АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/3592/14-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1769/К/14
інстанції - Бондарєва О.І
Доповідач - Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М., Турік В.П.,

при секретарі - Бондаренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі в порядку
ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у
справі матеріалами, за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про дату
судового засідання, та без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 19 червня 2014 року по
визнання неподаною та повернення
позовної заяви Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, треті особи
- ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення
стягнення, -

В С Т А Н О В
И Л А :

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014
року позовна заява Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" (далі - Банк) до ОСОБА_2
про звернення стягнення визнана
неподаною та повернута позивачу з
підстав передбачених ч. 2 ст. 121 ЦПК
України.

В апеляційній скарзі Банк ставить
питання про скасування ухвали суду та
направлення справи до суду першої
інстанції для подальшого розгляду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права. Вважає, що його
позовна заява відповідає вимогам
статей 119, 120 ЦПК України, тому суд
безпідставно визнав її неподаною та
повернув.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи позовну заяву неподаною та
повертаючи її Банку, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не в повному обсязі виконані вимоги
суду щодо усунення недоліків позовної
заяви, вказані в ухвалі від 29 травня 2014
року, а саме: не надано позовну заяву з
розшифровкою суми заборгованості в
прохальній частині.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Відповідно до частин 1,2 ст. 121 ЦПК
України суддя, встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали. Якщо позивач відповідно до
ухвали суду у встановлений строк
виконає вимоги, визначені статтями 119 і
120 цього Кодексу, сплатить суму
судового збору, позовна заява
вважається поданою в день первісного
її подання до суду. Інакше заява
вважається неподаною і повертається
позивачеві.

Як убачається із матеріалів справи,
ухвалою судді від 29 травня 2014 року,
позовна заява Банку залишена без руху,
оскільки подана з порушенням ст. ст. 119,
120 ЦПК України, а саме: у порушення п. 42
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», прохальна
частина позову не містить розшифровки
суми боргу, в рахунок якої слід
звернути стягнення на предмет застави;
не сплачено судовий збір за вимоги не
матеріального характеру (вилучити та
передати в заставу).

У встановлений судом строк позивач
надав суду платіжне доручення про
сплату судового збору, однак ухвалою
судді від 19 червня 2014 року позовна
заява визнана неподаною та повернута
позивачу через ненадання позову з
розшифровкою суми заборгованості в
прохальній частині.

Відповідно до роз'яснень наданих у п. 42
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2013 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Посилаючись на вищевказаний пункт
Постанови, суд першої інстанції
залишив поза увагою, що дане
роз'яснення стосується резолютивної
частини рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а не
прохальної частини позовної заяви про
звернення стягнення на предмет
застави.

Крім того, ст. 119 ЦПК України таких вимог
не містить.

Відповідно до ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Суддя вправі відмовити у
відкритті провадження у справі лише з
тих підстав, які передбачені законом.
Такі підстави визначено у ч. 2 ст. 122 ЦПК.
Не допускається відмова у відкритті
провадження у справі з мотивів
недоведеності заявленої вимоги,
відсутності доказів, пропуску строку
позовної давності та інших не
передбачених законом підстав.

В апеляційній скарзі позивачем
ставиться питання про направлення
справи до суду першої інстанції для
подальшого розгляду, однак ця вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
провадження у справі відкрито не було.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
порушенням норм процесуального права,
тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
направленням справи до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 313 - 315
ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 19 червня 2014
року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий :

Судді: