У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Касьяна О.П., Коротуна В.М., Мостової Г.І.,
Штелик С.П., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
державний нотаріус Першої черкаської
державної нотаріальної контори ОСОБА_9,
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_8 та особи, яка приєдналася до
касаційної скарги, ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 19 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 04 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Придніпровського відділу ДВС
Черкаського міського управління
юстиції, Черкаської філії ТОВ
«Укрспецторг Групп», треті особи: АТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Черкаської дирекції, ОСОБА_7, про
визнання прилюдних торгів недійсними,
протоколу їх проведення незаконними і
про його скасування визнано недійсними
прилюдні торги комплексу нежитлових
будівель. Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 22 листопада 2012
року рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 04 жовтня 2012 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2013 року
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 04 жовтня 2012 року скасовано,
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 04 жовтня 2012 року залишено в
силі.

06 серпня 2012 року відповідачі ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу
комплексу нежитлових будівель,
посвідчений державним нотаріусом
Першої черкаської державної
нотаріальної контори.

Під час укладення вказаного договору
ОСОБА_7 стверджував, що комплекс
нежитлових будівель не перебуває під
арештом чи забороною, щодо нього не
ведуться судові справи. На час
підписання договору інших осіб, які б
могли порушити питання про визнання за
ними права власності на вказаний
комплекс нежитлових будівель, немає.
Продавець несе відповідальність за
надання неправдивої інформації
стосовно прав третіх осіб на
відчужуване майно. ОСОБА_7 достовірно
знав про те, що судами розглядалася
справа про визнання прилюдних торгів
недійсними та винесено рішення про
скасування торгів і визнання протоколу
про проведення прилюдних торгів
недійсним, чим порушив положення ст. ст.
658, 659 ЦК України. Таким чином, позивач
вважав, що ОСОБА_7 не мав права на
відчуження майна (комплексу нежитлових
будівель).

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу комплексу
нежитлових будівель, що знаходяться по
АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 11 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - державний
нотаріус Першої черкаської державної
нотаріальної контори ОСОБА_9, про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 19 березня 2014 року рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 11 грудня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
державний нотаріус Першої черкаської
державної нотаріальної контори ОСОБА_9,
про визнання договору купівлі-продажу
недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу комплексу нежилих
будівель, а саме: складів під літерами
«Б, В, в» загальною площею 416,4 м2 ,
столярного цеху під літерами «Г, г, г'»
загальною площею 515,7 м2 , вбиральні під
літерою «Е», огорожі № № 1, 2, що
розташовані по АДРЕСА_1, посвідченого
державним нотаріусом Першої
черкаської державної нотаріальної
контори (зареєстрований в реєстрі за №
1-1540), який укладений 06 серпня 2013 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Вирішено питання
про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 та особа,
яка приєдналася до касаційної скарги,
ОСОБА_7 порушують питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції із залишенням у силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 08 червня
2012 року придбав на прилюдних торгах
комплекс нежитлових будівель, а саме:
склади - «Б, В, в» загальною площею 416,4 м2
, столярний цех - літ. «Г, г, г'» загальною
площею 515,7 м2 , вбиральня - літ. «Е»,
огорожа - літ. «1-2», що знаходяться по
АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 04 жовтня 2012 року визнано
недійсними прилюдні торги, які
відбулися 08 червня 2012 року з продажу
комплексу нежитлових будівель, а саме:
склад - літ. «Б, В, в» загальною площею
416,4 м2 , столярний цех - літ. «Г, г»
загальною площею 494,0 м2 , вбиральня - літ.
«Е», огорожа - літ. «1-2» за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано
протокол проведення прилюдних торгів
від 08 червня 2012 року № 23-0038/12. Вирішено
питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 22 листопада 2012 року
скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2013 року
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 22 листопада 2012 року
скасовано, рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 04 жовтня
2012 року залишено в силі.

06 серпня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
уклали договір купівлі-продажу
комплексу нежитлових будівель, а саме:
склади - «Б, В, в» загальною площею 416,4 м2
, столярний цех - літ. «Г, г, г'» загальною
площею 515,7 м2 , вбиральня - літ. «Е»,
огорожа - літ. «1-2», що знаходяться по
АДРЕСА_1, який посвідчений державним
нотаріусом Першої черкаської
державної нотаріальної контори ОСОБА_9
та зареєстрований у реєстрі за № 1-1540.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, встановивши, що на
момент укладення оспорюваного
договору ніяких обтяжень щодо предмета
договору не виявлено, нотаріусом
перевірено наявність реєстрації права
власності за ОСОБА_7, у рішенні
Соснівського районного суду м. Черкаси,
яким визнано прилюдні торги
недійсними, жодним чином не вказано про
необхідність застосування реституції
та повернення сторонам правочину
одержаного ними майна, виходив з того,
що саме по собі визнання прилюдних
торгів недійсними не позбавляє ОСОБА_7
права власності на майно, придбане ним
за результатами прилюдних торгів; на
момент укладення оспорюваного
договору єдиним повноважним власником
майна був ОСОБА_7; а ОСОБА_8 є
добросовісним набувачем, оскільки
позивачем не доведено протилежне. А
також вважав, що права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову
про визнання недійсною угоди, стороною
якої вона не є, у разі встановлення
наявності речово-правових відносин до
таких відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що на момент укладення
оспорюваного договору ОСОБА_7 не був
власником майна, яке відчужене ОСОБА_8,
та, враховуючи, що ОСОБА_6 не порушував
питання про витребування майна із
чужого незаконного володіння, вважав,
що належним способом захисту порушених
прав позивача є визнання недійсним
договору купівлі-продажу.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна
із сторін договору або інша
заінтересована особа вправі
заперечити його дійсність, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена.

Частиною першою ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Стаття 216 ЦК України передбачає
загальні наслідки недійсності
правочину, відповідно до яких
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, а згідно
зі ст. 236 ЦК України правочин є
недійсним з моменту його вчинення та не
породжує тих юридичних наслідків,
задля яких укладався, у тому числі не
породжує переходу права власності до
набувача.

За загальним правилом наслідком
недійсності угоди є застосування
двосторонньої реституції, яка не
ставиться в залежність від
добросовісності сторін угоди.

Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України
передбачено, що загальні наслідки
недійсності угоди застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК
України. При встановленні наявності
речово-правових відносин до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача. У разі якщо
особа, яка вважає себе власником майна,
не може належним чином реалізувати
свої правомочності у зв'язку з
наявністю щодо цього права сумнівів
або претензій з боку третіх осіб, то
відповідно до ст. 392 ЦК України права
такої особи підлягають захисту шляхом
пред'явлення позову про визнання права
власності на належне цій особі майно.

Така позиція викладена у постанові
Верховного Суду України від 07
листопада 2012 року у справі № 6107цс12, яка
за змістом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень та всіх судів України.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов
у обраний позивачем спосіб, суд
апеляційної інстанції у порушення
положень ст. ст. 303, 316, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України вказані мотиви залишив поза
увагою.

За таких обставин ухвалене у справі
рішення суду апеляційної інстанції не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий судовий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 та особи, яка
приєдналася до касаційної скарги,
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 19 березня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:О.О. Дьоміна О.П.
Касьян В.М. Коротун Г.І. Мостова С.П.
Штелик