Номер провадження: 22-ц/785/1601/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника ОСОБА_2, яка діє
в інтересах ОСОБА_3, представника
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Малиновського районного відділу ГУ ДМС
України в Одеській області про
усунення перешкод в користуванні
власністю, шляхом виселення та зняття з
реєстрації, за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 14 листопада
2013 року, -

встановила:

17.09.2013р. ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_5, Малиновського
районного відділу ГУ ДМС України в
Одеській області про усунення перешкод
в користуванні власністю, шляхом
виселення та зняття з реєстрації.

При цьому ОСОБА_3 посилалася на те, що 21
травня 2011р. між відповідачем - ОСОБА_5 та
позивачкою ОСОБА_3 був укладений
договір купівлі-продажу квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 55,5 м2, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за № 1118.

Після чого 01 серпня 2011р. позивачка
зареєструвала право власності на
спірну квартиру та набула право
власності на квартиру.

ОСОБА_5 в момент укладання договору
купівлі-продажу був неодружений, однак
постійно проживав з невідомими
особами. За домовленістю між сторонами
після укладання договору купівлі -
продажу квартири, відповідач та
проживаючи з ним особи зобов'язались
знятись з реєстрації та звільнити
квартиру від своїх особистих речей.
Враховуючи, що відповідач разом із
особами, які проживають разом з ним,
відмовляється виселятися з квартири та
чинить їй перешкоди в користуванні
власністю, вона змушена звернутися з
наступним позовом до суду.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_2 вимоги ОСОБА_3
підтримала в повному обсязі та просила
їх задовольнити з підстав зазначених у
позовній заяві. При цьому, посилалась
на те, що починаючи з моменту
державної реєстрації, позивачка стала
власником квартири, а відповідач
втратив право на зазначене житло.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
на повторний виклик суду не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Відповідач - представник
Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС
України в Одеській області Докова А.Д. в
судове засідання не з'явилась, про час
та місце судового засідання
повідомлена належним чином, надала до
суду заяву, в якій не заперечує проти
задоволення позову та просила
розглянути справу у її відсутність.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 14.11.2013р. позов ОСОБА_3
задоволено.

Суд зобов'язав ОСОБА_5 не чинити
перешкод ОСОБА_3 в здійсненні права
користування кв. АДРЕСА_1.

Суд виселив ОСОБА_5 та осіб,
проживаючих разом з ним у квартирі
АДРЕСА_1.

Суд зобов'язав Малиновський РВ ГУ ДМС
України в Одеській області зняти з
реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1
ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 14.11.2013р. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому,
зазначає, що фактично між сторонами
було укладено договір позики, а ні
договір купівлі - продажу квартири,
тому на теперішній час ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом про
визнання договору купівлі - продажу
недійсним.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_5 підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити. При цьому, посилалась
на те, що рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 17 квітня
2014р. ОСОБА_5 відмовлено у позові, який
був заявлено на підставі ст.235 ЦК
України про визнання договору купівлі
- продажу недійсним. Ухвалою
апеляційного суду Одеської області
від 05 червня 2014р. рішення від 17 квітня
2014р. залишено без змін. На теперішній
час вони звернулися до суду з позовом
про визнання договору купівлі -
продажу недійсним з інших підстав, за
ст.229 ЦК України, за яким відкрито
провадження 24 червня 2014р.

Представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін, підтримала заперечення, які
надані на апеляційну скаргу. При цьому
посилалась на те, що договір купівлі -
продажу від 21 травня 2011р. є дійсним, не
оскаржуваний в судовому порядку
відповідачем до теперішнього часу, в
його вимогах про визнання цього
договору недійсним - відмовлено. А те,
що відповідач пред'явив до суду позов
про визнання договору недійсним з
інших підстав та просить зупинити
провадження по справі є безпідставним
та зроблено ним з метою затягування
судового процесу.

Інші сторони до суду не прибули, про
час та місце розгляду справи були
сповіщені належним чином, про що у
справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2
ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін
не перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції посилався на те, що позивачка
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 за
договором купівлі - продажу від 21
травня 2011р., укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, а тому на підставі ст.ст.
16,29,317,319,321,334,383,386,391 ЦК України позовні
вимоги ОСОБА_3 підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вирішуючи спір по суті, повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази в
межах заявлених позовних вимог,
правильно визначив спірні
правовідносини та закон, який їх
регулює.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 21 травня 2011р.
посвідченого приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, та зареєстрованого в
реєстрі за №1118, ОСОБА_5 продав, а
ОСОБА_3 купила на умовах, викладених у
цьому договорі, квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з трьох житлових кімнат,
житловою площею - 37,0 кв.м, загальною
площею - 55,5 кв.м. У договорі сторони
зокрема зазначили, що він не носить
характер мнимого або удаваного і не є
правочином зловмисним (п.12 договору)
(а.с.5).

На підтвердження свого права
власності на спірну квартиру,
позивачка надала суду витяг про
державну реєстрацію прав №30804498 від
01.08.2011р., з якого вбачається, що за
позивачкою в КП «ОМБТІ та РОН» за
реєстраційним номером 33578861,
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1, номер запису: 332 в
книзі: 779пр-26.

З довідки (виписки із домової книги
про склад родини та реєстрацію) № 3278
від 16.09.2013р., виданій КП ЖКС
«Черьомушки», вбачається, що у квартирі
АДРЕСА_1, зареєстрований тільки ОСОБА_5,
колишній власник квартири.

Позивачка посилалась на те, що
підставою для звернення до суду стало
невиконання з боку ОСОБА_5 взятих на
себе зобов'язань після укладання
договору купівлі - продажу квартири. За
домовленістю між сторонами, після
укладання договору купівлі - продажу,
відповідач ОСОБА_5 зобов'язався
знятися з реєстрації та звільнити
квартиру від своїх особистих речей.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України
встановлено права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Позивачка звернулася до суду та
посилалася на те, що вона не може
реалізувати своє право власності на
належну їй вищевказану квартиру,
оскільки відповідач не бажає, щоб
позивачка там проживала, чинить їй
перешкоди у доступі до квартири.

Враховуючи викладене, суд
правильно дійшов до висновку про те, що
власник житла на підставі ст.15,16, 386, 391
ЦК України має можливість вимагати
усунення порушень його права
власності.

Доводи апелянта про те, що
між сторонами було укладено договір
позики, а ні договір купівлі - продажу
квартири до уваги не приймаються,
оскільки вказані обставини не
підтверджені відповідними доказами.
Договір купівлі - продажу квартири від
25 травня 2011р. на теперішній час є
дійсним та в судовому порядку не
оскаржений. Позивачка після укладання
договору купівлі - продажу
зареєструвала своє право власності -
01.08.2011р. Про визнання договору купівлі -
продажу недійсним з підстав
удаваності ОСОБА_5 звернувся до суду
лише у грудні 2013р., після того як
рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 14.11.2013р. позов ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
власністю було задоволено.

Тобто, відповідач ОСОБА_5
після укладання договору купівлі -
продажу від 25 травня 2011р. та передачі
у власність ОСОБА_3 квартири, не
намагався визнати договір купівлі -
продажу нікчемним та до суду з позовом
не звертався.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК
України).

Як вбачається із судового рішення
апеляційного суду Одеської області
від 05 червня 2014р., позивач просив
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
21.05.2011р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з тих
підстав, що правочин є удаваним,
оскільки договір укладено з метою
приховати дійсний правочин, а саме:
договір позики на суму 20 000 грн. Під час
розгляду цієї справи, суд дослідив
розписку надану ОСОБА_5 на
підтвердження факту укладення
договору позики, дійшов висновку, що
зазначена розписка не є належним
доказом удаваності правочину. Згідно
змісту розписки від 01.05.2011р. (договір
купівлі-продажу укладено через 20 днів, -
21.05.2011р.), ОСОБА_5 під заставу спірної
квартири, отримав від ОСОБА_3 - 20000 грн.
на невизначений час з нотаріальним
оформленням квартири, при цьому,
зобов'язався повернути кредит за
вимогою зі зворотнім нотаріальним
оформленням. Оригінал розписки, був
досліджений у засіданні колегії
суддів, наданий представником ОСОБА_5
Представник ОСОБА_3 при цьому
посилалась на те, що ОСОБА_3 не визнає
зазначену розписку, оскільки не була
присутня при її написанні, оригінал
розписки у ОСОБА_3 відсутній, про
існування розписки їй стало відомо
під час розгляду даної справи, а
відсутність на розписці підпису
ОСОБА_3, виходячи зі змісту розписки,
підтверджує той факт, що розписка
складена самим ОСОБА_5 лише з метою
оспорити договір купівлі -
продажу(а.с.94-96).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що апелянтом не надано доказів
щодо недійсності договору купівлі -
продажу вищевказаної квартири.

Посилання апелянта на те, що на
теперішній час ним подано до суду
інший позов з підстав визнання
договору купівлі - продажу
вищевказаної квартири недійсним є
підставою для скасування судового
рішення від 14 листопада 2013 року за
нововиявленними обставинами.

Відповідно до ст.ст.316, 317 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідач проживає в даній
квартирі за згодою нового власника,
надання йому у користування спірного
житлового приміщення не було
обов'язком власника за законом , за
договором чи на підставі рішення суду.

Доказів, які б підтверджували
право відповідача на спірне житло
немає.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Проживання відповідача у спірній
квартирі за відсутності правових
підстав створює для позивача перешкоди
у користуванні належним йому майном.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

Підстав для ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209,303,307
ч.1п.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 14 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук