Рішення

Іменем України

19 травня 2014 року

Теребовлянський районний суд в
складі :

головуючого Малярчука В.В.

при
секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши письмово у відкритому
судовому засіданні в м. Теребовлі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому
просить стягнути з останнього суму
заборгованості в розмірі 17298 грн. 05 коп.,
посилаючись на мотиви, викладені в
позовній заяві.

В судове засідання представник
позивача не з"явився, однак в
матеріалах справи є його заява про
слухання справи у його відсутності,
згідно якої позовні вимоги підтримує
повністю.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, однак подав до суду заяву про
слухання справи у його відсутності,
позовні вимоги не визнав та просив
відмовити у задоволенні позову, у
зв'язку зі спливом строку давності.

Дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд встановив наступне:

05 червня 2006 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір кредиту № б/н у розмірі 4000 грн.
00 коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за кредитом у
розмірі 36 .00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір,
підтверджується підписом у заяві.

Однак, заявлену позивачем суму
заборгованості відповідач
добровільно не сплатив.

Так, згідно судового наказу № 2-н-15/2008р.
від 18 січня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ЗАТ комерційний банк
«Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 5112 грн. 46
коп.

Згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором № б/н від 05 червня
2006 року, ОСОБА_1 має заборгованість
перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» у
сумі 21110 грн. 60 коп. з яких 3842 грн. 18 коп. -
заборгованість за кредитом, 17268 грн. 42
коп. - заборгованість за процентами, 5112
грн. 46 коп. - сума за кредитом, стягнута
рішенням суду від 18 січня 2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦПК України
судовий наказ підлягає виконанню за
правилами, встановленими для виконання
судових рішень у порядку,
встановленому законом.

Також, відповідач має заборгованість в
сумі 17298 грн. 05 коп. з яких: 15998 грн. 14 коп.
- різниця між поточною заборгованістю
та задоволеною раніше судом, 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 799 грн. 91 коп. -
штраф (відсоток від суми).

Відповідач ОСОБА_1 зобов'язання не
виконав, кредит та відсотки в повному
обсязі не повернув.

19 травня 2014 року відповідач ОСОБА_1
звернувся до суду заявою про
застосування строків позовної
давності та просить застосувати
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 257 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Т Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Згідно роз'яснень, що міститься у
п.31 постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", враховуючи
положення пункту 7 частини 13 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", суди мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки із спливом строків позовна
давність до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги, положення п.7 ч.13
ст. 11 Закону України "про захист прав
споживачів" застосовується і до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до п. 9.12 умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично логунгується на такий
термін такий же термін.

У зобов'язаннях, в яких строк
пред'явлення до виконання не
встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності визначається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
252-255 ЦК України.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлено окремі
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Як встановлено судом, останній платіж з
погашення кредиту ОСОБА_1 здійснив 03
березня 2008 року на суму 450 грн., що
підтверджено відомостями по операціях
карткового рахунку (а.с. 5), після чого
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та зі
сплати процентів за користування
кредитом, у той же час як з вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом
банк звернувся 02 квітня 2014 року,
включивши всю заборгованість в тому
числі стягнуту судовим наказом №
2-н-15/2008р. від 18 січня 2008 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст правових норм суд приходить до
висновку, що у випадку неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня коли відбулося це
порушення.

Таким чином, строк дії кредитного
договору по даній справі розпочався 05
червня 2006 року, а строк позовної
давності розпочався з 03 березня 2008 року
згідно розрахунку заборгованості за
кредитним договором № б/н від 05 червня
2006 року є останнім внесенням грошових
котів для погашення заборгованості.
Після 03 березня 2008 року ПАТ КБ
«Приватбанк» не звертався до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, а звернувся до суду
02 квітня 2014 року з позовною заявою про
стягнення заборгованості та пені по
простроченому кредиту, тобто після
спливу строку встановленої законом
позовної давності.

На підставі викладеного, суд дійшов до
переконання, що у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
слід відмовити, у зв`язку зі спливом
строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 95,174, 179 ЦПК України,
ст.ст. 256, 257, 261, 267, 1054 ЦК України,
постанова № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", Закон
України "Про захист прав споживачів",
суд,-

вирішив:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості слід
відмовити, у зв`язку зі спливом строку
позовної давності.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення, до Апеляційного суду
Тернопільської області через
Теребовлянський районний суд.

Головуючий: