, визначено, що
інвестор має право володіти,
користуватися, розпоряджатися
об'єктами та результатами інвестицій,
включаючи реінвестиції та торгівельні
операції на території України,
відповідно до законодавчих актів
України.

Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном
як особливим об'єктом вважаються
окрема річ, сукупність речей, а також
майнові права та обов'язки. Майнові
права є неспоживчою річчю. Майнові
права визнаються речовими правами.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що
ОСОБА_7 виконала взяті на себе
зобов'язання за договором на участь у
пайовому будівництві спірної
двокімнатної квартири, тому після
смерті останньої, до складу спадкового
майна, яке не було придбане в період
зареєстрованого шлюбу з відповідачем
ОСОБА_6, входять також і майнові права
на цю ж двокімнатну квартиру.

Крім цього до спадкового майна входить
і автомобіль марки «ЗАЗ» (Славута),
реєстраційний номер НОМЕР_1, який також
був придбаний покійною ОСОБА_7

у 2004 році, тому і він підлягає поділу
між спадкоємцями.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_6 не
визнає його права на спадкування на
вищезазначене спадкове майно, що
залишилось після смерті ОСОБА_7 та
навмисно не надає правовстановлюючих
документів до державного нотаріуса для
подальшого оформлення ним, позивачем
ОСОБА_5, права власності на спадкове
майно, тому він і звернувся із цим
позовом до суду.

Державний нотаріус Одинадцятої
Київської нотаріальної контори
Леонтьєв В.О. роз'яснив йому, що у
спадковій справі відсутні будь-які
документи, що підтверджують право
власності померлої ОСОБА_7 на
транспортний засіб; відсутні оригінали
документів (договори, довідки, тощо)
підтверджуючі належність померлій
майнових прав на заявлену спадкоємцем
квартиру. Що стосується спадкування
будівельних матеріалів та обладнання,
які були використані в процесі
будівництва, то дане питання не входить
до компетенції нотаріального
провадження, так як є спірним. Також
зазначив, що у провадженні
Броварського міськрайонного суду
Київської області перебуває цивільна
справа за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права
власності у порядку спадкування, тому і
відмовив у вчиненні нотаріальної дії -
видачі свідоцтва про право власності
на спадщину за законом.

Також роз'яснив йому, що із питанням
визнання у порядку спадкування права
власності на нерухоме майно необхідно
звертатися до суду.

З урахуванням уточнення позовних вимог
просив визнати за ним право власності

у порядку спадкування за законом на:

- ? частку земельної ділянки площею 0,050
га, цільове призначення для ведення
садівництва, що розташована по АДРЕСА_4;

- ? частку будівельних матеріалів,
обладнання, які були використані в
процесі будівництва домоволодіння
АДРЕСА_4;

- ? частку автомобіля марки «ЗАЗ»,
модель 110307, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1;

- майнові права на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2, та стягнути на його користь
судові витрати.

Позивач ОСОБА_5 та його представники
ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у судовому засіданні
позов підтримали, надали пояснення
аналогічні викладеному вище та змісту
позовної заяви, просили суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник
ОСОБА_14 у суді позов не визнали та
пояснили, що спірна земельна ділянка
знаходилась у користуванні
відповідача, оскільки він, ОСОБА_6 став
членом СТ «Десенка», тому спірну
земельну ділянку отримав у
користування до укладення шлюбу із
ОСОБА_7 Таким чином, приватизація цієї
земельної ділянки на ім'я ОСОБА_7
відбулося з порушенням вимог
земельного законодавства України. З
цього питання він, ОСОБА_6, звернувся до
Броварського міськрайонного суду
Київської області про визнання
незаконними рішення Зазимської
сільської ради та визнання недійсним
державного акту про право власності на
землю.

Що стосується садового будинку, що
знаходиться на спірній земельній
ділянці, то він побудований ним
особисто у 1984 році, ще до укладення
шлюбу із ОСОБА_7 Жодних вкладень в
будівництво цього ж будинку під час
шлюбу із ОСОБА_7 не здійснювалося, а
тому остання не набула права власності
на будівельні матеріали та обладнання
для будівництва цього ж садового
будинку і не входять до складу
спадкового майна.

Крім цього, позивач не зазначив чітко
на які саме будівельні матеріали
необхідно визнати право власності.
Різні споруди на території спірної
земельної ділянки були збудовані у
різний час, а тому і певні будівельні
матеріали з'являлися в різний час. Так,
у 2013 році був проведений ремонт
спірного садового будинку та були
замінені деякі частини будинку.

Також не підлягають задоволенню і
позовні вимоги щодо визнання права
власності на майнові права на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, оскільки
в договорі на участь у пайовому
будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005
року та в договорі уступки права вимоги
від 09 листопада 2006 року не регулюються
питання майнових прав на спірну
двокімнатну квартиру. У зазначених
договорах не визначається, що у сторін
виникає право власності на майнові
праві на цю квартиру, а тому відсутні
правові підстави для визнання права
власності на спірну квартиру. Вважає,
що в даному випадку можливо ставити
питання тільки про визнання
правонаступництва по договорам, а
також позивач має право лише тільки на ?
частку майнових прав.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 він,
ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом, а тому
також є правонаступником по зазначеним
вище договорах.

З приводу позовних вимог щодо визнання
права власності на ? частку автомобіля
марки «ЗАЗ», реєстраційний номер
НОМЕР_1, то в цій частині позову у
задоволенні також необхідно відмовити,
оскільки він придбаний відповідачем у
2004 році, тобто після розірвання шлюбу
із ОСОБА_7

Просили у задоволенні позову
відмовити.

Треті особи: Зазимська сільська рада
Броварського району Київської області
і Садівниче товариство «Десенка» у
судове засідання не з'явились,
направили до суду заяви, у яких просили
розглянути справу за відсутності їхніх
представників, та винести рішення на
підставі зібраних матеріалів справи.

Треті особи: Акціонерне товариство
закритого типу «ДВК» та Закрите
акціонерне товариство «Банк НРБ» у суд
не з'явилися, про дату, час і місце
судового розгляду повідомлялись
належним чином, про причини неявки суд
не повідомляли, заяви про розгляд
справи за їхньої відсутності до суду не
надходили.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду

за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

За змістом положень ч. 4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

У ч. ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7
перебувала із відповідачем ОСОБА_6

у зареєстрованому шлюбі у період з 04
жовтня 1985 року по 10 жовтня 2000 року, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_2 та
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_3 (а. с. 167, 165).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації
актів цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві 29 лютого 2008 року, був вдруге
зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, про що в Книзі реєстрації
шлюбів зроблено відповідний актовий
запис № 116. Після реєстрації шлюбу
прізвище дружини ОСОБА_7. (а. с. 166).

Із свідоцтва про народження серії
НОМЕР_5, вбачається, матір'ю позивача
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_7.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_6, ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 65 років.

У судовому засіданні встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_7 померла
перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із
відповідачем ОСОБА_6

Ще за життя ОСОБА_7 на випадок своєї
смерті особистого заповітного
розпорядження щодо свого майна не
робила, а тому позивач ОСОБА_5 та
відповідач ОСОБА_6 є спадкоємцями
першої черги за законом.

Із спадкової справи 153/46765865 до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7
вбачається, що 16 квітня 2009 року позивач
ОСОБА_5 після смерті матері звернувся
до Четвертої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та про видачу
свідоцтва про право власності на
спадкове майно за законом у
встановлений законом строк.

11 липня 2009 року відповідач, ОСОБА_6, як
переживший чоловік померлої ОСОБА_7, у
встановлений законом строк також
звернувся до Четвертої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та про
видачу йому свідоцтва про право на
спадщину за законом.

Відповідно до свідоцтв про право на
спадщину за законом від 19 вересня 2009
року посвідчених держаним нотаріусом
Четвертої Київської держаної
нотаріальної контори, позивач ОСОБА_5
та відповідач ОСОБА_6 стали власниками
по ? частці, спадкової частини квартири
АДРЕСА_1.

08 вересня 1995 року рішенням 8 сесії ХХІІ
скликання Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області
ОСОБА_7 передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,05
га, яка раніше була надана у постійне
користування для садівництва.

Згідно із державним актом на право
власності на землю виданого 17 жовтня 1996
року, ОСОБА_7 є власником земельної
ділянки площею 0,050 га, цільове
призначення: ведення садівництва, що
розташована на території СТ «Десенка»
Зазимської сільської ради
Броварського району Київської області.

Із протоколу № 11-ІІ засідання президії
профспілкового комітету науково -
технічного комплексу «Інститут
електрозварювання ім. Е.О. Патона»
Академії наук УРСР (далі - НТК «ІЕС ім.
Е.О. Патона») від 25 липня 1985 року
вбачається, що на цьому засіданні
враховуючи рішення Броварського
районного виконкому та Київського
облвиконкому було прийнято

у своє ведення СТ «Десенка» земельною
площею 12,5 га в урочище Зазим'є
Броварського району Київської області
в складі 178 ділянок, зайнятих
учасниками та інвалідами Великої
Вітчизняної війни і 25 неосвоєних
земельних ділянок на болотистій
місцевості.

Крім цього, на цьому ж засіданні
прийнято рішення про передачу 13 із 25
неосвоєних земельних ділянок у СТ
«Десенка» співробітникам за
найбільший вклад в роботу заводу в тому
числі і відповідачу ОСОБА_6, який на той
час працював головним енергетиком.

20 жовтня 1985 року на загальних зборах
товариства (оформлених протокол № 3)
затверджено Статут СТ «Десенка» НТК
«ІЕС ім. Е.О. Патона» у якому прийнято,
що кожний член садівничого товариства
має право розпочинати будівництво
садового будинку і других будівель на
виділеній земельній ділянці тільки
після отримання письмового дозволу від
адміністрації і профспілкового
комітету інституту ім. Е.О. Патона на
застосування типового проекту,
затвердженого в республіці і
дозволеного до застосування
виконкомом Броварської районної ради
народних депутатів.

Із технічного паспорту виготовленого
Комунальним підприємством «Броварське
бюро технічної інвентаризації» на ім'я
ОСОБА_6 вбачається, що на земельній
ділянці по АДРЕСА_4 збудовано
двохповерховий з масандрою садовий
будинок - «А-2» із господарськими
будівлями і спорудами: літня кухня -
«Б», баня - «В», колодязь - «К», оглядова
яма - «Я», оглядова яма - «Я 1», огорожа -
«N».

Судом встановлено, що зазначений
садовий будинок із господарськими
будівлями і спорудами збудовано
самовільно.

У довідці № ф-608929202, виданою 05 серпня 2013
року КП «Лівобережне бюро технічної
інвентаризації» зазначено, що згідно
архівних даних, інформація про
технічну документацію та реєстрацію
права власності на садовий будинок
АДРЕСА_4 за спадкодавцем ОСОБА_7
відсутня (том. 1, а. с. 72).

22 грудня 2005 року між третьою особою
АТЗТ «ДВК» і ОСОБА_10 був укладений
договір на участь у пайовому
будівництві № 42-02/С-3.

За умовами п. 1.1 цього договору в
порядку та на умовах, визначених цим же
договором АТЗТ «ДВК» приймає ОСОБА_10 у
пайове будівництво житлового
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_2, шляхом фінансування останньою
цього будівництва в обсягах та в
порядку, що передбачені договором.

Відповідно до п. 1.3 вказаного договору,
об'єктом договору є двокімнатна

квартира, АДРЕСА_2 (том 1, а. с. 88-91).

19 листопада 2006 року між ОСОБА_10 і
спадкодавцем ОСОБА_7 був укладений
договір уступки права вимоги, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_15, зареєстрований в
реєстрі за № 8784.

За умовами п. 1 цього договору Сторони
домовились про уступку ОСОБА_10
спадкоємцю ОСОБА_7 права вимоги за
договором від 22 грудня 2005 року за №
42-02/С-3 на участь у пайовому будівництві
(у відповідності до Рішення Правління
АТЗТ «ДВК» № 4 від 21 березня 2005 року) на
об'єкт договору, визначеного у п. 1.3
вищевказаного договору, зокрема,
двокімнатної квартири АДРЕСА_2,
укладеного між ОСОБА_10 та АТЗТ «ДВК»
(том 1 а. с. 84-85).

Із довідки № 360-11/06 виданої 09 листопада
2006 року АТЗТ «ДВК» вбачається, що
ОСОБА_10 не здійснювала проплату по
договору на участь у пайовому
будівництві

№ 42-02/С-№ від 22 грудня 2005 року (том 1 а. с.
95).

У довідці № 366-11/06, виданій 13 листопада
2006 року АТЗТ «ДВК» зазначено, що ОСОБА_7
сплачено 369252 грн. 00 коп. за двокімнатну
квартиру площею 71,01 м.2 відповідно до
умов договору на участь у пайовому
будівництві № 42-02/С-3 від 22 грудня 2005
року (том 1 а. с. 96).

Також, факт сплати товариству «ДВК»
грошових коштів в розмірі 369252 грн.
ОСОБА_7 за умовами договору на участь у
пайовому будівництві № 42-02/С-3 від

22 грудня 2005 року підтверджується і
листом товариства від 14 серпня 2013 року
за

вих. № 14-08/13 (том 1 а. с. 71).

Власником автомобіля марки «ЗАЗ»,
моделі 110307, 2004 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 є
відповідач ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_7(том 1
а. с. 249).

У судовому засіданні встановлено, що
спірний автомобіль придбано
відповідачем у 2004 році після
розірвання шлюбу із ОСОБА_7

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27 листопада
2012 року у цивільній справі № 1007/11370/12
провадження № 2/1007/3387/12 у задоволенні
позову ОСОБА_5 до Зазимської сільської
ради Броварського району Київської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
ОСОБА_6 про визнання права власності на
частину земельної ділянки, будинку,
гаражу та автомобіля відмовлено.

Судом встановлено, що спадкоємцями за
законом першої черги до майна померлої
ОСОБА_7 є син ОСОБА_5 та її чоловік
ОСОБА_6, які у визначений законом
шестимісячний строк звернулися до
нотаріуса із заявами про прийняття
спадщини та видачу їм свідоцтв про
право на спадщину за законом.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
показала, що вона є дружиною позивача
ОСОБА_5 з яким познайомилася у 2004 році.
На той час на спірному садовому будинку
будувався третій поверх. На теперішній
час відповідач ОСОБА_6

у спірний будинок їх не допускає.

Свідок ОСОБА_17 у суді показала, що вона
є членом СТ «Десенка» з 1981 року і в цей
же рік отримала земельну ділянку по
АДРЕСА_7 на якій у 1987 році розпочала
будівництво свого садового будинку.
Членів садового товариства, а також і
громадян які проживають в ньому знає
добре, оскільки за професією вона лікар
і за медичною допомогою та порадами до
неї звертались і звертаються майже всі
хто проживає у цьому товаристві. Також
знає і відповідача ОСОБА_6 та його
покійну дружину ОСОБА_7, які на своїй
земельній ділянці після
Чорнобильської катастрофи у 1986 році
розпочали будівництво спірного
садового будинку.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні
показала, що вона є тещею позивача. На
спірній земельній ділянці, що
розташована у СТ «Десенка» вона була
вперше у 2005 році.

В той час відповідач ОСОБА_6 та покійна
ОСОБА_7 будували третій поверх, а на
другому поверсі цього ж будинку
завершувались будівельні роботи. Вона
також допомагала у будівництві
спірного будинку, неодноразово
купувала необхідні будівельні
матеріали. Про факт, що протягом
декількох років ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шлюб
між ними був розірваний, взнала від
останньої перед її смертю.

Після смерті ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_6
у спірному садовому будинку став
проживати з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_19 у суді показала, що вона
є сусідом з відповідачем

ОСОБА_6 у СТ «Десенка». Членом цього
товариства вона стала у 1981 році,

а відповідача знає з серпня 1984 року.
Належна їй земельна ділянка у
товаристві розташована по АДРЕСА_5.
Коли познайомилась з відповідачем, то
на його земельній ділянці вже був майже
побудований будинок, зводили дах на
ньому.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні
показав, що він є рідним братом
відповідача і коли у 1984 році приїздив
до останнього в гості у СТ «Десенка», то
спірний садовий будинок вже було
побудовано. На момент одруження із
покійною ОСОБА_7 коробка садового
будинку вже була збудована.

Свідок ОСОБА_21 у суді показала, що у 1989
році вона придбала садовий будинок
АДРЕСА_6. На момент купівлі свого
будинку, на сусідній земельній ділянці
АДРЕСА_4 по цій же вулиці вже стояв
трьох поверховий садовий будинок
ОСОБА_6 Покійну ОСОБА_7 також знала і
неодноразово бачила її на спірній
земельній ділянці, остання також
допомагала відповідачу у будівництві
садового будинку, хоча майже всі
будівельні роботи виконував ОСОБА_6

На даний час своєю земельною ділянкою
вона не користується, оскільки у 2005
році її продала разом із будинком.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні
показав, що його батько у 1982 році
отримав земельну ділянку у СТ
«Десенка» на якій у 1984 році вони
збудували будинок. Приблизно з цього
часу знає і ОСОБА_6, який також на своїй
земельній ділянці у СТ «Десенка»

у 1984 році збудував коробку садового
будинку, а потім став займатися
оздоблювальними роботами у цьому ж
будинку. З покійною ОСОБА_7 не знайомий.

Судом встановлено, що спірний садовий
будинок із господарськими будівлями та
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_4
самовільно побудовано ОСОБА_6 та ОСОБА_7
під час перебування їх у шлюбі.

Позивач ОСОБА_6 та його представник
ОСОБА_14 в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України не
надали до або під час попереднього
судового засідання ні до початку
судового розгляду справи по суті
належних та допустимих, переконливих
доказів того, що спірний спадковий
садовий будинок із господарськими
будівлями та спорудами побудовано у 1984
році до укладення шлюбу із ОСОБА_7 та не
надали суду доказів коли саме було
прийнято в експлуатацію спірне
домоволодіння.

Оскільки правовідносини виникли
починаючи з 1980 року та продовжують
існувати на даний час, при вирішенні
цього спору застосуванню підлягають,
ЦК України (1963 року), КпШС України (1969
року), ЗК України (1990 року) та чинний ЦК
України (2003 року),

СК України (2002 року), ЗК України (2002
року).

Згідно із ч. 1 ст. 22 КпШС України (1969
року), майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

У ч. 2 цієї статті зазначалося, що
подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом

за дітьми або з інших поважних причин
не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 60
СК України, чинна з 01 січня 2004 року,

у якій визначено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав

з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

За змістом положень ч. 1 ст. 28 КпШС
України (1969 року), ч. 1 ст. 70 СК України

та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. ст. 1217, 1218 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч. 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

У пункті 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснено, що
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкодавців за
загальними правилами спадкування при
підтвердженні цього права документом

Пленум Верховного суду України у п. 182
постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» роз'яснив, що
відповідно до положень статей 81, 116 ЗК
окрема земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите
подружжям у шлюбі, а про одержану
громадянином частку із земельного
фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до

статей 120 3К, 377 ЦК.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться у
п. 221 цієї ж постанови Пленуму
Верховного Суду України відповідно до
статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення.

За змістом положень пункту «г» ч. 1 ст. 81
ЗК України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі прийняття спадщини.

У ч. 1 ст. 131 ЗК України передбачено, що
громадяни та юридичні особи України,

а також територіальні громади та
держава мають право набувати у
власність земельні ділянки на підставі
міни, ренти, дарування, успадкування та
інших цивільно-правових угод.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст.152 ЗК України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання прав.

Статтею 328 ЦК України визначено, що
право власності набувається на
підставах,

що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Враховуючи той факт, що після смерті
спадкодавця ОСОБА_7 спадкоємцями за
законом першої черги є позивач ОСОБА_5
та відповідач ОСОБА_6, які у визначений
законом шестимісячний строк
звернулися до нотаріуса із заявами про
прийняття спадщини та видачу їм
свідоцтв про право на спадщину за
законом, тому позовні вимоги в частині
визнання за позивачем права власності
на ? частку спірної земельної ділянки
підлягають задоволенню.

У пункті 7 постанови № 7 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року роз'яснено, що якщо
спадкодавцем було здійснене самочинне
будівництво (частина перша статті 376
ЦК), до спадкоємців переходить право
власності на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п. 6 постанови № 6
«Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснив, що право
власності на самочинно збудовані
житлові будинки, будівлі, споруди, інше
нерухоме майно не набувають як особи,
які здійснили це будівництво, так і
їхні спадкоємці. Права спадкоємців
щодо самочинно збудованого майна
визначаються судом відповідно до
положень статті 1218 ЦК та з урахуванням
роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування».

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 26,
27 постанови № 2 від 12 червня

2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» роз'яснив, що
під час судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи (причини
пропуску позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення. Суд не бере до розгляду докази,
які не стосуються предмета
доказування. Виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК
України) в порядку, передбаченому ст.
ст. 85, 187, 189 ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК
України належними доказами є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Будь-яких належних і допустимих
доказів того, які саме будівельні
матеріали, обладнання (кількість,
вартість, найменування), що були
використані в ході будівництва
спірного домоволодіння у періоди
зареєстрованого шлюбу між
спадкодавцем

ОСОБА_7 і відповідачем ОСОБА_6,
позивачем та його представниками суду
не надано та судом не здобуто, тому
позов в частині визнання у порядку
спадкування за законом за ОСОБА_5 права
власності на ? частку будівельних
матеріалів, обладнання, які були
використанні при будівництві спірного
садового будинку задоволенню не
підлягає.

Не підлягають також задоволенню і
позовні вимоги щодо визнання за

позивачем право власності на ? частку
автомобіля марки «ЗАЗ», моделі 110307, 2004
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 у порядку спадкування за
законом, оскільки останнім та його
представниками в силу ст. ст. 58, 59 ЦПК
України належних та допустимих доказів
того, що спірний автомобіль придбаний у
період зареєстрованого шлюбу між
спадкодавцем ОСОБА_7 і відповідачем
ОСОБА_6 суду не надано та судом не
здобуто.

У ч. 4 ст. 12 ЦК України передбачено, що,
особа може за відплатним або
безвідплатним договором передати своє
майнове право іншій особі, крім
випадків, встановлених законом.

Статтею 177 ЦК України передбачено, що
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права.

За змістом ч. 1 ст. 178 ЦК України об'єкти
цивільних прав можуть вільно
відчужуватися або переходити від
однієї особи до іншої в порядку
правонаступництва чи спадкування або
іншим чином, якщо вони не вилучені з
цивільного обороту, або не обмежені в
обороті, або не є невід'ємними від
фізичної чи юридичної особи.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як
особливим об'єктом вважаються окрема
річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки. Майнові права є
неспоживною річчю. Майнові права
визнаються речовими правами.

У ст. 4 Закону України «Про інвестиційну
діяльність» передбачено, що об'єктами
інвестиційної діяльності можуть бути
будь-яке майно, в тому числі основні
фонди і оборотні кошти в усіх галузях
економіки, цінні папери (крім векселів)
цільові грошові вклади,
науково-технічна продукція,
інтелектуальні цінності, інші об'єкти
власності, а також і майнові права.

За змістом положень ч. 5 ст. 7 цього ж
Закону інвестор має право володіти,
користуватися, розпоряджатися
об'єктами та результатами інвестицій,
включаючи реінвестиції та торгівельні
операції на території України,
відповідно до законодавчих актів
України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність»,
майновими правами, які можуть
оцінюватися, визнаються будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги.

Отже, і право вимоги, і похідне від
нього право власності на об'єкт
будівництва, є майновими правами або
правами безпосередньо чи
опосередковано пов'язаними із
нерухомим майном.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги щодо визнання за

ОСОБА_5 права на майнові права на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 у порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7 підлягає частковому
задоволенню, оскільки відповідач
ОСОБА_6 також є спадкоємцем за законом
першої черги як і позивач. Інших
спадкоємців за законом першої черги
після смерті ОСОБА_7 крім позивача і
відповідача не має.

Оцінивши дослідженні у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов ОСОБА_5
підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-61, 212 - 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на ?
частку земельної ділянки площею 0,050 га,
що розташована за адресою: АДРЕСА_4,
цільове призначення: ведення
садівництва, у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_5 право на ? частку
майнових прав на квартиру АДРЕСА_2, у
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Телепенько А. Д.