Справа № 731/86/14 Провадження №
22-ц/795/1310/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Семенченко О. М. Доповідач - Шарапова О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової
О.Л.суддів:Євстафіїва О.К., Страшного
М.М.при секретарі:Герасименко Ю.О.за
участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державної казначейської служби
України на рішення Варвинського
районного суду Чернігівської області
від 14 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_7 до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області, прокуратури
Варвинського району Чернігівської
області та прокуратури Чернігівської
області про відшкодування моральної
шкоди,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Державна
казначейська служба України просить
оскаржуване рішення скасувати та
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Рішенням Варвинського районного суду
Чернігівської області від 14 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволені:
стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на користь
ОСОБА_7 на відшкодування моральної
шкоди 12442 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в
тому, що рішення суду є незаконним.
Апелянт посилається на те, що жодним
нормативно-правовим актом не
передбачено, що органи казначейства
повинні нести цивільно-правову
відповідальність за неправомірні дії
посадових та службових осіб органів
державної влади. Апелянт вказує на те,
що право на відшкодування шкоди,
завданої громадянинові діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду дає лише
встановлена незаконність дій
посадових осіб вказаних органів, а ні
дії органів прокуратури, ні органів
казначейства відносно позивача
незаконними не визнавалися. Апелянт
зазначає, що позивачка не довела факту
спричинення їй моральних страждань.
Апелянт вказує на те, що позивачка
перебувала під слідством та судом в
період з 30 січня 2013 року по 02 грудня 2013
року, що складає 10 місяців та 2 дні, а не
10 місяців та 4 дні, як було визначено в
судовому рішенні, а тому невірно
проведений розрахунок розміру
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадку постановлення
виправдувального вироку суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Встановлено, що 31 січня 2013 року слідчим
слідчого відділу Варвинського РВ УМВС
України в Чернігівській області
Гиленком Р.В. було повідомлено про
підозру у вчиненні ОСОБА_7
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України;
повідомлення про підозру погоджено
старшим прокурором Варвинського
району.

29 квітня 2013 року слідчим слідчого
відділу Варвинського РВ УМВС України в
Чернігівській області Гиленком Р.В.
підозру про вчинення злочину було
змінено на ч. 2 ст. 367 КК України, вказане
повідомлення про підозру погоджено
старшим прокурором Варвинського
району, а 22 травня 2013 року було
винесено обвинувальний акт за цією ж
нормою КК України.

Вироком Варвинського районного суду
Чернігівської області 23 вересня 2013
року, який залишений без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 02 грудня 2013 року, ОСОБА_7
було визнано невинуватою та виправдано
у пред'явленому обвинувачені про
вчинення нею кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367
КК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивачка тривалий час перебувала під
слідством і судом, факт кримінального
переслідування позивачки на протязі
тривалого часу спричинив їй страждання
морального характеру, призвів до
порушень її нормальних життєвих
зв'язків та обмежив можливість
реалізувати свої права та інтереси
щодо організації свого життя як у
наслідок проведення численних
процесуальних дій, так і загрозою
понесення нею покарання, яке
передбачено відповідними статтями КК
України, а тому , з урахуванням
характеру та тривалості моральних
страждань , на користь позивачки у
відшкодування моральної шкоди слід
стягнути 12 442 грн.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, який
узгоджується з матеріалами справи та
приписами законодавства.

Доводи апелянта про те, що жодним
нормативно-правовим актом не
передбачено, що органи казначейства
повинні нести цивільно-правову
відповідальність за неправомірні дії
посадових та службових осіб органів
державної влади, а дії органів
казначейства незаконними не
визнавалися, апеляційний суд до уваги
не приймає, оскільки списання грошових
коштів проводиться за рахунок коштів
Державного бюджету України, а не за
рахунок коштів, призначених на
утримання органів казначейства.

Доводи апелянта про те, що право на
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду дає лише встановлена незаконність
дій посадових осіб вказаних органів, а
дії органів прокуратури відносно
позивача незаконними не визнавалися,
апеляційний суд до уваги не приймає,
оскільки такі доводи є довільним
тлумаченням правових норм.

Доводи апелянта про те, що позивачка не
довела факту спричинення їй моральних
страждань, апеляційний суд до уваги не
приймає, оскільки такі доводи
спростовуються письмовими доказами по
справі.

Доводи апелянта про те, що позивачка
перебувала під слідством та судом в
період з 30 січня 2013 року по 02 грудня 2013
року, що складає 10 місяців та 2 дні, а не
10 місяців та 4 дні, а тому невірно
проведений розрахунок розміру
моральної шкоди, апеляційний суд
вважає необґрунтованими, оскільки, з
урахуванням приписів ст. 13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» відшкодування моральної шкоди за
час перебування під слідством чи судом
проводиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом, і
судом першої інстанції розмір
морального відшкодування визначений
вірно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК
України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
відхилити.

Рішення Варвинського районного суду
Чернігівської області від 14 травня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: