Справа № 347/1294/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014
м. Косів

Косівський районний суд
Івано-Франківської області в складі
головуючого - судді : Гордія В.І., з
секретарем Корбутяк Н.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_1
до Старокутської сільської ради, третя
особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про
визнання недійсним заяви ОСОБА_4 від
13.12.1993 р., рішення Старокутської
сільської ради № 56-1 від 29.12.1993 року,
плану та акту на право приватної
власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Старокутської сільської ради про
визнання недійсним заяви ОСОБА_4 від
13.12.1993 р., рішення Старокутської
сільської ради № 56-1 від 29.12.1993 року,
плану та акту на право приватної
власності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав та суду пояснив, що
нещодавно він вирішив виготовити Акт
на право приватної власності на
земельну ділянку (нового зразка), що
знаходиться в АДРЕСА_1. Дану земельну
ділянку загальною площею 0,20 га в
минулому було передано у приватну
власність його батькові ОСОБА_5, згідно
рішення сесії Старокутської сільської
ради від 29.12.1993 року за № 56-1 і
зареєстрована у книзі реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю за № 1118. На даний час
дана земельна ділянка належить
позивачу і коли спеціалісти почали
переміряти його земельну ділянку, то
виявилося, що в натурі є не 0,20 га, а 0,18
га. Йому стало відомо, що земельну
ділянку, яка належала його батьку, в
шахрайський спосіб привласнили собі
сусіди - ОСОБА_6, а пізніше ОСОБА_7. Тоді
він звернувся до Старокутської
сільської ради та земельного відділу
Косівського району з проханням надати
йому відповідь, як проходила
безкоштовна передача земель у приватну
власність 29.12.1993 року в Старокутській
сільській раді. Вияснилося, що його
колишня сусідка ОСОБА_4 в 1990 році була
визнана недієздатною, згідно рішення
Косівського районного суду від 14.06.1990
року. Про це було добре відомо
тодішньому сільському голові та
секретарю сільської ради, вони були
державними службовцями і знали, що
недієздатна особа не має юридичного
права підписувати самостійно чи
оформляти жодних документів у зв'язку з
чим така особа позбавлена права
особисто подавати заяви та особисто їх
підписувати, однак 13.12.21993 року ОСОБА_4
сама написала та підписала заяву до
Старокутської сільської ради про
безкоштовну передачу їй у власність
земельної ділянки площею 0,28 га.
Незважаючи на вищевикладені обставини,
29.12.1993 року Старокутською сільською
радо винесено рішення, яким задоволено
заяву ОСОБА_4 і працівниками
Старокутської сільської ради було
видано Акт з грубими порушеннями.
Також, 29.12.1993 року ними було прийнято
рішення, яким безкоштовно його батьку
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,20 га. Тому він просить
позов задовольнити.

Представники відповідача
Старокутської сільської ради в судове
засідання не з'явилися та направили до
суду заяву розглядати справу за їх
відсутності позов не підтримують у
зв'язку з терміном позовної давності.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в
судовому засіданні позов не визнав та
просить відмовити в задоволенні
позову, вважає його безпідставним, а
також просить застосувати позовну
давність і на підставі цього відмовити
у позові.

Суд вислухавши учасників судового
розгляду та вивчивши матеріали справи
прийшов до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав:

Щодо позову в частині визнання
незаконною заяви ОСОБА_4, то заява
подається до компетентного органу з
метою реалізації прав громадян і
полягає у проханні про сприяння
реалізації закріплених Конституцією
та чинним законодавством прав та
інтересів громадян або повідомлення
про порушення чинного законодавства чи
недоліки в діяльності підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, народних депутатів
України, депутатів місцевих рад.

Відповідно до ст. 40 Конституції
України кожен має право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
вчасно і об'єктивно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв.

За результатами заяви (винесеного
рішення органом органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування) громадянин може
оскаржити дії або бездіяльність органу
чи посадової особи, яка прийняла
рішення викладеного в заяві.

Таким чином заява громадянина до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування не є
нормативно-правовим актом та не
породжує прав та обов'язків інших осіб.
Заява може бути відкликана особою, яка
її подала.

Громадянин має право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважає, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного органу, органів місцевого
самоврядування, юридичної або
службової особи під час здійснення
ними управлінських функцій порушено
його права чи свободи.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантовано право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових та службових
осіб.

Отже позов в частині визнання
недійсною заяви ОСОБА_4 від 13.12.1993 року
до Старокутської сільської ради про
безкоштовну передачу їй у власність
земельної ділянки площею 0,28 га, слід
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно рішення Старокутської
сільської ради № 56-1 від 29.12.1993 року,
вирішено передати у приватну власність
ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,28 га
(а.с. 5).

Згідно копії акту та плану видно, що
межівником по земельній ділянці, яку
було надано ОСОБА_4 був ОСОБА_5 (а.с. 6-7).

Згідно заяви від 15.07.2013 року, яку
направив до суду представник
Старокутської сільської ради, видно, що
позов відповідач не підтримує в зв'язку
з терміном позовної давності (а.с. 45).

Отже, відповідач до винесення рішення
по суті заявив клопотання про
застосування позовної давності.

Згідно рішення Старокутської
сільської ради від 29.12.1993 р. за № 56-1
ОСОБА_5 (батькові позивача) передано у
приватну власність земельну ділянку
загальною площею 0,20 га, це
підтверджується копією рішення та акту
(а.с. 8,9).

В позовній заяві і в судовому засіданні
позивач ствердив, що на даний час ця
земельна ділянка належить йому (після
смерті батька ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року).

Отже позивач знав, що земельною
ділянкою користується на праві
приватної власності померла ОСОБА_4,
оскільки земельні ділянки, які були
надані його батькові ОСОБА_5 та ОСОБА_4
межували та виділялися на підставі
одного рішення Старокутської
сільської ради.

Про те, що порушено його право він
дізнався вже після смерті свого батька,
коли вирішив виготовити новий (нового
зразка) Акт на право приватної
власності.

Згідно п. 6 Прикінцевих і перехідних
положень ЦК України правила цього
Кодексу щодо позовної давності
стосуються тих позовів, строк
пред'явлення яких встановлено
попереднім законодавством, не сплив до
1 січня 2004 року.

Відповідно до ч.2 ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у справі, є
підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст.
71, 75 ЦК Української РСР в ред. 1963 року ст.
ст. 40, 41, 267 ЦК України, ст.ст. 81, 118, 152, 154,
155, 158 ЗК УКраїни та керуючись ст.ст. 3, 11,
60, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р
І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Старокутської
сільської ради, третя особа без
самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання
недійсним заяви ОСОБА_4 від 13.12.1993 р.,
рішення Старокутської сільської ради
№ 56-1 від 29.12.1993 року, плану та акту на
право приватної власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до
Івано-Франківського Апеляційного суду
через Косівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
В.І. Гордій