Справа №591/2438/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сибільов О. В.Номер
провадження 22-ц/788/1113/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Грандфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 06 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним, відшкодування
збитків, -

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 06 травня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 218706 від 13
лютого 2013 року з додатками, укладений в
м. Суми між ОСОБА_3 та ПП
«Грандфінресурс».

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_3 сплачені кошти за
договором № 218706 від 13 лютого 2013 року в
сумі 3621,6 гривень.

У задоволенні інших вимог відмовлено
за необґрунтованістю.

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь держави судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс», посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати зазначене
рішення суду та ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що укладена між
сторонами угода є видом цивільного
договору і сторони погодилися
виконувати взяті на себе зобов'язання і
його підписали.

Вказує, що діяльність, яку здійснює ПП
«Грандфінресурс» не є фінансовою
послугою і не підлягає ліцензуванню,
оскільки підприємство не здійснює
фінансові операції пов'язані з
переходом права власності. Вид послуг,
які надає ПП «Грандфінресурс»
відноситься до господарських
комерційних послуг, пов'язаних із
контролем та посередництвом між
учасниками програми «Альянс Україна».
Така форма адміністрування, яку
здійснює ПП «Грандфінресурс» не
підпадає під регулювання ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
і не підлягає ліцензуванню, так як
Національна комісія здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг і не може виступити регулятором
діяльності, яку здійснює ПП
«Грандфінресурс».

Вважає, що позивачем не надано доказів
того, що відповідач здійснює
діяльність по пірамідальній схемі,
оскільки предметом укладення договору
є надання клієнту адміністративних
послуг з метою отримання грошових
коштів.

Сторони належним чином повідомлені
про час і місце судового засідання,
проте своїм процесуальним правом на
участь у ньому не скористалися, їх
неявка не є перешкодою для розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
діяльність ПП "Грандфінресурс" та
програма "Альянс-Україна" формується
виключно на коштах учасників програми,
без залучення коштів відповідача.
Оплата товару здійснюється за кошти,
внесені учасниками програми, в
подальшому учасник, який отримав товар,
сплачує внески, які фактично
компенсують кошти іншим учасникам
програми, тобто один учасник програми
за свої власні кошти, без інвестування
коштів відповідача оплачує товар
іншому учаснику програми. При цьому,
позивач сплачував відповідачу не за
одержання товару чи послуги, а фактично
за можливість одержання права на
отримання позики, яке надавалось не за
рахунок відповідача, а за рахунок
залучення інших споживачів і їх коштів
до такої ж схеми, право отримати товар
позивачем залежить від розміру фонду і
внесення коштів іншими учасниками
програми. Крім того, укладений договір
між сторонами є нікчемним у зв'язку з
тим, що діяльність відповідача носить
ознаки пірамідальної схеми, яка є
забороненою та тим, що вона вводить
споживача в оману, а права на надання
фінансових послуг у відповідача немає.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки суд дійшов
цих висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Відповідно ст.230 ЦК України, якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (частина
перша статті 229 цього Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину. Сторона, яка
своєю необережною поведінкою сприяла
помилці, зобов'язана відшкодувати
другій стороні завдані їй збитки.

За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність, що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в
оману утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької діяльності є
недійсними.

Судом першої інстанції встановлено, що
13 лютого 2013 року між позивачем та ПП
«Грандфінресурс» було укладено
договір №218706 з додатками № 1 та № 2 до
нього, предметом якого є надання особі,
що уклала Договір, послуги по
адмініструванню системи придбання
товару у групах на умовах діяльності
програми «Альянс-Україна», яка
базується на створенні груп учасників,
метою яких є придбання бажаних товарів
з розстроченням платежу.

Згідно з п. 1.1 вищевказаного договору,
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару, або
відповідної суми у позику, в тому числі:
сформувати реєстр учасників,
організовувати та здійснити оплату
товару на користь учасника або надати
учаснику відповідну суму у позику.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору, його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін. Цей договір не є
поворотною фінансовою допомогою. Усі
додатки до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім
(п. 4.1 ст. 4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст. 12
додатку № 2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст. 15 додатку № 2).

Із умов договору вбачається, що позивач
сплачував зазначені кошти не за сам
товар, тобто гроші, які він бажав
отримати, а за дозвіл отримати позику.
Передбачувана позика сплачується із
коштів учасників групи і ні договір, ні
умови програми "Альянс Україна" не
передбачають залучення власних коштів
ПП.

Отже, предметом оспорюваної угоди є
надання учаснику програми «Альянс
Україна» адміністративних послуг, у
тому числі фінансового характеру, з
метою отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем всіх умов
договору забезпечують не можливість, а
реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формується з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми своїми внесками.

До того ж при невиконанні цього
обов'язку, настає відповідальність,
передбачена ст. 9 додатку № 2.

На виконання умов договору №218706
позивачем на рахунок відповідача було
сплачено: одноразовий комісійний
внесок, а також платежі на загальну
суму 3621,6 гривень, що підтверджується
доказами наявними в матеріалах справи,
а ПП "Грандфінресурс" не було надано
позивачу позику в сумі 50000 грн., яка
передбачена укладеним договором.

Також встановлено, що ОСОБА_3 звернувся
до відповідача з метою отримання
позики, дізнавшись про таку можливість
з оголошення про програму
«Альянс-Україна» за адресою
відповідача: м. Суми, вул.
Петропавлівська, 60.

Позивач 13 лютого 2013 року прийшов за
зазначеною адресою, з ним розмовляла
менеджер підприємства, яка запевнила
позивача в тому, що він отримає позику у
необхідному йому розмірі (50000 грн.),
сплативши перший внесок в сумі 2000 грн. в
рахунок погашення в подальшому своїх
зобов'язань за договором. Після цього,
менеджер надала реквізити
відповідного рахунку та зазначила, що
позику позивач зможе отримати протягом
трьох-п'яти днів. Договір для
підписання йому було надано після
оплати ним 2000 грн. В зазначений строк
позивач коштів не отримав, та, як йому
повідомили, що суму коштів він отримає
лише після офіційної його реєстрації
Учасником програми діяльності
"Альянс-Україна" та в накопичувальному
фонді з'явиться необхідна сума грошей.

Відповідно до термінів, викладених в
Додатку № 2 Договору, програма "Альянс
Україна" базується на створенні груп
Учасників, метою яких є придбання
бажаних товарів з розстроченням
платежу на досить тривалий час, у
порядку та на умовах, передбачених
Договором та додатками до нього.

Згідно ст. 4 умов програми "Альянс
Україна" Додатку № 2 до договору № 218706,
передбачений порядок проведення
заходу по розподілу грошового фонду та
порядок проведення заходу згідно
заяви. За їх змістом вбачається, що
рішення про передачу позивачу товару
залежить лише від волі відповідача,
який сам на власний розсуд приймає таке
рішення. Процедура прийняття рішення
про передачу товару є непрозорою, а
інформація щодо результатів
проведених конкурсів та осіб, які
отримали право на товар є
конфіденційною і не може бути
перевірена позивачем.

Пунктом 3 ч.1 ст. 9 Закону «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності»
передбачено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у п.п. 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж
Закону, вважаються довірче управління
фінансовими активами, надання коштів у
позику, в тому числі й на умовах
фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що для укладення договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію.

Тому вчинення ним оспорюваного
правочину без відповідного дозволу
(ліцензії) в силу ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст.
215, ст. 227 ЦК України, є підставою для
визнання договору недійсним (визнання
договору недійсним тягне за собою
недійсність і додатків до нього).

Отже, досягнута між сторонами угода
порушує права позивача, а діяльність
відповідача з реалізації послуг з
адміністрування системи є такою, що
вводить споживача в оману. Крім того,
оспорюваний договір він уклав під
впливом недобросовісних дій
відповідача, які полягали у навмисному
створенні у нього помилкового уявлення
про обставини, які мають істотне
значення: природи правочину, умов, за
яких він міг отримати позику, інших
прав та обов'язків сторін у правочині
та ін.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
законі, висновків суду першої
інстанції не спростовують та не дають
підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 06 травня 2014 року у даній
справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -