У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцин М.М., Собослой
Г.Г.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
15 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2,
Ужгородської міської ради, Управління
держземагенства в Ужгородському
районі, Ужгородського міськрайонного
управління юстиції в особі
реєстраційної служби Ужгородського
МРУЮ про визнання незаконними та
скасування рішень Ужгородської
міської ради, визнання недійсним та
скасування державного акту на право
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що позивачка та
відповідач ОСОБА_2 є співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1, з яких 1/5
належить позивачці а 5/6 - відповідачу.
Мировою угодою затвердженою ухвалою
Ужгородського міськорайнного суду
07.12.1987 року встановлено порядок
користування земельною ділянкою та
двором, згідно якої в користуванні
ОСОБА_2 закріплена земельна ділянка
площею 2904 кв.м. з правої сторони по
відношенню до будинку, в її
користуванні - 580 кв.м. з лівої сторони ,
а двір залишено в спільному
користуванні.

В супереч мировій угоді відповідач
самовільно захопив частину земельної
ділянки, яка закріплена за позивачкою.
В ході звернення з відповідними
скаргами, позивачку повідомили, що
рішеннями 4 сесії 5 скликання
Ужгородської міської ради від 23.05,2008
року ОСОБА_2 передано у власність
земельну ділянку загальною площею 0,10
га. для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд. Цим-же рішенням передано
земельну ділянку площею 0,0763 га. для
ведення особистого селянського
господарства. На підставі рішення
08.07.2008 року виготовлено два державних
акта. Рішення та державні акти рахує
незаконними з наступних підстав: так, в
супереч ст. 198 ЗК України, межі не були
погоджені між суміжними
землекористувачами. Крім того
позивачка в результаті незаконної
приватизації земельної ділянки , не має
можливості оформити право власності на
земельну ділянку, яка знаходиться в її
користуванні, а тому в силу ст.155 ЗК
рішення та державні акти слід визнати
недійсними,

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 15 квітня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу з проханням
рішення Ужгородського міськрайонного
суду скасувати, як таке, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції при ухваленні
рішення дійшов помилкового висновку
про відсутність доказів порушення її
права, хоча таким доказом є лист
Державної інспекції сільського
господарства з якого вбачається, що
відповідач отримав у власність дві
земельні ділянки в м.Ужгороді по
АДРЕСА_1, і під час виготовлення
технічної документації межі земельних
ділянок не погоджені з боку суміжних
землекористувачів, тобто технічна
документація виготовлена з порушенням
земельного законодавства, а відтак
прийняті рішення і виготовлені
державні акти з порушенням
законодавства.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи судом встановлено що ухвалою
Ужгородського міського народного суду
від 07 грудня 1987 року була затверджена
мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, за
якою поділено надвірні споруди та
будинок АДРЕСА_1, крім того в
користування ОСОБА_3 виділено земельну
ділянку площею 2904 кв.м., з правої
сторони по відношенню до будинку, в
користування ОСОБА_1 - земельну ділянку
площею 580 кв.м., з лівої сторони по
відношенню до будинку, колодязь та двір
залишено в загальному користуванні
(а.с.13). У власності ОСОБА_2 знаходиться
5/6 частки, а за ОСОБА_1 відповідно 1/6
частки будинку АДРЕСА_1 (а.с.73).
Відповідно до п. 4 Рішенням
Ужгородської міської ради 4 сесії 5
скликання від 23 травня 2008 року № 727
передано у власність ОСОБА_2 земельну
ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, на підставі чого 08 червня 2008
року було виготовлено державний акт на
ім'я ОСОБА_2 (а.с.62, 144). На підставі
рішенням Ужгородської міської ради 4
сесії 5 скликання від 23 травня 2008 року
№ 727, ОСОБА_2 передано у власність також
земельну ділянку площею 0,0763 га. по
АДРЕСА_1 для ведення особистого
селянського господарства, а 08 червня 2008
року виготовлено державний акт на
право власності на земельну ділянку
(а.с.145).

Наведені факти були встановлені судом
першої інстанції і сторонами не
оспорені.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову виходив того що
позивачем не доведено, що діями
відповідача порушується її право на
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З наведеним висновком суду першої
інстанції погоджується судова колегія,
оскільки в матеріалах справи відсутній
будь який доказ порушення права
позивачки.

В свою чергу лист державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області від 06.06.2013 року,
на який посилається апелянт, як на
доказ порушення її права, вказує на
порушення при виготовленні державних
актів, а саме на відсутність погоджень
з боку суміжних землекористувача
ОСОБА_1.

Як підстава для задоволення позову і
апеляційної скарги позивач вказувала
на порушення її права через
непогодження з нею меж.

Погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами було передбачено
ст.198 Земельного кодексу України ( 2768-14 )
при кадастровій зйомці як комплексу
робіт, виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок і є
виключно допоміжною стадією у
процедурі приватизації земельної
ділянки, спрямованою на те, щоб
уникнути необов'язкових технічних
помилок. При цьому ст.198 ЗК України
лише вказувала, що складовою
кадастрових зйомок є «погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами».

Таким чином, підписання акту
погодження меж самостійного значення
не має, воно не призводить до
виникнення, зміни або припинення прав
на земельну ділянку, як і будь-яких
інших прав у процедурі приватизації, і
не може бути підставою для визнання
рішень незаконними та їх скасування.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування немає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 15
квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді