Єдиний унікальний номер 722/531/13-ц
Номер провадження 2/722/9/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року Сокирянський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого-судді:
Римлянської Г.О.

при секретарі:
Сімак О.І.

з участю: позивача
ОСОБА_1

представника
позивача ОСОБА_2

представника
відповідача: ОСОБА_3

та представника
третьої особи Телешмана І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокиряни цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача - Сокирянська
міська рада Чернівецької області про
відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду позові, заяві про
доповнення підстав позову та заяві про
збільшення позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що 02.04.1988 року на
підставі договору купівлі-продажу він
придбав житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці державного земельного фонду,
площею 2343 кв.м.

У квітні 2010 року відповідач ОСОБА_5 за
допомогою свого сина ОСОБА_6 спиляв 5
великовікових горіхових дерев, які
проростали в межах приналежної до його
будинку земельної ділянки поряд із
межею та з яких він одержував щорічно
прибуток від продажу горіхів, а також
користувався плодами горіхів для
власних потреб.

На час знищення горіхових дерев він був
землекористувачем земельної ділянки,
на якій проростали дані дерева та був
розміщений належний йому житловий
будинок.

Посилаючись на вимоги ст.ст.189, 316 ч.1, 319
ч.1, 321 ч.1, 328, 386 ч.3, 410 ч.1, 1166 ч.1, 1190 ч.1 ЦК
України, ст. 24 ч.1 ЗК УРСР в ред. 1970 року,
ст.ст.30 ч.1, 43 ч.ч. 1-4 ЗК України в ред. 1990
року, п.7 Перехідних положень ЗК України
в ред. 2001 року, ст.ст.95 ЗК України в ред.
2001 року вважає, що земельна ділянка, на
якій проростали дерева горіхів,
повністю перебуває в його
користуванні, він, як землекористувач,
має право власності на дані дерева і їх
плоди, тому своїми вищезазначеними
діями відповідачі спричинили його
власності матеріальну шкоду, яка
підлягає стягненню з останніх на його
користь в розмірі прямої дійсної шкоди
та упущеної вигоди.

Просить стягнути з солідарно
відповідачів на його користь суму 8692,00
грн., у тому числі: на відшкодування
прямої дійсної шкоди, завданої
знищенням дерев - суму 4080,00 грн., на
відшкодування упущеної вигоди - суму
4612,00 грн., а також понесені ним судові
витрати та витрати пов'язані із
розглядом справи в суді.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися, подавши до суду
письмові заяви про невизнання позовних
вимог в повному обсязі та розгляд
справи за їхньої відсутності.

Уповноважений представник відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав з тих підстав, що
земельна ділянка, на якій проростали
спиляні горіхи, ніколи позивачеві не
належала; доказів того, що дана
земельна ділянка, а також горіхи, що на
ній проростали, належали позивачу, він
суду не надав.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечував проти
позову з наступних підстав: земельна
ділянка, на якій проростали горіхи, не
перебувала у власності, оренді чи
іншому офіційному користуванні
позивача, що підтверджується
показаннями ОСОБА_1 в якості свідка; на
момент події не було жодних рішень
міської ради про передачу ОСОБА_1
земельних ділянок, у тому числі і тієї,
на якій проростали горіхи. В 1988 році,
коли позивач купив свій будинок,
земельні ділянки надавалися
радгоспами, а згодом - колгоспами, а не
міською радою. Рішенням від 14.10.2010 року
позивачу передано у власність земельні
ділянки: 0,10 га - для обслуговування
житлового будинку; 0,1429 га - для ведення
особистого селянського господарства.
Дане рішення скасоване 27.06.2013 року на
підставі клопотання ПП «Геоінфоцентр»
про те, що була допущена помилка при
замірах земельної ділянки для
складання технічної документації.

Будучи допитаним як свідок, ОСОБА_1
пояснив, що в 1988 році він придбав
житловий будинок по АДРЕСА_1, до якого
належала земельна ділянка у розмірі 0,23
га, із яких для обслуговування
житлового будинку - 0,10 га та для ведення
особистого селянського господарства -
0,13 га. Дані земельні ділянки рішенням
Сокирянської міської ради були
передані йому у власність. В квітні 2010
року відповідачі зрубали 5 горіхів, які
проростали на його земельній ділянці.
До того тривалий час існував спір за
межу між ним та відповідачами, тому він
викликав комісію з міської ради.
Спочатку приїхали працівники міської
ради Шаманська та Черних, які зробили
відповідні заміри, уточнили межі та
встановили межові знаки. ОСОБА_5 це не
сподобалося, вони викинули ті межові
знаки, закопали стовп і знову викликали
комісію. Після цього приїхав перший
заступник міського голови Забудько і
ще двоє осіб. Вони переміряли земельні
ділянки і встановили ті ж межі, що і
попередня комісія, однак акта не
склали. Відповідачі знову викликали
комісію і приїхав сам міський голова.
Після замірів його земельної ділянки
вугловий межовий знак був зсунутий на 3
метри, так що горіхи росли на відстані 3
метри від його межі, на землях міської
ради. При цьому, жодних актів складено
не було. Відразу ж після цього ОСОБА_5
забили межовий знак і до вечора спиляли
горіхи. Він був незгідний з такими
межовими знаками і знову пішов до
міського голови, який знову приїхав з
комісією, переміряли його город і
добавили йому 3 метри, але горіхи все
рівно залишилися на землях запасу
міської ради. На наступний день після
здійснення відповідачами порубки
горіхів він звернувся із заявами в
Сокирянську РДА, РВВС та Державну
екологічну інспекцію. Ще в 2005 році в
м.Івано-Франківськ було складено план
його земельної ділянки, який також
підписано представником Львівської
залізниці. Потім виявилося, що
Львівською залізницею виготовлений
кадастровий план на частину земель
запасу Сокирянської міської ради. На
свою земельну ділянку він виготовив
кадастровий план в 2010 році та в його
кадастровому плані не були враховані
межі, встановлені раніше кадастровим
планом та державним актом Львівської
залізниці. В 2010 році, після того як його
документи на виготовлення державного
акту були заблоковані в м.Чернівці, він
дізнався що його земельна ділянка
частково налягає на земельну ділянку
залізниці, тобто частина земельної
ділянки, яка на кадастровому плані
зазначена як належна йому, фактично вже
належить залізниці. Горіхи проростали
не на тому місці, яке накладається на
землю залізниці.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7
пояснив, що він є сином позивача та
пам'ятає, як в середині квітня 2010 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є сусідами батька,
викликали комісію з міської ради, для
перевірки документів на батькову
земельну ділянку. Коли приїхала дана
комісія, то претензій до меж земельної
ділянки не висловлювала. Через 2 дні
відповідачі знову викликали комісію і
приїхав сам міський голова. Після цього
ОСОБА_6 спиляли 5 плодоносних горіхів,
віком до 30 років, які за замірами
міського голови проростали за межами
території земельної ділянки батька і
він був свідком цього. Батько 20 років
тому купив даний будинок і весь цей час
користувався даними горіхами. ОСОБА_6
не належить земельна ділянка, на якій
проростали дані горіхи, оскільки поряд
знаходяться землі запасу міської ради
і землі Львівської залізниці.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8
пояснила, що вона є невісткою позивача
та дала аналогічні показання. При цьому
пояснила, що вона була свідком того, як
відповідачі спилювали дерева горіхів:
ОСОБА_6 їх рубав бензопилкою, а ОСОБА_5
прив'язував дерева і тягнув їх.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9
пояснив, що він працює на посаді
державного інспектора з охорони
навколишнього природного середовища
Державної екологічної інспекції в
Чернівецькій області. 22.09.2011 року до
інспекції надійшов лист від ОСОБА_1 про
виділення спеціалістів для оцінки
спиляних дерев. Коли згідно Методики,
затвердженої постановою КМУ №1045 від
08.04.1996 року було обраховано збитки, то
позивач сказав, що його дана сума не
влаштовує. Для перевірки факту
знищення дерев відповідачами
спеціалістами інспекції було
здійснено виїзд на місце, однак ОСОБА_1
вказував, що дерева спиляні в середині
березня 2010 року, а звернувся в
інспекцію 28.09.2011 року, тому комісією
було виявлено 5 старозрізаних,
почорнілих та порослих мохом пнів
дерев породи горіх. Причетність тих чи
інших осіб до знищення даних дерев
комісією не встановлена. Згідно вимог
ст.ст. 126, 126 ЗК України на момент
порубки дерев, вони проростали на
землях запасу міської ради, хоч ОСОБА_1
стверджував, що на його земельній
ділянці.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10
пояснила, що її земельна ділянка
знаходиться по АДРЕСА_2, через дорогу
від земельних ділянок позивача та
відповідачів. В квітні 2010 року вона
бачила, як ОСОБА_6 бензопилкою пиляв
дерева горіхів, а ОСОБА_5 йому допомагав
- підтримував та відтягував. Дані
горіхи проростали на земельній
ділянці, яку обробляв ОСОБА_1 Огорожі
між земельними ділянками сторін не
було, тільки стояли якісь стовпчики.
Вже давно між сторонами існує спір про
межу їхніх земельних ділянок.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11
пояснила, що з вересня 2010 року вона
працює на посаді
інженера-землевпорядника ПП
«Грандцентр». Виїзд на місцевість та
проведення геодезичних робіт не
входить до її посадових обов'язків.
ОСОБА_1 замовив в ПП геодезичну зйомку
місцевості по вул. Терешкової на
станції Сокиряни, тому
інженер-геодезист ОСОБА_12 виїхав на
місце і в присутності замовника
виконав таку зйомку. На підставі
наданої їй геодезичної зйомки вона
виготовила кадастровий план, однак їй
не відомо, як він прив'язаний до
місцевості.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13
пояснив, що він працює майстром в
Сокирянському лісництві та бачив, як
приблизно в серпні 2011 року, можливо і
раніше, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 сварилися за
межу. Коли приїхали землевпорядники, то
встановили межові знаки, згідно яких
дерева горіха в кількості 4-5 шт.
опинилися на земельній ділянці
залізниці, якою опікувався ОСОБА_5, хоч
до тих пір були на земельній ділянці
ОСОБА_1. Він особисто бачив, як потім
відповідачі ОСОБА_5 дані дерева
зрубали: один працював бензопилою, а
інший штовхав. На момент вирубки дерев,
вони проростали на земельній ділянці,
яка була в натурі виділена залізниці.
Дерева були плодоносними, проростали
на межі земельної ділянки ОСОБА_1, в
попередні роки врожай з них збирали: з
однієї сторони межі - ОСОБА_1, а з іншої -
ОСОБА_5.

З матеріалів справи судом встановлено,
що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
власності належить житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1. Вказаний
будинок він набув на підставі договору
купівлі-продажу від 02.04.1988 року,
укладеного з ОСОБА_14, який 11.04.1988 року
зареєстрований в Чернівецькому
обласному бюро технічної
інвентаризації.

На підтвердження розміру та
конфігурації земельної ділянки, на
якій був розташований придбаний
позивачем житловий будинок останній та
його представник не подав до суду
належних та допустимих доказів, а
додана ними до позовної заяви копія
технічного паспорту (а.с.8) стосується
власника - ОСОБА_15. Також, кадастровий
план земельної ділянки, копія якого
подана до суду ОСОБА_1 (а.с.32) не
затверджений у встановленому законом
порядку та не визнається Сокирянською
міською радою внаслідок
неправомірного топографічного
накладення відображеної в ньому
земельної ділянки на суміжну земельну
ділянку Львівської залізниці, якою
раніше було одержано кадастровий план
та державний акт на право постійного
користування. Незалежно від того, з
якої сторони має місце таке накладення,
позивач не подав до суду доказів
конкретного місця розташування
земельної ділянки, якою він у
встановленому законом порядку
користувався з моменту придбання
будинку.

У зв'язку з даною обставиною рішенням
Сокирянської міської ради №496/33-13 від
27.06.2013 року вирішено вважати такими, що
втратили чинність пункти 1.1.2, 1.2.1
рішення міської ради №157/45-10 від 14.10.2010
року, згідно якого передано у власність
ОСОБА_1 земельні ділянки, розташовані
по АДРЕСА_1. Тобто, втратило чинність
рішення міської ради, яке було
підставою для виготовлення
кадастрового плану земельної ділянки
ОСОБА_1

Листом в.о. начальника відділу
Держкомзему у Сокирянському районі №873
від 27.12.2011 року (а.с.66) підтверджується,
що земельна ділянка по АДРЕСА_1,
розміром 0,2429 га знаходиться у
власності ОСОБА_1 (рішення сесії
Сокирянської міської ради №157/45-10 від
14.10.2010 року), яке на даний час втратило
свою чинність, як прийняте помилково.
Сусідня земельна ділянка знаходиться в
землях запасу Сокирянської міської
ради, на якій проростали дерева породи
горіх в кількості 5 шт.

З досліджених судом: акту перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства на території
Сокирянської міської ради від 02.02.2012
року (а.с.58-60) та показань свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_10, а також
допитаного в якості свідка позивача
ОСОБА_1 судом встановлено, що в квітні
2010 року відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
спиляли 5 дерев породи «горіх
грецький», які проростали в АДРЕСА_1 з
діаметром стовбура : №1-37 см, №2 - 57 см, №3
- 47 см, №4 - 32,5 см, №5 - 45 см.

При цьому власник земель запасу, що
межують із земельною ділянкою,
розташованою по АДРЕСА_1 - Сокирянська
міська рада не оспорює правомірність
дій відповідачів щодо знищення ними
даних дерев.

В матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази, які б
стверджували, що позивач ОСОБА_1 станом
на квітень 2010 року, в розумінні діючого
на момент виникнення спірних
правовідносин Земельного Кодексу
України, був власником або
користувачем земельної ділянки,
розташованої в АДРЕСА_1

Суд вважає, що під час вирішення даного
спору слід керуватися саме Земельним
Кодексом України в редакції, що діяла
на момент заподіяння шкоди.

Згідно ст.125 Земельного Кодексу України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Позивач не надав суду доказів, які б
стверджували державну реєстрацію його
права власності, або права оренди
земельної ділянки, розташованої в
АДРЕСА_1.

В матеріалах справи відсутні належні і
допустимі докази, які б стверджували,
що позивач був власником спиляних
дерев.

В матеріалах справи також відсутні
належні і допустимі докази, які б
стверджували розташування спиляних
дерев відносно межі земельних ділянок
ОСОБА_1 та земель запасу Сокирянської
міської ради. При цьому, висновок
судового експерта Марченкова Г.Г. з
приводу знаходження частини пеньків
спиляних дерев на території земельної
ділянки, яка перебувала в користуванні
ОСОБА_1, суд не приймає до уваги,
оскільки даний висновок суперечить
всім іншим вищезазначеним матеріалам
справи та доказам.

Також, представник Сокирянської
міської ради, як власника земель
запасу, що межують із земельною
ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, а
також власника земельної ділянки, що
перебуває в користуванні позивача,
заперечив факт проростання спиляних
п'яти дерев горіхів на території
земельної ділянки ОСОБА_1

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13
підтвердив, що плоди п'яти дерев горіха,
що проростали на межі земельної
ділянки позивача, в попередні роки
збирали ОСОБА_1 та ОСОБА_5, кожен зі
своєї сторони.

Крім того, визначаючи загальну ринкову
вартість п'яти знищених дерев породи
«горіх грецький», судовий експерт
Марченков Г.Г. не врахував, що дані
дерева згідно наявного в матеріалах
справи (а.с.58-60) акту перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства від 02.12.2012 року мають
різний діаметр, тому мають різну
вартість та здатні принести різний
дохід. Однак, експертом помилково дані
дерева враховані як ідентичні,
внаслідок чого збиток, заподіяний
знищенням кожного дерева та розмір
врожаю, який міг бути отриманий з
кожного дерева, визначено однаковим,
тобто даний висновок суперечить всім
іншим доказам, наданим по справі
сторонами.

Таким чином, позивач не довів, що
відповідачі зрізали дерева
неправомірно, у зв'язку з чим з огляду
на відсутність однієї з обов'язкових
умов цивільної відповідальності у
вигляді відшкодування шкоди -
неправомірності дій відповідачів -
немає передбачених ст.1166 ЦК України
підстав для задоволення заявлених
позивачем вимог про відшкодування йому
майнової і моральної шкоди.

Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України, ст.ст.
15,16 ЦК України кожна особа має право на
захист своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Позивач не довів порушення свого права,
яке б підлягало захисту.

Отже, суд приходить до висновку, що суду
не доведено, що неправомірними діями
кожного із відповідачів позивачу
заподіяно матеріальну шкоду.

Виходячи із вищезазначеного, а також
враховуючи вимоги ст.ст. 22, 1166 ЦК
України суд також приходить до
висновку, що не підлягають
відшкодуванню позивачу відповідачами
також збитки, заподіяні внаслідок
упущеної вигоди від реалізації
позивачем плодів спиляних горіхів.

Відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а суд розглядає справу в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі.

За таких обставин, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід
відмовити в цілому.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
щодо належності йому земельної
ділянки, що знаходиться біля належного
йому будинку, з посиланням на Земельні
Кодекси Української РСР 1970 року та 1990
року, оскільки предметом позову є не
право ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка
перейшла йому разом з придбаним
будинком, а відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок знищення дерев в
2010 році.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Сокирянського

районного суду
Г.О. Римлянська.

Повний текст рішення головуючим
підписано 01.07.2014 року.