Номер провадження: 22-ц/785/163/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Одеської міської ради на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2012 року по справі за
заявою ОСОБА_3 про встановлення факту
спільного проживання, зацікавлена
особа - П'ята одеська державна
нотаріальна контора,-

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з заявою про встановлення факту
спільного проживання з ОСОБА_4,
посилаючись на те, що з 2001 року вона
мешкала у квартирі АДРЕСА_1 разом з
ОСОБА_4, яка була власницею зазначеної
квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її
смерті відкрилася спадщина на
зазначену вищу квартиру. Заявниця
зазначала, що вона є спадкоємицею
четвертої черги, та має право на
спадкування, оскільки інших
спадкоємців немає.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2012 року заяву
ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт
спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4
з 2001 року по 2007 рік.

Додатковим рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013
року доповнено рішення суду від 12 липня
2012 року, та встановлено факт спільного
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2001 року
по 10 грудня 2007 рік - день смерті
спадкодавця і відкриття спадщини щодо
майна ОСОБА_4.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Одеська міська рада, яка не приймала
участі у суді першої інстанції, подала
до суду апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
ухвалити по справі нове рішення, яким у
задоволенні заяви відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу задовольнити з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 та
встановлюючи факт її спільного
проживання з ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_3
мешкала разом з померлою та вони були
пов'язані спільним побутом, що дає
підстави вважати її спадкоємцем
четвертої черги.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи, суд неправильно застосував
норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» рішення є законним
тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства відповідно до
статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2012 року зазначеним
вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, що
від імені ОСОБА_3 представником ОСОБА_5
було подано до суду заяву про
встановлення факту спільного
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.6).

У заяві зазначалося, що ОСОБА_3
проживала разом з ОСОБА_4 у квартирі
АДРЕСА_1 з 2001 року, яка належала
останній на праві власності. ОСОБА_4
була літньою людиною та потребувала
сторонньої допомоги, тому ОСОБА_3
проживала разом з нею та вони вели
спільне господарство, разом
харчувалися.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки у ОСОБА_4 відсутні спадкоємці,
то ОСОБА_3 вважає себе спадкоємицею
четвертої черги.

ОСОБА_3 зверталася до нотаріальної
контори з заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину, але їй було
відмовлено з посиланням на відсутність
документів, які б підтверджували факт
спільного її проживання з ОСОБА_4, тому
її представник звернувся до суду з
заявою про встановлення факту
спільного проживання.

Зазначених відомостей суду вистачило
для задоволення заяви.

Але колегія суддів звертає увагу, що в
матеріалах справи є рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 22 листопада 2012 року, яким визнано
квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною
та передано її у власність
територіальної громади міста Одеси в
особі Одеської міської ради.

ОСОБА_3 знала про зазначене рішення,
оскільки оскаржила його в апеляційному
порядку, але ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 29 травня 2013 року
рішення суду першої інстанції було
залишено без змін.

Також в ухвалі апеляційного суду було
зазначено, що з рішення Малиновського
суду від 12 липня 2012 року, на яке
посилалася ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі, не вбачається, що остання
проживала з ОСОБА_4 по день смерті, що
стало підставою для звернення ОСОБА_3
до суду для ухвалення додаткового
рішення. Та додатковим рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 вересня 2013 року доповнено рішення
суду від 12 липня 2012 року, та встановлено
факт спільного проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з 2001 року по 10 грудня 2007 рік -
день смерті спадкодавця і відкриття
спадщини щодо майна ОСОБА_4.

Тобто на даний час є рішення суду, за
яким спірна квартира визнана
відумерлою спадщиною та її передано у
власність територіальній громаді
міста Одеси в особі Одеської міської
ради. Зазначене рішення набрало
законної сили.

Таким чином, наявність рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 12 липня 2007 року порушує права та
інтереси територіальної громади м.
Одеси в особі Одеської міської ради.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що в основу оскаржуваного
рішення були покладені покази свідка
ОСОБА_7, який нібито підтвердив факт
сумісного проживання заявника та
померлої особи. При цьому, судом не було
встановлено ким саме приходився свідок
померлій особі, де він мешкає, у зв'язку
з чим він може стверджувати про факт
сумісного проживання. Судом порушена
ст. 63 ЦПК України, відповідно до якої не
є доказом показання свідка, який не
може назвати джерела своєї обізнаності
щодо певної обставини. Також в
матеріалах справи відсутня розписка
свідка про попередження його про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиві показання.

Посилання суду першої інстанції на
відсутність заборгованості за
комунальні послуги не може свідчити
про факт сумісного проживання осіб,
оскільки оплату комунальних платежів
може здійснювати будь-яка особа.

Більш того, ОСОБА_4 перебувала на обліку
у Малиновському територіальному
центрі соціального обслуговування
пенсіонерів та самотніх
непрацездатних громадян Департаменту
праці та соціальної політики Одеської
міської ради як самотня особа та
отримувала безоплатні соціальні
послуги за рахунок місцевого бюджету,
що також спростовує висновки суду
першої інстанції щодо проживання
ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 з 2001 року.

У ході апеляційного розгляду справи
від ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в
якій вона зазначила, що позовну заяву
не підписувала, доручення на ім'я
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 скасувала 06 травня 2014
року та просила апеляційну скаргу
Одеської міської ради задовольнити.
Також у заяві зазначила, що з померлою
ОСОБА_4 не проживала, та з 1996 року
проживає разом зі своєю сім'єю за
адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим та підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення про відмову у
задоволенні заяви.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», у разі скасування рішення у
справі ухвалене додаткове рішення
втрачає силу.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається на
підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1
п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Одеської міської
ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2012 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
встановлення факту спільного
проживання, зацікавлена особа - П'ята
одеська державна нотаріальна контора,
відмовити.

У зв'язку із скасуванням рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 12 липня 2012 року додаткове рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 20 вересня 2013 року втрачає силу.

Рішення колегії судів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути
оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов