Справа № 128/6018/13-ц Провадження №
22-ц/772/2031/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Гриценко І. Г.Категорія:
20Доповідач: Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
13 травня 2014 року в цивільній справі за
позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог: ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним, -

встановила:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10.04.2007 року
рішенням №132 Лука-Мелешківської
сільської ради йому був наданий дозвіл
на будівництво жилого будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1. На
початку 2010 року будівельні роботи були
закінчені і він разом зі своєю сім'єю
переїхав мешкати у зведений будинок, де
проживає по теперішній час.

Відповідач ОСОБА_3, який є його тестем,
переконав позивача у необхідності
переоформлення права на земельну
ділянку на його ім'я з метою полегшення
процедури прийняття в експлуатацію
збудованого будинку, що й стало
причиною підписання позивачем
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 05.12.2012 року. Таким чином,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,1042 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, був укладений з
боку позивача без наміру створення
правових наслідків.

Позивач вважає, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,1042 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, укладений 05.12.2012 року
між продавцями ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та
покупцем ОСОБА_3 є фіктивним, оскільки
належна позивачу 1/2 частка земельної
ділянки по АДРЕСА_1 ним відповідачеві
не передавалась і грошових коштів за
вказану земельну ділянку він не
отримував. Крім того, до змісту
договору були включені відомості, які
не відповідають дійсності. Зокрема,
станом на день укладення договору
купівлі-продажу від 05.12.2012 року на
земельній ділянці, яка була предметом
цього договору, був зведений та
експлуатувався жилий будинок, однак до
договору купівлі-продажу земельної
ділянки були включені неправдиві
відомості про його відсутність. З цих
підстав ОСОБА_2 просив визнати
недійсним вищевказаний договір
купівлі-продажу земельної ділянки та
стягнути з відповідача понесені ним
судові витрати.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 13 травня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому вказує на
ті ж підстави, що і в позовній заяві.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, прийшла
до висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20.11.2006 року ОСОБА_4
і ОСОБА_2 купили у ОСОБА_6 по 1/2 ідеальній
частці кожний, земельну ділянку площею
0,1042 га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, цільове призначення земельної
ділянки - для будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель та на підставі
вказаного договору купівлі-продажу
кожний з них отримав Державний акт на
право власності на земельну ділянку
(а.с. 107, 108).

Земельна ділянка між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в
натурі не розділялася.

Рішенням Лука-Мелешківської сільської
ради Вінницького району Вінницької
області №132 від 10.04.2007 року надано
дозвіл ОСОБА_2 на будівництво жилого
будинку та господарських будівель по
АДРЕСА_1 (а.с. 9).

25.01.2008 року Інспекцією ДАБК Вінницької
районної державної адміністрації
ОСОБА_2 було надано дозвіл №31 на
виконання будівельних робіт на
земельній ділянці площею 0,1042 га по
АДРЕСА_1 для будівництва
двоповерхового двохквартирного
житлового будинку (а.с.22-25).

За домовленістю між відповідачем
ОСОБА_3 і позивачем ОСОБА_2 та третьою
особою ОСОБА_4, 05.12.2012 року було укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,1042 га, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, цільове
призначення земельної ділянки - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_3 купив вище
вказану земельну ділянку. Цей договір
купівлі-продажу був посвідчений
приватним нотаріусом Вінницького
районного нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за №1775
(а.с.33-35).

Судом також встановлено, що в спірному
договорі купівлі-продажу земельної
ділянки від 05.12.2012 року сторони
зазначили всі істотні умови договору
купівлі продажу, які ними виконані, у
тому числі п. 2.4 договору відповідно до
якого своїм підписом під цим договором
сторони підтвердили факт проведення
повного розрахунку, передачі та
прийняття покупцем зазначеної в цьому
договорі земельної ділянки разом з
оригінальним примірником цього
договору та державними актами на право
власності на земельну ділянку та
відсутність один до одного (в продавців
до покупця) претензій щодо виконання
своїх зобов'язань за цим договором.

У пункті 5.12 договору зазначено, що
сторони в цьому договорі стверджують
один одному та повідомляють усім
зацікавленим у тому особам, що на
момент укладення цього договору вони
усвідомлювали значення своїх дій і
могли керувати ними; розуміли природу
цього договору, свої права та обов'язки
за договором; при укладені цього
договору відсутні будь-який обман чи
інше приховування фактів, які б мали
істотне значення та були свідомо
приховані сторонами; договір
укладається у відповідності зі
справжньою волею сторін, без будь-якого
примусу та психологічного тиску;
договір укладається на вигідних для
сторін умовах і не є результатом впливу
тяжких для продавців обставин;
правочин вчиняється з наміром
створення відповідних правових
наслідків; цей правочин не приховує
інший правочин, у сторін за цим
договором відсутні обставини, які б
примусили б укласти цей договір на
невигідних умовах, а також те, що
сторони отримали від приватного
нотаріуса всі роз'яснення стосовно
укладення договору і ніяких зауважень,
доповнень до цього договору не мають,
що текст цього договору відповідає
волевиявленню, прочитаний і схвалений
сторонами до його посвідчення, жодних
нез'ясованих питань у сторін немає.
Кожна із сторін однаково розуміє
значення, умови договору та його
правові наслідки, про що свідчать
особисті підписи сторін на договорі.

Вказана земельна ділянка 21.12.2012 року
була зареєстрована на праві власності
за відповідачем ОСОБА_3 в Поземельній
книзі за реєстровим номером
02 (а.с.107, 108).

Згідно з ст. 627 ЦК України та відповідно
до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є
необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких
за заявою хоча б однієї із сторін має
бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Особа, яка звертається з вимогою про
визнання правочину фіктивним, має
довести суду відсутність в учасників
правочину наміру створити юридичні
наслідки на момент вчинення правочину.

Крім того, для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину.

За положеннями ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України (в
редакції, яка діяла на момент укладення
договору) договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Суд першої інстанції вірно виходив з
того, що наявність наміру сторін
передати право власності іншій особі з
метою полегшення процедури прийняття в
експлуатацію збудованого будинку на
спірній земельній ділянці не може
вважатись відсутністю у учасників
правочину наміру створити зазначені у
ст. 655 ЦК України юридичні наслідки
спірного договору.

Позивачем не надано суду доказів про
відсутність в нього вільної волі і
волевиявлення при укладенні 05.12.2012 року
договору купівлі-продажу земельної
ділянки.

При цьому районним судом враховано, що
і рішення сільської ради по надання
дозволу позивачу на будівництво жилого
будинку і дозвіл інспекції ДАБК
Вінницької райдержадміністрації на
виконання будівельних робіт, і
технічні умови для підключення будинку
до електричних мереж, і договір на
постачання електроенергії були видані
саме на ім'я ОСОБА_2, а не на ім'я
будь-яких інших осіб.

З матеріалів справи, зокрема, витягу із
технічної документації про
нормативно-грошову оцінку земель від
29.11.2012 року (а.с.36) висновку суб'єкта
оціночної діяльності від 28.11.2012 року
(а.с.37), витягу із поземельної книги від
01.12.2012 року (а.с.44) вбачається, що їх
замовником виступав саме позивач
ОСОБА_2 разом з третьою особою ОСОБА_4,
яка є також продавцем по спірному
договору купівлі-продажу. Відповідно
до відповіді Лука-Мелешківської
сільської ради від 12.03.2014 року, довідка
за №588 від 29.11.2012 року надавалась ОСОБА_2
за його зверненням та підписом в
отриманні, який позивачем не
визнається.

Тому факт укладання договору
купівлі-продажу та звернення із заявою
до державних органів щодо надання
вказаних документів, необхідних для
укладання правочину свідчать про намір
позивача створити певні правові
наслідки.

Також в обґрунтування позовних вимог
щодо фіктивності спірного договору
купівлі-продажу позивач послався на те,
що до змісту договору були включені
відомості, які не відповідають
дійсності, а зокрема те, що на спірній
земельній ділянці був зведений та
експлуатувався житловий будинок, що не
може бути підставою для визнання
недійним договору купівлі-продажу
земельної ділянки саме з підстав його
фіктивності. При цьому судом також
враховано те, що інший співвласник 1/2
частки спірної земельної ділянки
заперечує визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

За таких обставин позивачем не надано
доказів на підтвердження своїх вимог
про фіктивність укладеного договору
купівлі-продажу частки земельної
ділянки, суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував обставини справи та
дійшов правильного висновку про
відмову у задоволенні позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
істотними, а відтак не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм процесуального
та неправильне застосування норм
матеріального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 13 травня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: (підпис)
Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис)
Міхасішин І.В.

(підпис)
Стадник І.М.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду
Войтко Ю.Б.