22-ц/775/798/2014(м)
Головуючий у 1-ій інстанції
Суддя - доповідач Ткаченко
Р і ш е н н я

Іменем України

25 червня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

Головуючого - Ткаченко
Т.Б.,

Суддів -
Баркової Л.Л., Гаврилової Г.Л.,

При секретарі -
Макаровій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» на заочне
рішення Тельманівського районного
суду Донецької області від 05 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «РОДОВІД БАНК» (далі ПАТ
«РОДОВІД БАНК» або Банк) звернулось з
даним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором № Д002/АА-457.07.2 від 05
грудня 2007 року в загальному розмірі 30743
долари 89 центів та 1 406535 грн. 76 коп.

Посилалось на те, що 05 грудня 2007 року
між відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» (правонаступником якого
являється ПАТ «РОДОВІД БАНК») та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого Банком надано кредит в
доларах США на купівлю автомобіля у
загальному розмірі 45517,86 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,5 % на рік,
процентну ставку на підставі
додаткової угоди № 1 від 07 серпня 2008
року змінено на 14,5 %.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 перед Банком за
кредитним договором, між позивачем та
ОСОБА_3 укладений договір поруки №
Д002/АА-457/2.07.2 від 05 грудня 2007 року, у
відповідності до умов якого останній
взяв на себе зобов'язання солідарно
відповідати перед Банком у повному
обсязі за своєчасне і повне виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором.

Відповідачка, отримавши кредит,
порушувала свої договірні
зобов'язання, після вимоги про
дострокове погашення боргу, такий не
погасила. Станом на 13 грудня 2013 року
розмір заборгованості позичальника
становить 30743 долари США 89 центів та
1406535 гривень 76 копійок, яка складається
із заборгованості за кредитом - 24062
долари США 16 центів (поточна 6493,86 долари
США, прострочена 17568,30 долари США), за
процентами за користування кредитом -
6681 долар США 73 цента, пені за прострочку
виконання грошових зобов'язань 1 399352
грн. 82 коп. (пеня за порушення строків
повернення кредиту 1103948 грн.50 коп. та
пеня за порушення строків сплати
відсотків 295404 грн.32 коп.),
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання 7182 грн.94 коп. (3%
річних за прострочення виконання
зобов'язань зі своєчасного повернення
кредиту 5666 грн.37 коп. та 3% річних за
прострочення виконання зобов'язань зі
своєчасної сплати нарахованих
відсотків 1516 грн.57 коп.)

Заочним рішенням Тельманівського
районного суду Донецької області від 05
березня 2014 року позовні вимоги ПАТ
«РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК»
заборгованість за кредитним договором
№ Д002/АА-457.07.2 від 05 грудня 2007 року та
договором поруки № Д002/АА-457.07.2 від 05
грудня 2007 року в загальному розмірі
298956,66 грн., а також пеню за прострочку
виконання грошових зобов'язань 1406535,76
грн., а всього 1705492,42 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» витрати
по оплаті судового збору у сумі 3654 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції і посилаючись в апеляційній
скарзі на порушення норм матеріального
права, позивач просить рішення суду
змінити в частині визначення валюти
при стягненні заборгованості за
кредитним договором та процентами в
загальному розмірі 30743,89 долара США та
1406535,76 грн.

Зокрема зазначає, що відповідно до
позовної заяви Банк просив стягнути
залишок непогашеної суми кредиту та
проценти за користування кредитом в
іноземній валюті (доларах США), а пеню
та 3% річних просив стягнути в
національній валюті України - гривні.

Стягуючи заборгованість за кредитом та
відсотками в грошовій одиниці України -
гривні, судом не взято до уваги
положення ст.1049 ЦК України та
роз'яснення, викладені в п.12 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
відсутності представника позивача,
відповідачів, які належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду справи, про що
свідчать відповідно запис книзі
телефонограм апеляційного суду за № 1292
та поштові повідомлення про отримання
судових повісток відповідачами. Від
представника позивача надійшла заява
про розгляд справи без її участі.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду зміні в частині визначення валюти
при стягненні заборгованості за
кредитним договором та відшкодування
судового збору з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або його зміни є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.ст.527,530 ЦК України,
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст.627, ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 05 грудня 2007 року
між відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» та відповідачкою ОСОБА_2
укладено кредитний договір №
Д002/АА-457.07.2, за умовами якого Банком був
наданий відповідачці кредит в доларах
США на купівлю автомобіля у сумі 45517,86
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,5% на
рік, 07 серпня 2008 року відповідно до
додаткової угоди № 1 до кредитного
договору процентну ставку було змінено
до 14,5% (а.с.6-8, 9, 10, 11).

В якості забезпечення виконання
зобов'язань відповідачки ОСОБА_2 перед
Банком по вказаному кредитному
договору, між Банком та ОСОБА_3 05 грудня
2007 року був укладений договір поруки №
Д002/АА-457/2.07.2, відповідно до п.1.1 якого
останній зобов'язався солідарно
відповідати перед Банком у повному
обсязі за своєчасне і повне виконання
позичальником своїх зобов'язань (а.с.30).

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку, розмір заборгованості
позичальника ОСОБА_2 станом на 13 грудня
2013 року становить 30743 долара США 89
центів та 1406535 грн. 76 коп., яка
складається із заборгованості за
основною сумою кредиту - 24062 долара США
16 центів (поточна 6493 долара США 86 центів
та прострочена 17568 доларів США 30
центів), простроченої заборгованості
за процентами за користування кредитом
- 6681 долар США 73 цента, пені за
прострочку виконання грошових
зобов'язань - 1399352 грн. 82 коп. (пеня за
порушення строків повернення кредиту
1103948 грн.50 коп., пеня за порушення
строків сплати відсотків 295404 грн.32
коп.), відповідальності за порушення
грошового зобов'язання згідно ст.625 ЦК
України 7182 грн.94 коп. (3% річних за
просточення виконання зобов'язань зі
своєчасного повернення кредиту 5666 грн.
37 коп., 3% річних за прострочення
виконання зобов'язань зі своєчасної
сплати нарахованих відсотків 1516 грн.57
коп. (а.с.13-16).

Задовольняючи позовні вимоги Банку,
суд виходив з того, що позивач виконав
умови договору, а відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 від повернення кредиту та
сплати процентів ухиляються.
Враховуючи положення ст.ст.192, 533 ЦК
України та встановлений офіційний курс
Національного банку України станом на
05 березня 2014 року, відповідно до якого
вартість 1 долара США складає 9,7241 грн.,
суд прийшов до висновку про стягнення
заборгованості у гривнях:
заборгованість за кредитом - 24062,16
дол.США х 9,7241 = 233982,85 грн., прострочена
заборгованість - 6681,73 дол.США х 9,7241 =
64973,81 грн., а всього 30743,89 дол.США х 9,7241 =
298956,66 грн.

З таким висновком повністю погодитися
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п.1.1, п.1.2 кредитного
договору № Д002/АА-457.07.2 Банк відкрив
відповідачці ОСОБА_2 відновлювану
кредитну лінію на загальну суму 45517,86
доларів США терміном по 05 грудня 2014
року включно на купівлю автомобіля
(а.с.6-8).

Як вбачається із заяви на видачу
готівки № 494_73 від 06 грудня 2007 року,
ОСОБА_2 отримала від Банку грошові
кошти в сумі 45517,86 доларів США за
кредитним договором (а.с.12).

Кредит виданий відповідачці під
обов'язок сплати нею Банку процентів за
користування грошовими коштами в
розмірі 12,5% річних (п.1.5 кредитного
договору), процентну ставку змінено на
14,5% річних згідно з умовами додаткової
угоди № 1 від 07 серпня 2008 року.

Пунктами 3.1-3.3 кредитного договору
передбачено, що позичальник взяв на
себе зобов'язання щомісяця до 10-го
числа (включно) кожного календарного
місяця частково погашати
заборгованість за кредитами у сумі 542
долара США шляхом внесення готівкою чи
перерахування зі свого поточного
рахунку, повернути одержані кредити
згідно з умовами договору не пізніше
встановленого строку, сплачувати
нараховані проценти за користування
кредитами щомісяця до 10-го числа
(включно) кожного календарного місяця,
наступного за звітним.

У зв'язку з порушенням умов кредитного
договору на адресу позичальника ОСОБА_2
та поручителя ОСОБА_3 24 грудня 2013 року
Банком надіслані повідомлення про
дострокове повернення кредиту та
сплату нарахованих процентів (а.с.31,32).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду стосовно прострочення
відповідачкою порядку сплати
заборгованості, внаслідок чого остання
порушила умови договору кредиту.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги
ПАТ «РОДОВІД БАНК» щодо невірного
застосування судом норм матеріального
права в частині визначення валюти при
стягненні заборгованості в грошовій
одиниці України - гривнях являються
обґрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором, або законом.

Згідно вимог ст.ст.553, 554 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Отже, оскільки відповідачка ОСОБА_2
отримала кредит в доларах США, повинна
їх повернути в тій самій валюті -
доларах США.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» кошти - це
гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49
цього Закону визначають операції
банків із розміщення залучених коштів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії та письмового дозволу.

Частиною 3 статті 533 ЦК України
передбачено, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ №15-93 від
19.02.1993 року «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного банку України. Операції
з валютними цінностями банки мають
право здійснювати на підставі
генеральної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж
Декрету.

Відповідно до п.2.3 Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, затвердженого постановою
Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 21 серпня 2001 року за
№ 730/5921, яке було чинне на час укладення
Кредитного договору, за наявності
банківської ліцензії та за умови
отримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями, серед яких: - неторговельні
операції з валютними цінностями; -
операції з готівковою іноземною
валютою (купівля, продаж, обмін), що
здійснюються в пунктах обміну
іноземної валюти, які працюють на
підставі укладених банками агентських
договорів з юридичними
особами-резидентами; - ведення рахунків
клієнтів (резидентів і нерезидентів) в
іноземній валюті та
клієнтів-нерезидентів у грошовій
одиниці України; - залучення та
розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України; - залучення та
розміщення іноземної валюти на
міжнародних ринках; - інші операції з
валютними цінностями на валютному
ринку України.

З наведеного вбачається, що
уповноважені банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу на здійснення операцій з
валютними коштами мають право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

З огляду на наведене, виходячи з того,
що позивачу була видана банківська
ліцензія та письмовий дозвіл
Національного банку України на
здійснення кредитних операцій в
іноземній валюті ( а.с. 80 - 85), тобто Банк
правомірно надав відповідачці ОСОБА_2
кредит в іноземній валюті і остання
повертала кредит в цій валюті, а
позивач вимагав повернення кредиту
саме в доларах США, суд першої
інстанції дійшов невірного висновку
про стягнення заборгованості за
кредитом та відсотками за користування
кредитом в грошовій одиниці України -
гривні.

В п.14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що згідно з
частиною першою статті 192 ЦК законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. У зв'язку з цим
при задоволенні позову про стягнення
грошових сум суди повинні зазначати в
резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню, цифрами і
словами у грошовій одиниці України -
гривні. При стягненні періодичних
платежів суд має вказати період,
протягом якого проводиться виконання.

У разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті з правовідносин, які виникли при
здійсненні валютних операцій, у
випадках і в порядку, встановлених
законом (частина друга статті 192 ЦК,
частина третя статті 533 ЦК; Декрет
Кабінету Міністрів України від 19
лютого 1993 року № 15-93 «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю»).

Отже, вирішуючи позов про стягнення
боргу з солідарних боржників в гривнях,
суд не вірно застосував вимоги Закону,
та не врахував, що позичальник ОСОБА_2
отримала кредит в доларах США, а
відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Вирішуючи позов в цій частині суд не
врахував роз'яснення, викладені в п.12
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до яких, якщо кредит
правомірно наданий в іноземній валюті
та позивач просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
ст. 533 ЦК.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції щодо
визначення валюти суми заборгованості
за кредитом та відсотках, яка підлягає
стягненню з боржників повинно бути
змінено з зазначенням суми стягнення в
доларах США.

За повідомленням НБУ від 25 червня 2014
року встановлено офіційний курс гривні
до іноземної валюти станом на 25 червня
2014 року 100 доларів США еквівалентно
1188,1919 грн.

При зверненні з позовною заявою до суду
позивачем сплачено судовий збір в сумі
3654 грн. (а.с.1), який відповідно до
положень ст.88 ЦПК України, в зв'язку з
задоволенням позову підлягає
стягненню з відповідачів.

Оскільки законом не передбачено
стягнення стороні, на користь якої
ухвалено рішення з другої сторони
понесені нею судові витрати в
солідарному порядку, рішення суду в
частині відшкодування позивачу витрат
по оплаті судового збору підлягає
зміні, та стягненню з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» у
відшкодування витрат по оплаті
судового збору по 1827 грн. з кожного.

В решті рішення суду апеляційним судом
не переглядається, оскільки
відповідачами та позивачем, в іншій
частині, не оскаржується.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем на
оплату судового збору при подачі
апеляційної скарги в сумі 121,80 грн.,
підлягають стягненню на користь Банку
з відповідачів по 60,90 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» задовольнити.

Заочне рішення Тельманівського
районного суду Донецької області від 05
березня 2014 року в частині стягнення
заборгованості за кредитом, відсотках
та в частині відшкодування судового
збору змінити, виклавши абзаци 2 і 3
резолютивної частини рішення в
наступній редакції.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на
користь публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» (04136, м.Київ,
вул.Північно-Сирецька, 1-3, ,
МФО 321712, к/р 1 у Головному
управління НБУ по м.Києву і Київській
області, МФО 321024) заборгованість за
кредитним договором № Д002/АА-457.07.2 від 05
грудня 2007 року в загальному розмірі 30743
долара США 89 центів, яка складається з
заборгованості за основною сумою
кредиту 24062,16 (двадцять чотири тисячі
шістдесят два долари США 16 центів)
долара США, заборгованості за
процентами за користування кредитом
6681,73 (шість тисяч шістсот вісімдесят
один долар США 73 цента) долар США, пені
за прострочку виконання грошових
зобов'язань 1399352 (один мільйон триста
дев'яносто дев'ять тисяч триста
п'ятдесят дві) гривні 82 копійки,
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання 7182 (сім тисяч
сто вісімдесят дві) гривні 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» у відшкодування витрат
по сплаті судового збору по 1827 гривень
з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» у відшкодування витрат
по оплаті судового збору за подання
апеляційної скарги по 60 гривень 90
копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий :
Т.Б.Ткаченко

Судді :
Л.Л.Баркова

Г.Л.Гаврилова