Єдиний унікальний номер 218/2770/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/5052/2014
Єдиний унікальний номер 218/2770/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/5052/2014
Головуючий в 1 інстанції Радченко
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Лісового
О.О.

суддів Ларіної
Н.О., Принцевської В.П.

при секретарі Папоян
К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Амвросіївського
районного суду Донецької області від 06
травня 2014 року у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Амвросіївського районного
суду Донецької області від 06 травня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 14
164,03 грн., моральну шкоду у розмірі 1000,00
грн. та судові витрати на правову
допомогу у розмірі 790,00 грн., загалом - 15
954,03 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Зазначене рішення оскаржив відповідач,
в апеляційній скарзі просив рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що позивач не надав
жодного доказу вини сина відповідача у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди,
що неправомірним діями погонича худоби
було спричинено шкоду майну фізичної
особи.

На думку апелянта, з висновками суду
неможливо погодитись, оскільки велика
рогата худоба не належить ні до диких
звірів, ні до службових собак, чи собак
бійцівських порід, які вказані у ст. 1187
ЦК України, а тому діяльність, пов'язана
з утриманням домашніх корів, не може
бути джерелом підвищеної небезпеки.

Також, апелянт зазначає, що суд першої
інстанції дійшов невірного висновку
про те, що неповнолітній син
відповідача не забезпечив безпеку для
інших учасників дорожнього руху та
порушив вимоги п. 7.6, 7.8, 2.3 Правил
дорожнього руху. Виходячи з вимог
зазначених пунктів, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_4 як погонич худоби
був неуважний та під час перегону
тварин по дорозі не зміг направити їх
якомога ближче до правого краю дороги,
щоб не створювати небезпеку або
перешкоди для водія. На думку апелянта,
такі висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
на відеозаписі з відео реєстратора,
долученої до матеріалів справи та
дослідженої в ході судового розгляду
справи, зафіксовано, що чотири з п'яти
корів перед дорожньо-транспортною
пригодою взагалі не переганялись по
проїзній частині дороги, а йшли по
узбіччю: дві корови по правому узбіччю
та дві по лівому, а п'ята корова в момент
наїзду на неї йшла назустріч
автомобілю з правого краю проїзної
частини, що також підтверджується
пошкодженнями автомобіля, та не
створювала небезпеки для водія ОСОБА_5,
тобто перед дорожньо-транспортною
пригодою корови переганялись
відповідно до вимог п. 7.6 Правил
дорожнього руху.

Апелянт вважає, що навіть якщо корова
створювала небезпеку для руху, водій,
відповідно до вимог п. 12.3 Правил
дорожнього руху, міг зупинитися та
зачекати, поки корова пройде. Вважає, що
викладене свідчить про необережність
потерпілої сторони.

Крім того, зазначає, що суд першої
інстанції проігнорував той факт, що на
момент розгляду справи у суді
автомобіль було частково
відремонтовано, і позивач, і його
дружина у судовому засіданні
підтвердили, що дзеркало було замінено
на нове, тобто позивач вже поніс
витрати на його ремонт, а доказів
реальних збитків у зв'язку з придбанням
та заміною нового дзеркала заднього
виду позивачем надано не було. У зв'язку
з викладеним, вважає, що судом
неправомірно стягнута сума
матеріальної шкоди, зазначена у
висновку автотоварознавчого
дослідження, у якому зазначені витрати,
які особа повинна здійснити в
майбутньому, якщо б автомобіль не було
відремонтовано.

Також, на думку апелянта, судом
необґрунтовано зроблено висновок, що
представник відповідача не навів
підстав, що визначення розміру
матеріальної шкоди під час експертного
дослідження здійснено з порушенням
вимог законодавства та не відповідає
обставинам справи, оскільки апелянтом
зазначалось, що дане дослідження
здійснювалось з порушенням - у
відсутності відповідача, що
підтверджується самим висновком, у
якому не зазначено, що відповідач була
присутня при огляді автомобіля, та не
зазначено, що вона була повідомлена
належним чином про дату та час
проведення огляду автомобіля
спеціалістом.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
рішення суду скасувати постановити
нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні
апеляційного суду проти доводів
апеляційної скарги заперечив, просив
її відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Апеляційний суд, заслухавши
суддю-доповідача, думку сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмова у задоволенні частини позовних
вимог позивачем не оскаржена, тому на
підставі ст. 303 ЦПК України, зазначена
частина рішення апеляційним судом не
перевіряється.

За загальними правилами відшкодування
матеріальної шкоди, передбаченими ст.
1166 ЦК України, майнова шкода, завдана
неправомірними діями майну фізичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоду
завдано не з її вини.

Отже, передбачена зазначеною статтею
презумпція заподіювача шкоди означає,
що докази відсутності його вини має
подати сам відповідач. Потерпілий
подає докази, що підтверджують факт
завдання шкоди за участю відповідача,
розмір завданої шкоди, а також докази
того, що відповідач є заподіювачем
шкоди або особою, яка в силу закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

За п. 7.6. Правил дорожнього руху
переганяти стадо тварин по дорозі
дозволяється лише у світлу пору доби,
при цьому залучається така кількість
погоничів, щоб можна було направляти
тварин якомога ближче до правого краю
дороги і не створювати небезпеку та
перешкод іншим учасникам дорожнього
руху.

У відповідності до п. 7.8 Правил
дорожнього руху особи, які керують
гужовим транспортом, і погоничі тварин
зобов'язані виконувати вимоги інших
пунктів цих Правил, що стосуються
водіїв і пішоходів і не суперечать
вимогам цього розділу.

Згідно з п. 7.7 Правил дорожнього руху
особам, що керують гужовим транспортом
і погоничам тварин забороняється:

а) рухатися по автомобільних дорогах
державного значення (за можливості
рухатися автомобільними дорогами
місцевого значення);

б) використовувати вози, не обладнані
світлоповертачами, без ліхтарів у
темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості;

в) залишати на смузі відведення дороги
тварин без нагляду та випасати їх;

г) вести тварин по дорогах з
удосконаленим покриттям, якщо поруч є
інші дороги;

ґ) переганяти тварин по дорогах у темну
пору доби та в умовах недостатньої
видимості;

д) переганяти тварин через залізничні
колії і дороги з удосконаленим
покриттям поза спеціально відведеними
місцями.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України
«Про захист тварин від жорстокого
поводження» особа, яка супроводжує
тварину, зобов'язана забезпечити
безпеку дорожнього руху при
проходженні з домашньою твариною біля
транспортних шляхів і при їх переході
шляхом безпосереднього контролю за її
поведінкою.

Статтею 1179 ЦК України передбачено, що
неповнолітня особа (у віці від
чотирнадцяти до вісімнадцяти років)
відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. У
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди, ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками, якщо вони доведуть, що шкоди
було завдано не з їхньої вини.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає в тому
числі у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, а також у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

За ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Частиною 4. ст. 61 ЦПК України
передбачено, що вирок суду у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення, є обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3, 4 п. 4 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» з огляду на презумпцію вини
завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (ст.ст. 1167 ч.
2 п. 1, 1187 ч. 5 ЦК України). Потерпілий
подає докази, що підтверджують факт
завдання шкоди за участю відповідача,
розмір завданої шкоди, а також докази
того, що відповідач є завдавачем шкоди
або особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (ст. 38 КУпАП), суд повинен
звернути увагу на те, чи містить така
постанова суду відповіді на питання
про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами КПК
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами КПК України 2012 року не
означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є власником транспортного
засобу: автомобілю «ОРЕL CORSA» з
державним реєстраційним номером
НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що 17 серпня 2012 року
приблизно о 08 годині 40 хвилин в с.
Благодатне Амвросіївського району, на
вул. Куйбишева сталася
дорожньо-транспортна пригода за
наступних обставин: автомобіль
позивача під керуванням його дружини
ОСОБА_5 рухався по автодорозі по вул.
Куйбишева з боку с. Новопетрівка в
напрямку м. Амвросіївка. В автомобілі в
якості пасажирів перебував позивач та
ОСОБА_6 В той же час по тій самій вулиці
біля будинку № 22 проходило стадо корів
в кількості п'яти голів, за якими на
велосипеді рухався пастух - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому три корови йшли
разом з пастухом по узбіччю з правого
боку від автомобіля позивача, дві
корови - по узбіччю з лівого боку. Коли
корови проходили повз автомобіля, одна
з корів, яка перебувала з лівого боку
від нього, вдарила боковою частиною
свого тулуба у ліву бокову частину
автомобілю, завдавши йому механічні
ушкодження. Зазначені обставина
підтверджується поясненнями позивача,
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, самого
неповнолітнього ОСОБА_4 та висновком
розслідування за фактом
дорожньо-транспортної пригоди,
складеним інспектором дізнання ВДАЇ
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області 18 серпня 2012 року.

З пояснень позивача та свідків, з
відеозапису відеореєстратора, яким
обладнано автомобіль позивача, а також
зі схеми дорожньо-транспортної пригоди
судом встановлено, що неповнолітній
ОСОБА_4 під час прогону великої рогатої
худоби по автодорозі по вул. Куйбишева
в с. Благодатне не забезпечив безпеки
для інших учасників дорожнього руху,
чим порушив вимоги п. 7.6, 7.8 Правил
дорожнього руху. При цьому, судом
першої інстанції зазначено, що
представником відповідачки не надано
суду доказів того, що дії
неповнолітнього ОСОБА_4 17 серпня 2012
року під час прогону худоби не потягли
за собою настання
дорожньо-транспортної пригоди. Також,
судом встановлено, що представником
відповідачки не заявлено клопотання
про проведення автотехнічної
експертизи, призначення якої не є
обов'язковим та може мати місце лише за
клопотанням сторін, не надано доказів
того, що шкода завдана не з вини особи,
яка її завдала - неповнолітнього ОСОБА_4

Судом першої інстанції встановлено, що
під час дорожньо-транспортної пригоди
було пошкоджено автомобіль, що
належить позивачу. Про наявність
механічних пошкоджень свідчать
поясненні позивача, свідків, а також
схема пригоди, яка складена 17 серпня 2012
року та підписана свідками, на
зворотному боці якої зазначено
пошкодження.

Пошкодження автомобіля зазначені у
висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 128
від 06 вересня 2012 року, згідно з яким
вартість матеріальної шкоди, що
заподіяна власнику автомобілю «ОРЕL
CORS», державний номер НОМЕР_1, складає 12
564 грн. 03 коп. Судом першої інстанції
встановлено, що вказаний висновок є
належним доказом наявності та розміру
матеріальної шкоди, що завдана
позивачу внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначаючи, що цей висновок не є
висновком експерта, тому не
підтверджує в передбаченому законом
порядку розміру шкоди, представник
відповідачки не зазначив підстав,
через які суд не може прийняти
вищезазначений висновок в якості
письмового доказу наявності та розміру
матеріальної шкоди. Представник
відповідачки не заявляв клопотання про
призначення у справі
автотоварознавчої експертизи та не
навів належних підстав вважати, що
визначення розміру матеріальної шкоди
під час експертного дослідження
проведено з порушенням вимог закону та
не відповідає обставинам справи.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що на час
дорожньо-транспортної пригоди син
відповідачки не досяг віку, з якого
настає адміністративна
відповідальність, тому протокол про
порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього
руху не складався. Про це свідчить
повідомлення начальника
Амвросіївського РВ ГУМВС України в
Донецькій області від 10 вересня 2012
року. З цього приводу щодо відповідачки
було складено протокол про
адміністративне правопорушення за ч. 3
ст. 184 КпАП України, яке передбачає
відповідальність батьків за вчинення
їх неповнолітніми дітьми віком від
чотирнадцяти до шістнадцяти років
правопорушення, відповідальність за
яке передбачено цим Кодексом.

За вказаною постановою судді
Амвросіївського районного суду від 10
жовтня 2012 року, судом першої інстанції
встановлено, що 17 серпня 2012 року ОСОБА_2
не виконала передбачені
законодавством обов'язки по вихованню
неповнолітнього сину ОСОБА_4 1998 року
народження. У зв'язку із чим останній
скоїв адміністративне правопорушеня,
передбачене ст. 127 КУпАП. Також з
постанови вбачається, що винність
відповідачки за ч. 3 ст. 184 КпАП України
підтверджена протоколом про
адміністративне правопорушення ДО №
096993 від 18 вересня 2012 року, поясненням
ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, висновком по
скарзі, копією пригоди та доведена.
Однак адміністративне стягнення на неї
накладено не було з приводу
малозначності правопорушення. Ця
постанова оскаржена не була та набрала
чинності.

Судом першої інстанції встановлено, що
за винних дій неповнолітнього ОСОБА_4
позивачу завдано шкоду. Також в
судовому засіданні встановлено, що
неповнолітній ОСОБА_4 не має майна,
достатнього для відшкодування шкоди.
Відповідачка є матір'ю ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про його
народження.

З матеріалів справи та пояснень сторін
вбачається, що цивільна
відповідальність позивача
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта» до 24
лютого 2013 року, позивач звертався до
страхової компанії за виплатою
страхового відшкодування, але отримав
відмову з підстав не віднесення цієї
події до страхового випадку за умовами
полісу.

Суд першої інстанції також
встановлено, що відчуття стресу та
хвилювання, які зазнав позивач під час
самої пригоди, учасником якої він був, а
також в результаті пошкодження його
автомобілю та відмови батьків
неповнолітнього ОСОБА_4 оплатити
ремонт пошкодженого автомобіля,
свідчать про наявність у позивача
моральної шкоди та права на її
відшкодування.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції
врахував, що ні позивачу, ні його
близьким під час дорожньо-транспортної
пригоди не завдано тілесних ушкоджень,
ушкодження завдано лише автомобілю.
Також суд врахував, що
дорожньо-транспортна пригода сталася
не навмисно, а з необережності з боку
неповнолітнього ОСОБА_4 При
призначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд врахував розмір
матеріальної шкоди, що завдана
позивачу. Виходячи з вимог розумності і
справедливості, суд визнав суму в 1000,00
грн. достатньою для відшкодування
моральної шкоди позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
саме на особу, яка завдала шкоду,
покладається обов'язок доведення своєї
невинуватості. Та того, що винність
відповідача встановлена, оскільки її
неповнолітній син ОСОБА_4 під час
прогону великої рогатої худоби по
автодорозі по вул. Куйбишева в с.
Благодатне не забезпечив безпеки для
інших учасників дорожнього руху, чим
порушив вимоги п. 7.6, 7.8 Правил
дорожнього руху. При цьому розмір
матеріальної шкоди встановлено
висновком експерта, пошкодження
відповідають зазначеним у схемі ДТП та
інших доказах, наявних у матеріалах
справи. Спричинення моральної шкоди
діями сина відповідача у зв'язку з чим
пошкоджено майно позивача, встановлено
та визначено розмір у відповідності до
вимог розумності і справедливості.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, оскільки позивачем доведено що за
винних дій неповнолітнього ОСОБА_4 (був
неуважний та під час перегону тварин по
дорозі не зміг направити їх ближче до
правого краю дороги) позивачу завдано
шкоду, неповнолітній ОСОБА_4 не має
майна, достатнього для відшкодування
шкоди. Відповідач є матір'ю ОСОБА_4,
винність відповідача доведена
висновками суду викладеними у
постанові про адміністративне
правопорушення від 10 жовтня 2012 року,
розмір матеріальної шкоди
обґрунтовано та доведено висновком
спеціаліста, наявність моральної шкоди
встановлено, її розмір відповідає
встановленим обставинам справи та
вимогам розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
недоведеності вини відповідача, що
неправомірним діями погонича худоби
спричинено матеріальну шкоду, що з
даних відеореєстратора вбачається що
корови переганялись відповідно до
вимог п. 7.6 Правил дорожнього руху,
апеляційний суд приймає критично на
підставі ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки
вина відповідача встановлена
постановою про адміністративне
правопорушення від 10 жовтня 2012 року
мотивувальною частиною якої
встановлено, що відповідач не виконала
передбачені законодавством обов'язки
по вихованню неповнолітнього сину
ОСОБА_4 1998 року народження., у зв'язку із
чим останній скоїв адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 127
КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про
скасування рішення суду з відмовою у
задоволенні позову з підстав, що корова
не відноситься до джерела підвищеної
небезпеки, апеляційний суд приймає
критично, оскільки мотивуючи рішення,
суд першої інстанції посилався також
на норми матеріального права,
зазначені вище, за якими відшкодування
заявленої позивачем шкоди
відбувається на загальних підставах.
При цьому, посилання суду першої
інстанції на ст. 1187, 1188 ЦК України, як
наявність джерела підвищеної
небезпеки слід виключити з
оскаржуваного рішення, оскільки за
встановлених судом обставин справи -
корова не є джерелом підвищеної
небезпеки.

Доводи апеляційної скарги що навіть
якщо корова створювала небезпеку для
руху, водій, відповідно до вимог п. 12.3
Правил дорожнього руху, міг зупинитися
та зачекати, доки корова пройде та що
викладене свідчить про необережність
потерпілої сторони, апеляційний суд
приймає критично на підставі ст. 60 ЦПК
України, оскільки винність позивача
відповідачем не доведена, доказів суду
першої та апеляційної інстанції не
надано.

Доводи апеляційної скарги що
автомобіль було частково
відремонтовано, тобто доказів реальних
збитків у зв'язку з придбанням та
заміною нового дзеркала заднього виду
позивачем надано не було, апеляційний
суд приймає критично, оскільки
висновками спеціаліста визначена
вартість матеріальної шкоди без
врахування ПДВ.

Доводи апеляційної скарги щодо підстав
для відмови у стягнені матеріальної
шкоди у зв'язку із проведенням
дослідження спеціаліста за
відсутністю повідомлення відповідача
та за відсутністю відповідача при
огляді, апеляційний суд приймає
критично, оскільки наданий висновок
спеціаліста зазначеними підставами не
спростовуються, іншого висновку, або
доказів судам не надано.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно та правильно
встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, з'ясував
доводи і заперечення сторін,
встановленим обставинам та доказам дав
належну оцінку та дійшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційні
скарги слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амвросіївського районного
суду Донецької області від 06 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: