Справа № 715/1255/14-ц
Провадження № 2/715/499/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2014 року Глибоцький
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді
Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання
Затолошної Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Глибока
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із
вказаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що згідно рішення
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 09 березня 2006
року, відповідач зобов'язаний
сплачувати аліменти на її користь на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки його
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття починаючи з 13
лютого 2006 року, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Вказує на те, що
відповідач аліменти не сплачує, на
даний час за ним рахується
заборгованість в сумі 23 045,10 грн. Крім
того посилається на те, що утримувати
дитину вона самостійно не може,
відповідач ніде не працює, однак,
працює по найму у людей, у нього в
господарстві є трактор та легковий
автомобіль і він може сплачувати
аліменти в більшому розмірі, а тому
просить змінити розмір стягуваних
аліментів із відповідача із частки
його заробітку та стягувати їх у
твердій грошовій сумі по 700,00 гривень
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не
з'явилася, однак, звернулася до суду із
заявою про розгляд справи у її
відсутність, позовні вимоги підтримала
в повному обсязі та просила позов
задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце розгляду
справи, причину неявки в судове
засідання не повідомив і не просив суд
відкласти розгляд справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши прояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
та відповідач ОСОБА_2 перебували у
шлюбі, який рішенням Глибоцького
районного суду 09 березня 2006 року було
розірвано. Сторони є батьками ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Глибоцького районного суду
від 09 березня 2006 року з відповідача
ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_1
стягнуто аліменти на утримання
неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі
1/4 частки його заробітку щомісячно до
досягнення дитиною повноліття
починаючи з 13 лютого 2006 року, але не
менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного
кодексу України (далі СК України)
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна розміру аліментів,
визначеного судовим рішенням, можлива
за наявності підстав, визначених
законом, а саме: зміни обставин, які
були підставами для визначення судом
розміру аліментів.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» роз'яснено, що,
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен ураховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182
СК України. При цьому необхідно мати на
увазі, що зміна законодавства у частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення.

Позивачка просить змінити розмір
аліментів, застосувавши при цьому
норми ст. ст. 180, 181, 192 СК України, які
регулюють: обов'язок батьків
утримувати дитину (ст. 180); способи
виконання батьками обов'язку
утримувати дитину (ст. 181); обставини,
які враховуються судом при визначенні
розміру аліментів (ст. 182); визначення
розміру аліментів у твердій грошовій
сумі (ст. 184); зміна розміру аліментів
(ст. 192).

Разом із тим положення ст. 192 СК України
регулює зміну розміру аліментів, тобто
їх зменшення або збільшення.

Позивачка просить визначити розмір
аліментів в твердій грошовій сумі
замість частки від заробітку, тобто
фактично вона просить суд змінити
порядок стягнення, визначений судовим
рішенням, що набуло законної сили,
застосувавши норму матеріального
права ст. 192 СК України, яка не підлягає
застосуванню в даному випадку.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 182 СК України,
мінімальний розмір аліментів не може
бути меншим, ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу. Так, згідно
розрахунку про розмір заборгованості
по виплаті аліментів за виконавчим
листом № 2-201 від 09 вересня 2006 року
розмір аліментів, які підлягають
сплаті на користь позивачки становить
385,80 гривень, що становить 30%
прожиткового мінімумі для дитини віком
від 6 до 18 років. І, як вбачається із
даного розрахунку, кожного раз при
збільшені розміру прожиткового
мінімуму виконавцем проводиться
нарахування суми стягуваних аліментів
виходячи із законодавчо встановленого
розміру прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Крім того, на думку суду позивач,
звертаючись з позовом про збільшення
розміру аліментів не довела підстав, за
наявності яких згідно статті 192 СК
України. Зокрема, як вбачається із
матеріалів справи на даний час
позивачка працює, хоча на час винесення
рішення про стягнення аліментів вона
не працювала, стан здоров'я дитини та
батьків не змінився, матеріальний стан
відповідача не змінився, сімейний стан
сторін не змінився.

Таким чином, в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
щодо зміни обставин, які були враховані
судом при визначенні розміру аліментів
під час винесення рішення Глибоцьким
районним судом 09 березня 2006 року та
стали б підставою для збільшення
зазначеного розміру аліментів.

Що стосується наявної заборгованості
у відповідача по аліментах, то дана
обставина не є підставою для
збільшення розміру стягуваних
аліментів, при цьому позивачка має інші
законні шляхи стягнення даної
заборгованості відповідно до норм
сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що позивачем не доведено
наявності підстав для збільшення
розміру стягуваних аліментів із
відповідача.

Враховуючи наведене, ст.ст. 84, 180, 181, 182,
184, 191, Сімейного Кодексу України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 212, 214 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через Глибоцький
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя