АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6440/2014
Головуючий в 1 інстанції - Фролова І.В.
Доповідач - Шиманський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенець Б.Б.,Махлай Л.Д.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 березня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Банк «Фінанси та Кредит» до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Банк «Фінанси
та Кредит», третя особа: ОСОБА_3 про
визнання кредитного договору
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у квітні 2013 року.

Зазначав, що 29.11.2006 р. між ПАТ Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №87-06-И/09, за
умовами якого банк надав позичальнику,
а останній зобов'язався повернути
кредитні кошти в сумі 180 000 доларів США
не пізніше 27.11.2026 р. та сплатити плату за
кредит в порядку і на умовах,
зазначених договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки
№ 87-06-П1/09 від 29.11.2006, за яким
ОСОБА_3 зобов'язався перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором
№87-06-И/09 від 29.11.2006 р.

Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконує,
внаслідок чого, станом на 22.10.2012 р.,
виникла заборгованість в розмірі 2 253
875,72 грн. грн.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором , з
урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просив суд стягнути з
відповідачів загальну суму
заборгованості у розмірі 3 875 834,27 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 березня 2014 року
позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухваленні нового про відмову у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, також з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення судом норм
процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та направлення справи на новий розгляд
до районного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 29.11.2006 р. між ПАТ Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір № 87-06-И/09

відповідно до умов якого банк надав в
тимчасове користування кредитні
ресурси на загальну суму 180 000 доларів
США строком користування до 27.11.2026 р. зі
сплатою 12 % річних, а відповідач
зобов'язався своєчасно повернути
кредит та сплачувати відсотки за його
використання, згідно умов кредитного
договору. Кредитні ресурси отримані
позичальником за цим договором
використовувались за цільовим
призначенням, а саме для придбання 3-ї
кімнатної квартири, розташованої за
адресою АДРЕСА_1, загальною площею 91,60
кв. м.

29.11.2006 р. між ПАТ Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_1 також було укладено
іпотечний договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстровано в реєстрі за №3353.

Згідно п. 1 Іпотечного договору
іпотекодавець передає в заставу
іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1, як
забезпечення повернення кредитних
ресурсів виданих за кредитним
договором № 87-06-И/09 від 29.11.2006 р.

Також в забезпечення виконання
забов'язань за кредитним договором між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3 29.11.2006
р. був укладений договір поруки №
87-06-П1/09, відповідно до умов якого
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним
договором № 87-06-И/09 від 29.11.2006 р.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.3.2 Кредитного договору
позичальник зобов'язується щомісяця в
термін з 26 по останнє число кожного
місяця здійснювати погашення
заборгованості по кредитних ресурсах у
складі щомісячного ануїтетного
платежу, розмір якого за цим договором
становить 2 006.73 доларів США. У складі
ануїтетного платежу також сплачуються
проценти за користування кредитним
ресурсами.

Проте, ОСОБА_1 свої обов'язки за
кредитним договором належним чином не
виконує, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка станом на 16.01.2014 р.
становила: заборгованість за основним
боргом в розмірі 1 377 769,24 грн.;
заборгованість по нарахованих
відсотках за користування кредитом 626
898,58 грн.; заборгованість по нарахованій
щомісячній комісії 82 900,80 грн.;
заборгованість за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків за
користування кредитом 1 780 917,50 грн.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Таким чином, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позовні вимоги про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з відповідачів є законні та
обґрунтовані.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_1
до ПАТ Банк «Фінанси та кредит»,
третя особа: ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору недійсним з
підстав відсутності у банку ліцензії
на видачу кредиту в доларах США,
оскільки при укладенні кредитного
договору № 87-06-И/09 від 29.11.2006 р ПАТ
Банк «Фінанси та кредит» мав необхідну
ліцензію на здійснення операції
кредитування в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що надані позивачем розрахунки не
відповідають сумі сплачених платежів,
не можуть бути взяті судом до уваги,
оскільки розрахунки такої
заборгованості наведені позивачем і
зазначені в оскаржуваному рішенні
районного суду, передбачені і
відповідають змісту умов кредитного
договору, укладеного між сторонами.

Не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції і
доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
невідповідність розрахунків позивача
щодо нарахування пені за прострочення
погашень основної заборгованості по
кредитному договору, пені за
прострочення сплати відсотків а також
пені за несвоєчасне погашення
заборгованості по щомісячній комісії
до положень ч. 2 ст. 258 ЦК України
оскільки вона нарахована з 01.01.2012 року.

Частиною 2 ст.258 ЦК України встановлена
спеціальна позовна давність в один рік
до вимог, у тому числі, про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як вбачається з розрахунків ПАТ Банк
«Фінанси та Кредит» наданих до суду
першої інстанції 20.03.2013 р. позивач
просив суд стягнути солідарно з
відповідачів вищезазначену пеню за
період з 01.01.2012 р. по 01.01.21013 р., тобто з
урахування річного строку
передбаченого ч. 2 ст. 258 ЦК України

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що при укладенні кредитного
договору та договору поруки позивачем
ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» не було
проведено обов'язкову роз'яснювальну
роботу, передбачену ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та не роз'яснено методику нарахування
відсотків, також не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки всі
істотні умови кредитного договору
вказані в самому договорі. ОСОБА_1 з
ними ознайомився та підписав договір.
Доказів того, що якісь умови
кредитування відповідачам були
незрозумілі та вони звертались до
позивача з приводу надання роз'ясень та
додаткової інформації, матеріали
справи не містять.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду також не спростовують
та на їх правильність не впливають, а
тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав, що
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24
березня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: