Справа № 686/3980/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 червня 2014 року
Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді
Завадської О.П.

при секретарі
Сукманюк О.В.

з участю представника - адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинові
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики,

встановив:

В лютому 2014 року ОСОБА_2 пред'явила
позов до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
посилаючись на те, що 11 січня 2014 року
між сторонами був укладений договір
позики, на підтвердження якого
відповідачка (позичальник) власноручно
склала та передала їй розписку. За
умовами договору позики вона передала
останній кошти в розмірі 31145 грн., які та
зобов'язувалась повернути до 20 січня 2014
року. Проте взятих на себе обов'язків по
поверненню коштів відповідачка
добровільно не виконує і взагалі
відмовляється їх повернути. За таких
обставин вона просить суд захистити
свої права і стягнути з відповідачки
31145 грн. боргу.

Представник - адвокат позивачки в
судовому засіданні підтримав
обставини, викладені в позовній заяві,
в обґрунтування заявлених позовних
вимог, та просив задовольнити позов.
Крім цього пояснив, що позивачка
позичила відповідачці грошові кошти в
національній валюті в розмірі 31145 грн.,
які остання зобов'язалась повернути до
20 січня 2014 року, про що власноручно
написала розписку. Проте відмовляється
дану позику повертати, а наразі взагалі
на телефонні дзвінки не відповідає, на
контакт не виходить. На час розгляду
справи борг залишається не повернутим
в цілому.

Відповідачка, яка про час і місце
розгляду справи повідомлялась у
встановленому законом порядку, в
судове засідання повторно не з'явилась,
причини неявки суду невідомі. Зі згоди
представника - адвоката позивачки
протокольною ухвалою від 16 червня 2014
року суд ухвалив розглянути справу на
підставі наявних в ній даних та доказів
в порядку заочного розгляду.

Заслухавши пояснення
представника - адвоката позивачки та
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що 11 січня 2014 року
між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою
ОСОБА_3 було укладено договір позики,
про що свідчить розписка, оригінал якої
міститься в матеріалах справи.

За змістом розписки відповідачка
ОСОБА_3 взяла у борг у позивачки ОСОБА_2
31145 грн., які зобов'язалась повернути до
20 січня 2014 року.

Отже, в розписці зазначені: сторони
зобов»язання (позикодавець та
позичальник), грошова сума, яка
передається, строк повернення позики
та особистий підпис позичальника.
Тобто, між

сторонами було досягнуто згоди
стосовно всіх істотних умов договору
позики й розписка свідчить про його
укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК
України.

Таким чином суд прийшов до висновків
про те, що позичальник (відповідачка)
видала розписку позикодавцю
(позивачці) як борговий документ, що
підтверджує укладення договору позики
та прийняття кожним із них відповідних
зобов»язань. Крім того, наявність
розписки у позикодавця свідчить про
невиконання зобов»язання за договором
позики позичальником.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності до вимог ст. 1047 ЦК
України, розписка є одночасно
документом, який підтверджує передачу
грошей позикодавцем позичальнику, й
укладення договору позики.

Відповідно до правової позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 вересня 2012 року про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів із
зобов»язань, що виникають із договорів
та інших правочинів статтею 527 ЦК
України передбачено зобов»язання
боржника виконати свій обов»язок, а
кредитора - прийняти виконання
особисто, якщо інше не встановлено
договором або законом, не випливає із
суті зобов»язання чи звичаїв ділового
обороту, а також право кожної із сторін
у зобов»язанні вимагати доказів того,
що обов»язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і ризик наслідків
непред»явлення такої вимоги.

Положеннями ст. 525 ЦК України
закріплено, що одностороння відмова
від зобов»язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Згідно норм ст. 526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України
на позичальника покладається
обов»язок повернення позикодавцю
позику у такій же сумі грошових коштів,
які були передані позичальнику
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені укладеним договором.

Проаналізувавши кожний доказ по справі
окремо та всі докази в їх сукупності,
суд прийшов до переконання про те, що
відповідачка не виконала свої
зобов»язання за договором позики
належним чином, тому позовні вимоги є
обґрунтованими, доведеними і
підлягають задоволенню.

Судові витрати слід розподілити
відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 53, 56, 59, 60, 84, 209, 212,
214-215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.
ст. 525 - 527, 1046 - 1049 ЦК України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2 31145,00 грн. боргу.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2 311,45 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Хмельницького області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня ухвалення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати

апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: