Провадження № 2/161/758/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

23 червня 2014 року Луцький міський суд
Волинської області

в складі: головуючого - судді
Пушкарчук В.П

при секретарі Акайомовій Т.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розгянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права
на частку у спільному майні, виплату
грошових коштів, визнання права
власності на майно та усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженням майном,

в с т а н о в и в :

28 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до відповідача про
припинення права власності
відповідача ОСОБА_2 на ? частку у
спільному майні, виплату грошових
коштів, що становлять вартість ? частки
квартири, визнання права власності на ?
частку в спільному майні та усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженням майном.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.
Позивачу та відповідачу, як колишньому
подружжю, на праві спільної часткової
приватної власності належить
чотирикімнатна квартира загальною
площею 78,8 м.кв., що розташована на
шостому поверсі дев'ятиповерхового
цегляного будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Розподіл часток даної спільної
квартири між співвласниками був
проведений. Відповідно до технічного
паспорту, позивачу належить ? частки у
цій квартирі на підставі договору
купівлі-продажу від 17.05.2002 року.
Відповідачу належить ? частки у цій
квартирі відповідно до рішення
Луцького міськрайонного суду від 27
січня 2011 року. Фактично у квартирі
проживає позивач, відповідач та їх
спільні діти: донька та неповнолітній
син.

На позивача та відповідача відкрито
окремі особові рахунки по оплаті
комунальних послуг, при цьому
відповідач має значну заборгованість.

Крім того, відповідач веде аморальний
спосіб життя, зловживає алкогольними
напоями, влаштовує постійні сварки та
дебоші, знущається над колишньою
дружиною, донькою та сином, регулярно
застосовує до них фізичне та
психологічне насильство. Вказані
обставини підтверджуються: актом
судово-медичного дослідження № 29 від
12.01.2010 року, згідно якого в результаті
побиття ОСОБА_1, були завдані
ушкодження у вигляді синців, зламу
зуба, закритих переломів лівої
променевої кістки, та шиловидного
відростка ліктьової кістки; довідкою
Луцького МВ УМВС від 02.12.2011 року № 3/9494
про проведення профілактичної бесіди;
постановою від 01.12.2011 року про визнання
ОСОБА_2, винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ч. 1 ст.
173-2 КУпАП із застосуванням стягнення у
виді адміністративного арешту
терміном на 4 доби.

Аморальність та цинізм поведінки
відповідача по відношенню до своєї
доньки виражається в нецензурних
висловлюваннях на її адресу,
приниженні її честі та гідності. При
останньому дебоші батько плюнув в
обличчя своїй доньці коли та виходила з
квартири на навчання. Вказані факти
негативно відображаються й на
психоемоційному стані неповнолітнього
сина.

В результаті неприязних стосунків, що
склалися спільне володіння та
користування квартирою є неможливим.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, яка
регулює можливість припинення права на
частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду, на підставі
позову інших співвласників, якщо:
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до звіту про оцінку
квартири проведеного ТОВ
«Волинь-Експерт» та висновку про
вартість об'єкта оцінки, ринкова
вартість чотирикімнатної квартири
загальною площею 78,8 м.кв., що
розташована на шостому поверсі
дев'ятиповерхового цегляного будинку
за адресою: АДРЕСА_2, становить 384907,00
гривень. Отже, вартість частки
відповідача становить 96226,75 гривень.

Оскільки частка відповідача в розмірі ?
квартири є незначною, сумісне
проживання або інший вид користування
зазначеною квартирою неможливі з
причин неприязних відносин між ними,
витрат по утриманню спірної квартири
відповідач не несе, між сторонами не
досягнуто згоди щодо спільного
володіння та користування
вищевказаною квартирою, а припинення
права власності не завдасть істотної
шкоди інтересам відповідача позивач
вважає, що є необхідність у припиненні
права відповідача на ? частини квартири
та визнати за нею право власності на ?
частину квартири, виплативши
відповідачу вартість ? частини, що
становить 96 226,75 грн.

Покликаючись на вищенаведене просила
припинити право власності відповідача
ОСОБА_2 на ? частку у спільному майні,
виплатити грошові кошти, що становлять
вартість ? частки квартири в розмірі 96
226,75 грн., визнання права власності на ?
частку в спільному майні та усунення
перешкод у користуванні та
розпорядженням майном.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 вимоги підтримала із підстав,
зазначених у позовній заяві. Просила
позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_3 не визнали позову,
просили у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
проаналізувавши документи справи, суд
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст. 47 Конституції України, кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожен має право на повагу свого …
житла. Користування правами та
свободами, визнаними в цій Конвенції
має бути забезпечено без дискримінації
за будь-якою ознакою - статі, раси,
кольору шкіри, мови, релігій,
політичних чи інших переконань,
національного чи соціального
походження, належності до національних
меншин, майнового стану, народження або
за іншою ознакою (стаття 14).

В судовому засіданні встановлено, що
сторонам на праві спільної часткової
приватної власності належить
чотирикімнатна квартира загальною
площею 78,8 м.кв., що розташована на
шостому поверсі дев'ятиповерхового
цегляного будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Розподіл часток даної спільної
квартири між співвласниками був
проведений. Відповідно до технічного
паспорту (а.с. 10-11), позивачу належить ?
частки у цій квартирі на підставі
договору купівлі-продажу від 17.05.2002
року (а.с. 12). Відповідачу належить ?
частки у цій квартирі відповідно до
рішення Луцького міськрайонного суду
від 27 січня 2011 року. Фактично у квартирі
проживають сторони та їх спільні діти:
донька та неповнолітній син.

На позивача та відповідача відкрито
окремі особові рахунки по оплаті
комунальних послуг, при цьому
відповідач має значну заборгованість.

Про те, що між сторонами склалися
неприязні стосунки, непорозуміння
ствердили сторони в судовому засіданні
та й підтверджено наступними
документами: актом судово-медичного
дослідження № 29 від 12.01.2010 року, згідно
якого в результаті побиття ОСОБА_1, були
завдані ушкодження у вигляді синців,
зламу зуба, закритих переломів лівої
променевої кістки, та шиловидного
відростка ліктьової кістки; довідкою
Луцького МВ УМВС від 02.12.2011 року № 3/9494
про проведення профілактичної бесіди;
постановою від 01.12.2011 року про визнання
ОСОБА_2, винним у вчиненні
правопорушення передбаченого ч. 1 ст.
173-2 КУпАП із застосуванням стягнення у
виді адміністративного арешту
терміном на 4 доби (а.с. 14-16).

Також судом встановлено, що обидві
сторони зверталися до правоохоронних
органів із скаргами один на одного, та
їх обох попереджалося про
недопустимість порушення громадського
порядку та протиправної поведінки по
відношенню один до одного.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. Співвласник має право на виділ
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Частиною 3 ст. 319 ЦК України
передбачено, що усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Частиною 3 ст. 358 ЦК України
передбачено, що кожен із співвласників
має право на надання йому у володіння
та користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і
користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім'ї.

Із даної норми вбачається, що
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку,
але лише в тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласників та членам його
сім'ї.

Ухвалою суду від 24.12.2013 року було
призначено будівельно-технічну
експертизу. Згідно висновку № 7010/7011 від
03.03.2014 року встановлено, що виходячи з
вимог ДБН та враховуючи
архітектурно-планувальні рішення
досліджуваної квартири АДРЕСА_1 (з
врахуванням розміщення квартири на
шостому поверсі дев'ятиповерхового
будинку) виділити із даного об'єкта
нерухомості ? його частки з виділенням
окремого ізольованого приміщення з
самостійним виходом, яке може
використовуватися як окрема квартира,
або яку можна переобладнати в таку
квартиру немає технічної можливості.

Як встановлено в судовому засіданні,
основною причиною позбавлення
відповідача права на частку в спільній
власності є неприязні стосунки з
відповідачем та неможливе спільне
володіння і користування майном.

Судом визнано, що частка відповідача в
розмірі ? права власності на спірну
квартиру є незначною, але квартира
складається із 4-х кімнат, і ОСОБА_2
займає одну з кімнат, в інших трьох
живуть позивач і двоє дітей, тобто
кількість кімнат в квартирі достатня
для проживання позивача і дітей. Крім
того, припинення права власності на
частку в квартирі завдасть істотної
шкоди майновим правам та інтересам
відповідача, так як зазначена квартира
є єдиним житлом, в якому постійно і
фактично проживає останній і в нього не
має будь-якого іншого житла для
проживання.

Проаналізувавши вищенаведене в
сукупності суд прийшов до висновку, що
припинення права власності
відповідача на ? частки спірної
квартири завдасть істотної шкоди його
майновим правам та інтересам, які
гарантовані Конституцією України,
оскільки відповідач позбудеться
єдиного свого житла. Тому в задоволенні
позову ОСОБА_1 слід відмовити за
безпідставності, оскільки судом не
встановлено, що до відповідача
застосовувалися заходи громадського
впливуі такі не дали бажаного
результату.

При цьому суд вважає за потрібне
попередити відповідача ОСОБА_2 про
недопустимість протиправної поведінки
відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та
їх дітей.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 15-1, 30, 62, 203, 205 ч.1 п.6,
215 ЦПК України, ст.ст. 319, 365, 367 ЦК України,
ст. 116 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про припинення права на частку у
спільному майні, виплату грошових
коштів, визнання права власності на
майно та усунення перешкод у
користуванні та розпорядженням
майномвідмовити із-за безпідставності.

Попередити ОСОБА_2 про недопустимість
протиправної поведінки відносно
колишньої дружини ОСОБА_1 та їх дітей

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги на рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук