Ухвала

іменем україни

5 червня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
правочину удаваним та права спільної
сумісної власності, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду Рівненської області від 20 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання правочину удаваним
та права спільної сумісної власності.

Зазначала, що перебуваючи у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, вони
придбали у відповідачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 автомобілі марки Ford Mondeo, 1997 року
випуску та Volkswagen Transporter, 2003 року
випуску, проте оформили не договори
купівлі-продажу, а договори доручення.

Посилаючись на викладене й вважаючи, що
транспортні засоби є спільним майном
подружжя, як такі що придбані за час
шлюбу й за спільні кошти, ОСОБА_4
просила позов задовольнити, спірні
договори доручення визнати удаваними,
вчиненими для приховання договорів
купівлі-продажу та визнати придбані
автомобілі спільним майном подружжя.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 5 грудня 2013
року позов задоволено. Визнано
правочини оформлені довіреностями від
16 січня 2010 року та від 17 вересня 2011 року
удаваними та застосувати до відносин
сторін правила щодо договорів
купівлі-продажу автомобілів марки Ford
Mondeo, 1997 року випуску та Volkswagen Transporter, 2003
року випуску, укладеними між ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, ОСОБА_4, та між ОСОБА_7 та ОСОБА_5
відповідно.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право
спільної сумісної власності на вказані
автомобілі.

Рішенням апеляційного суду Ріненської
області від 20 лютого 2014 року зазначене
рішення міського суду скасовано й в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення апеляційного суду скасувати і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, що було помилково скасовано,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що відповідачем ОСОБА_5 у встановленому
законом порядку не набуто право
власності на спірні автомобілі,
оскільки жодного із передбачених
законом документів на підтвердження
цього не надано. Видача генеральної
довіреності на право керування та
розпорядження транспортним засобом не
є договором, що допускає перехід права
власності на майно третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками, оскільки вони узгоджуються
з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції правильно
визначив характер спірних
правовідносин й вірно застосував
положення норм матеріального права, й
оцінивши усі забрані у справі докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на
увагу не заслуговують й вказаних
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Матеріали витребуваної справи не
свідчать про те, що апеляційним судом
при розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, наведені у
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 20 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.