Справа № 463/1221/13
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1186/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Кабаль І.І.

секретар: Бадівська О.О.

за участі осіб, які беруть участь у
справі: ОСОБА_2, пр.-ки ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 на рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 27 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_5 до Корпорації Будівельних
підприємств «КАРПАТБУД», АТ
«Картонно-паперова компанія», третя
особа Львівська міська рада про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 27 листопада 2013 року в
позові ОСОБА_2, ОСОБА_5 до Корпорації
Будівельних підприємств «КАРПАТБУД»,
АТ «Картонно-паперова компанія», третя
особа Львівська міська рада про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2, ОСОБА_5 - ОСОБА_3 В апеляційній
скарзі вказує на його незаконність та
необґрунтованість; судом не
застосовано норми матеріального права,
які підлягають застосуванню; висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Зокрема зазначає, що
висновки суду першої інстанції щодо
відповідності будівництва
багатоквартирного будинку на АДРЕСА_1
вимогам законодавства та дозвільним
документам на підставі яких
здійснювалося таке будівництво
необґрунтовані. Також судом першої
інстанції взагалі не взято до уваги
порушення житлових прав позивачів з
боку відповідачів, не застосовано
положення Житлового кодексу УРСР, ЗУ
«Про комплексну реконструкцію
кварталів (мікрорайонів) застарілого
житлового фонду», зокрема ст. 110, 111 ЖК
УРСР відповідно до яких передбачений
обов»язок організацій, яким передано
під забудову земельну ділянку зі
знесення житлового будинку,
забезпечити громадянам, що у ньому
проживали іншими житловими
приміщеннями. Внаслідок неправомірної
діяльності відповідачів по виконанню
їх зобов»язаннь щодо знесення будинку
АДРЕСА_1 та облаштуванню автостоянки на
належній позивачам на праві власності
земельній ділянці, а також щодо
передачі позивачам двохкімнатних
квартир за гарантійним листом
позивачам було заподіяно майнової
шкоди у розмірі, що відповідає сукупній
вартості об»єктів нерухомого майна,
якими останні розпорядилися на користь
відповідачів. Крім того, апелянт не
погоджується із висновками суду щодо
стягнення моральної шкоди на користь
позивачів у зв»язку з тим, що «вимога
про її стягнення є похідною від вимоги
про стягнення матеріальної» так як
відповідно до ч. 4 ст.23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню та не пов»язана
із розміром цього відшкодування.
Просить рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 27 листопада
2013 року скасувати та ухвали нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення суду та задоволення
скарги.

У відповідності до ч.1ст.303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Позивач звернувся до суду про
відшкодування шкоди з покликанням на
позадоговірне заподіяння шкоди згідно
ст.1166 ЦК України в розмірі 147 218грн.
вартості будинку по АДРЕСА_1 331559грн.
вартості земельної ділянки по АДРЕСА_1
та по 25 000 грн. відшкодування моральної
шкоди на користь кожного позивача на
підставі ст.1167 ЦК України у зв»язку з
пошкодженням власного майна,
негативним впливом на їх психологічний
стан та звичайний спосіб життя,
вимушеністю змін у житті на
необхідністю звертатись до суду,
витрачати зайвий час.

Судом першої інстанції з дотриманням
вимог ст.212-214 ЦПК України встановлено
правовідносини сторін та встановлено
дійсні обставини справи на підставі
належних доказів. Зокрема, на підставі
свідоцтва про право власності на
будинок від 03.05.2006року (а.с.7) позивачам (
а також ОСОБА_6 і ОСОБА_7) належить на
праві спільної сумісної власності
дерев»яний будинок загальною площею 63,4
кв.м. по АДРЕСА_1 земельна ділянка на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку (а.с.5) за
цією адресою площею 0,0449га з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції правильно виходив з
відсутності правових підстав для
задоволення вимог про відшкодування
майнової та моральної шкоди та
недоведеності вчинення неправомірних
дій відповідачами щодо позивачів.

Як вбачається з мотивів позову та
обставин справи, фактично спір виник
через те, що сторони не дійшли згоди та
не уклали угоду щодо відчуження
позивачами будинку та земельної
ділянки на користь відповідачів в
замін на отримання у новозбудованому
9-ти поверховому будинку по АДРЕСА_1
двох двохкімнатних квартир.

Як на підставу позовних вимог позивачі
покликаються на гарантійний лист
президента корпорації «Карпатбуд»
Карвацького Ю.М. (а.с.10), яким він
збов»язувався надати дві двохкімнатні
квартири у новозбудованому
9-поверховому будинку АДРЕСА_1
розташовані на другому поверсі з
погодженим поверховим планом та
укладеної угоди про пайову участь.

Однак, судом встановлено та визнається
сторонами, що угоди про пайову участь
укладено не було. Так само як і
будь-якої угоди щодо відчуження майна
позивачів - будинку та земельної
ділянки по АДРЕСА_1 на користь
забудовника чи замовника будівництва.

Ці обставини свідчать про відсутність
договірних відносин між сторонами щодо
розпорядження нерухомим майном сторін
та відсутність підстав набуття
майнових прав на новозбудоване житло.

Доводи сторони позивачів про те, що
своїм майном - будинком та земельною
ділянкою вони уже розпорядились,
отримавши дозвіл органу опіки та
піклування на знесення будинку, і тому
будинок підлягає знесенню не
ґрунтуються на законі. Право власності
набувається і припиняється на
підставах, передбачених законом.
Рішення про знесення будинку
компетентним органом не приймалось, як
житловий будинок так і земельна
ділянка перебуває у безперешкодному
володінні, користуванні та
розпорядженні сім»ї позивачів.

Також відсутні докази неправомірності
дій відповідачів, якими заподіяно
майнової та моральної шкоди.

При розрахунках тривалості інсоляції у
житлових приміщеннях будинку
позивачів по вул. АДРЕСА_1 експертом пп
«Юридично-експертна компанія «Юрекс» у
висновку №02/12е від 16.07.2012року (а.с.68) як
вихідні дані враховано географічні
дані та розміри і розташування вікон у
житлових кімнатах будинку та зроблено
висновки, що житловий будинок АДРЕСА_1
не забезпечений нормативною
тривалістю інсоляції приміщень
житлових кімнат під літ.3-6, 3-7. Однак
відсутній висновок про
неправомірність дій відповідачів,
порушення ними нормативних актів при
будівництві нового будинку, що дало б
підстави стверджувати про наявність їх
винних дій і підстави для
відшкодування шкоди.

Крім того, слід зауважити, що згідно
цього висновку експерта, вимоги
інсоляції житлових приміщень будинку
позивачів і до побудови
багатоквартирного будинку не
виконувались.

Як передбачено 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується і повному обсязі
особою, яка її завдала. Так само з
неправомірними діями чи бездіяльністю
закон пов»язує відшкодування
моральної шкоди згідно ст..1167 ЦК
україни.

Будинок по АДРЕСА_2 був збудований і
прийнятий в експлуатацію у
встановленому порядку, що
пітверджується Декларацією про
готовність об»єкта до експлуатації
№5-12040 від 27.09.2001року, зареєстрованою
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області 04.10.2011року,
розпорядженням Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
3630 від 13.12.2011року «Про присвоєння
окремого будинкового номераНОМЕР_1
Львівської міської ради 3630 від
13.12.2011року «Про присвоєння окремого
будинкового номера АДРЕСА_2». Ці
обставини були встановлені також
рішенням господарського суду
Львівської області від 24.07.2012 року по
справі №5015/2134/12 за позовом Корпорації
будівельних підприємств «Карпатбуд».

Відмовляючи у позові повністю, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
недоведеність обставин, якими позивачі
обґрунтовують позовні вимоги, та
безпідставність вимог про
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

У апеляційній скарзі апелянт наводить
доводи про порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, не
застосування норм, які підлягали до
застосування, зокрема ст.171 УЖ УРСР, і
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Однак такі доводи колегія суддів
відкидає як необґрунтовані. Судом
правильно не застосовано ст.171 ЖК УРСР,
оскільки відсутні для цього передумови
- рішення компетентного органу про
вилучення їх земельної ділянки для
державних або громадських потреб. Як
замовник так і забудовник не є
державними органами чи органами
місцевого самоврядування, які
уповноважені діяти в державних чи
громадських інтересах. Відповідачі є
юридичними особами, суб»єктами
господарювання, відносини між ними та
позивачами повинні відбуватись на
договірних умовах, відповідно до
принципів та загальних засад
цивільного законодавства. Тому вказана
норма ЖК УРСР не регулює спірні
правовідносини.

Враховуючи правові норми п.2,3,4,6ч.1ст.3,
ч.2ст.11, ч.1,2,3,4ст.12, ч.1,2ст14 ЦК України не
укладення договору між сторонами про
відчуження майна позивачів чи
майнового права та пайової участі у
будівництві чи передачу їм квартир у
новозбудованому житловому будинку, а
також не знесення їх житлового будинку
не можна вважати протиправними і
незаконними діями чи бездіяльністю, що
завдає майнової чи моральної шкоди
позивачам.

Відтак даючи оцінку рішення суду, в
межах апеляційної скарги, колегія
суддів відкидає доводи скарги, як такі
що належно не обґрунтовані, приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення. Рішення суду
постановлене в межах заявлених вимог, з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляції не ставлять під сумнів його
законність.

Згідно зі ст.308 ЦПК апеляційний суд
ухвалою відхиляє апеляційну скаргу та
залишає рішення без змін визнавши, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,
ОСОБА_5 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л.Шумська

Судді
Л.Б.Струс

І.І.Кабаль