АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4891/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Похваліта С. М. Доповідач - Осіян
О.М. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Глущенко
Н.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Гасановій
С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сіті
Транспорт Груп»

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 20
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіті Транспорт
Груп» про визнання договору укладеним,
стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 20 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнано укладеним трудовий договір із
09 вересня 2013 року до 16 грудня 2013 року
між ТОВ «Сіті Транспорт Груп» та ОСОБА_3
на посаді автомеханіка.

Стягнуто із ТОВ «Сіті Транспорт Груп»
на користь ОСОБА_3: 8 067,73 грн. - суму боргу
по заробітній платі за період 09 вересня
2013 року по 16 грудня 2013 року; 681,78 грн. -
суму компенсації за невикористану
відпустку; 700 грн.коп. - суму моральної
шкоди.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України
рішення по справі в частині стягнення
заробітної плати в межах суми платежу
за один місяць в розмірі 2 500 грн.
допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ТОВ «Сіті Транспорт Груп»
на користь держави 243,6 грн. суми
судового збору. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ
«Сіті Транспорт Груп» подало
апеляційну скаргу, в якій посилалося на
порушення судом норм матеріального
права, а також безпідставність
стягнення із відповідача зарплати, та
суми на відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
необхідно залишити без змін із
наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову суд першої
інстанції виходив із роз'яснень в п.7
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року
яким передбачено, що згідно зі ст.24 КЗпП
України укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника підприємства,
установи, організації чи
уповноваженого ним органу. Фактичний
допуск до роботи вважається укладенням
трудового договору незалежно від того,
чи було прийняття на роботу належним
чином оформлене, якщо робота
провадилась за розпорядженням чи
відома власника або уповноваженого ним
органу.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_3 із 09 вересня 2013 року до 16
грудня 2013 року працював на
підприємстві відповідача, а саме у
Відокремленому структурному
підрозділі ТОВ «Сіті Транспорт Груп» у
місті Дніпродзержинську на посаді
автомеханіка з окладом 2 500 грн., що
підтверджується свідками.

Посилаючись на вимоги ч.1 ст.60 ЦПК
України, суд зазначив, що відповідач
будь-яких доказів того, що зі сторони
відповідача ТОВ «Сіті Транспорт Груп»
не порушувалось законодавство про
працю та виплачувалась заробітна плата
працівникам підприємства, суду не
надав, а також не надав доказів того, що
позивач не працював у відокремленому
структурному підрозділі ТОВ «Сіті
Транспорт Груп» міста
Дніпродзержинська.

Так, посилання представника
відповідача на те, що позивач не
працював у відокремленому
структурному підрозділі ТОВ «Сіті
Транспорт Груп» міста
Дніпродзержинська в період із вересня
по грудень 2013 року, суд не прийняв до
уваги, оскільки відповідачем не
доведені зазначені обставини.

Врахувавши вимоги ст. 116 КЗпП України,
ст.24 Закону України «Про відпустки» суд
вважав, що позовні вимоги позивача
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Із урахуванням середньоденної
заробітної плати позивача, яку суд
визначив у розмірі 113,63 грн. (2500 грн./22
робочі дні), із ТОВ «Сіті Транспорт
Груп» на користь позивача суд стягнув: 8
067 грн. 73 коп. борг по заробітній платі
на 16.12.2013 року; 681 грн. 78 коп. суму
компенсації за невикористану
відпустку з 09 вересня 2013 року по 16
грудня 2013 року (6 діб х 113,63 грн.
середньоденна заробітна плата).

Враховуючи вимоги ст. 347 ЦПК України
рішення в частині стягнення заробітної
плати в межах суми платежу за один
місяць в розмірі 2 500 грн. суд допустив
до негайного виконання.

Застосувавши вимоги ст.ст. 23,1167 ЦК
України, ст.237-1 КЗпП України, щодо
відшкодування моральної шкоди, та із
урахуванням моральних страждань
позивача внаслідок затримки з ним
розрахунку, врахувавши принцип
розумності та справедливості, суд
вважав, що відшкодуванню моральної
шкоди буде відповідати стягнення на
користь позивача 700 грн.

Оскільки, при подачі позовної заяви
позивача було звільнено від сплати
судових витрат у вигляді судового
збору, то ці кошти стягнуті із
відповідача на користь держави.

Не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду
доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно задовольнив позовні
вимоги.

Про укладення трудового договору між
ОСОБА_3 та ТОВ «Сіті Транспорт Груп»
відповідно до ч.4 ст.24 КЗпП України
свідчать копії перепусток за
жовтень-грудень 2013 року із зазначенням
посади позивача, оформлення
відповідачем зарплатної картки
позивачу, службові записки позивача
подані на ім'я директора товариства у
вересні та листопаді 2013 року, копія
наказу №25/к від 23 жовтня 2013 року
(а.с.6,16,).

Факт укладення трудового договору між
сторонами, а також умови цього
договору підтвердили у суді першої
інстанції допитані як свідки,
працівники товариства - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6

Тому фактичний допуск до роботи
вважається укладенням трудового
договору незалежно від того, чи було
прийняття на роботу належним чином
оформлене, якщо робота провадилась за
розпорядженням чи відома власника або
уповноваженого ним органу.

Таким чином, визнання судом факту
укладення трудового договору із 09
вересня 2013 року до 16 грудня 2013 року між
ТОВ «Сіті Транспорт Груп» та ОСОБА_3 на
посаді автомеханіка, і як наслідок -
стягнення із ТОВ «Сіті Транспорт Груп»
на користь ОСОБА_3: боргу по заробітній
платі за період 09 вересня 2013 року по 16
грудня 2013 року; суми компенсації за
невикористану відпустку; суми
моральної шкоди не суперечить вимогам
ч.4 ст.24, ст.ст.116,237-1 КЗпП України, ст.24
Закону України «Про відпустки»,
роз'ясненням п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 року.

Таким чином, апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сіті
Транспорт Груп» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 20 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили із
моменту проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів із моменту
проголошення.

Судді: