№ 308/9868/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.08.2014 року
Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області

в складі: головуючого - судді:
Семерак І.О.

при секретарі: Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ужгороді
справу за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородського виробничого
підприємства «Синевір» Українського
товариства глухих про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
стягнення грошової компенсації та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в суд з вказаним
позовом мотивуючи його тим, що він з
22.08.2007 року по 22.10.2012 року працював на
різних посадах в УВП «Синевир» УТОГ,
зокрема : з 22.08.2007 року - на посаді
заступника директора; з 22.12.2011 року - на
посаді директора; з 16.07.2012 року по 12.10.2012
року на посаді заступника директора з
виробничих питань. 12.10.2012 року він
звільнений з роботи за згодою сторін на
підставі ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вказує, що ні в день звільнення, ні
пізніше він розрахунок не отримав. У
зв'язку з цим він звертався до
територіальної державної інспекції з
питань праці у Закарпатській області
та проведеною перевіркою встановлено
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 17 848, 19 грн., з яких: заробітна
плата за липень 2012 року в сумі 2130, 44 грн.,
за вересень 2012 року в сумі 2130,44 грн. та
заробітна плата за жовтень 2012 року і
компенсація за невикористані 142
календарні дні щорічної відпустки в
сумі 13587,31 грн., яку просить стягнути з
відповідача.

Зазначає, що оскільки в добровільному
порядку відповідач відмовляється
виплатити йому вказані кошти, а тому у
зв'язку з затримкою проведення з ним
розрахунку при звільненні, у
відповідності до ст.ст.116-117 КЗпП
України, також просить стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за період з 22.10.2012 року по
31.05.2013 року в сумі 19057,97 гривень.

Також вказує, що у зв'язку з вказаними
діями відповідача він зазнав і
моральних страждань, зокрема виникли
конфлікти в сім'ї щодо неможливості
забезпечення сім'ї у зв'язку невиплатою
йому винагороди за його працю, у зв'язку
з чим він вимушений був відмовляти собі
та своїй родині у купівлі необхідних
речей та у відпочинку, а також
прикласти додаткових зусиль для
організації свого життя.

Моральні страждання позивач оцінює у
суму 4500 грн. з яких: 2000 грн. моральної
шкоди внаслідок несвоєчасної виплати
заробітної плати, 500 грн. - внаслідок
витрат часу, 1000 грн. - внаслідок
необхідності організовувати своє
життя, 500 грн. - внаслідок конфлікту з
родиною у зв'язку з неотриманням
заробітку, 500 грн. - внаслідок вимушеної
економії на купівлі необхідних речей
та відпочинку, які також просить
стягнути з відповідача..

В ході судового розгляду справи
представник позивача - ОСОБА_2
збільшила позовні вимоги, в частині
компенсації за затримку виплати
заробітної плати, та просила стягнути
таку за період з 23.10.2012 року по 28.02.2014
року в сумі 42457,97 грн.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явилися, водночас від
позивача надійшла до суду заява про
розгляд справи у його відсутності в
якій позовні вимоги підтримує в
повному обсязі та просить їх
задовольнити. Проти прийняття заочного
рішення не заперечує

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча про дату, час і місце
розгляду справи був повідомлений
своєчасно і належним чином, не
повідомив суд про причини неявки, а
тому, в порядку ч.4 ст. 169 ЦПК України, суд
вважає, що справу слід вирішити на
підставі наявних у ній доказів та
постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, виходячи з їх
належності та допустимості, суд
приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з копії трудової книжки
позивача, останній з 22.08.2007 року по
22.10.2012 року працював на різних посадах в
УВП «Синевир» УТОГ, зокрема : з 22.08.2007
року - на посаді заступника директора; з
22.12.2011 року - на посаді директора; з
16.07.2012 року по 12.10.2012 року на посаді
заступника директора з виробничих
питань. 12.10.2012 року він звільнений з
роботи за згодою сторін на підставі ч.1
ст.36 КЗпП України.

Судом встановлено, що ні в день
звільнення, ні пізніше відповідач
розрахунок з позивачем не провів.

Так, згідно листа Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Закарпатській області за №05-12/35 від
23.04.2013 року, проведеною перевіркою
встановлено заборгованість
відповідача перед позивачем по
заробітній платі в розмірі 17848,19 грн., з
яких: заробітна плата за липень 2012 року
в сумі 2130,44 грн., за вересень 2012 року в
сумі 2130,44 грн. та заробітна плата за
жовтень 2012 року і компенсація за
невикористані 142 календарні дні
щорічної відпустки в сумі 13587,31 грн., чим
порушено вимоги ст.83 та ч.1 ст.116 КЗпП
України. Директору УВП «Синевір» за
результатами перевірки ТДІ з питань
праці у Закарпатській області внесений
припис щодо усунення вказаних
порушень, однак, як встановлено судом,
розрахунок з позивачем так і не
проведено.

Ч.1 ст.116 КЗпП України визначені строки
розрахунку при звільненні та
встановлено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

За таких обставин суд вважає, що
оскільки належними та допустимими
доказами встановлено, що відповідач
розрахунку з позивачем при звільненні
останнього не провів і ухиляється від
проведення такого й наданий час, тому
його слід стягнути з відповідача на
користь позивача.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП
України, встановлена відповідальність
за затримку розрахунку при звільненні,
зокрема в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Як вбачається з довідки №СИ000000004 від
11.03.2013 року наданої відповідачем,
середня заробітна плата позивача на
час роботи у відповідача становила 2600
грн.

Таким чином судом встановлено, що за
період з 23.10.2013 року по 28.02.2014 року
компенсація за затримку проведення
розрахунку позивача становить 42457,97
грн., а тому суд вважає, що позовна
вимога в цій частині також підлягає до
задоволення.

Водночас, позивачем ставиться вимога
щодо відшкодування завданої йому діями
відповідача моральної шкоди.

Так, зі змісту ч.1 та п.2 ч.2 ст.23 ЦК
України випливає, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
що полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною 2
цієї статті.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України в п.5 Постанови №4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Як встановлено судом, моральна шкода
позивача полягла у душевних його
переживаннях з приводу затримки в
проведенні відповідачем з ним
розрахунку при звільненні. Також в
результаті цього, у зв'язку з відмовою
відповідача в добровільному порядку
провести такий розрахунок, позивачу
довелося докласти значних зусиль для
відновлення своїх порушених прав та
інтересів, що позбавило його
можливості вести активний спосіб
життя. Так, конфлікти в сім'ї щодо
неможливості забезпечення позивачем
сім'ї у зв'язку невиплатою йому
винагороди за його працю призвели до
примушення останнього відмовляти собі
та своїй родині у купівлі необхідних
речей та у відпочинку, а також
прикласти додаткових зусиль для
організації свого життя

Таким чином позивачем доведено
спричинення йому моральної шкоди, що
полягає в душевних стражданнях, яких
він зазнав внаслідок затримки в
проведенні з ним розрахунку при
звільненні в результаті протиправних
дій відповідача та з вини останнього,
що встановлено.

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди суд
враховує характер заподіяної шкоди,
глибину душевних страждань позивача, а
також виходячи з вимог розумності та
справедливості вважає її доведеною в
повному обсязі на суму 4500 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Суд також вважає, що у відповідності до
вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до
стягнення з відповідача на користь
держави судові витрати, які складають
648,06 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.83,
116, 117, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 226, 227, 233, 294
ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ужгородського
виробничого підприємства «Синевір»
Українського товариства глухих про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, стягнення грошової компенсації
та відшкодування моральної шкоди -
задовольнити.

Стягнути з Ужгородського виробничого
підприємства «Синевір» Українського
товариства глухих на користь ОСОБА_1
невиплачену заробітну плату і
компенсацію за невикористані дні
щорічної відпустки в розмірі 17848
(сімнадцять тисяч вісімсот сорок вісім)
гривень 19 коп., компенсацію за затримку
розрахунку при звільненні за період з
23.10.2012 року по 28.02.2014 року в розмірі 42457
(сорок дві тисячі чотириста п'ятдесят
сім) гривень 97 коп., 4500 (чотири тисячі
п'ятсот) гривень моральної шкоди, а
також на користь держави 648,06 грн.
судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано до Ужгородського
міськрайонного суду протягом десяти
днів з моменту отримання рішення
відповідачем.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги, передбачених ст. 294
ЦПК.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Семерак І.О.