суд Одеської області
________________________________________________________________________
Справа № 503/2205/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2014 року
м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого судді
Сопільняка О. М.

при секретарі
Вдовиченко В.О.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника органу опіки
Москалюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кодима
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав
відносно малолітньої дитини та
стягнення аліментів на утримання цієї
дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Кодимського районного суду з позовом
до ОСОБА_3 про позбавлення його
батьківських прав відносно
неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2001 року
народження та стягнення аліментів на
утримання цієї дитини у розмірі 1/4
частини місячного доходу (заробітку)
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримала. Пояснила, що від
шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач є батьком
вказаної дитини, однак протягом
тривалого часу злісно ухиляються від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо вказаної дитини, не
утримує її, матеріально не забезпечує,
хоча зобов'язаний це робити. Вона не
здатна забезпечити дитину всім
необхідним. У зв'язку з цим просила
позов задовольнити та позбавити
відповідача батьківських прав
відносно неповнолітнього ОСОБА_4, а
також стягувати з нього аліменти на її
користь на утримання вказаної дитини у
розмірі 1/4 частини місячного доходу
(заробітку) відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
двічі не з'явився, хоча належним чином,
завчасно, з дотриманням вимог ч.4 ст.74
ЦПК України особисто був повідомлений
про дату, час та місце розгляду справи,
про що свідчить його розписка в
отриманні судової повістки, що є в
справі (поштові повідомлення №00454868 від
23.04.2014 року, №00447160 від 13.05.2014 року та
№00758332 від 10.06.2014 року). Про причини
неявки до суду відповідач не повідомив,
клопотання про перенесення розгляду
справи чи розгляд справи без його
участі не надав, тому, вважаючи його
належним чином повідомленим про дату,
час та місце розгляду справи, суд
визнає причину його неявки неповажною
і відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України
вважає можливим ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Представник служби у справах дітей
Кодимської районної державної
адміністрації Москалюк А.С. позов в
частині позбавлення відповідача
батьківських прав відносно
неповнолітнього ОСОБА_4 не підтримала,
вказавши, що підстав для задоволення
позову в цій частині не встановлено.
Вимоги позивача про стягнення
аліментів просила задовольнити.

Крім того службою у справах дітей
Кодимської районної державної
адміністрації до суду надано висновок
№01-32/636 від 11 квітня 2014 року про не
доцільність позбавлення відповідача
ОСОБА_3 батьківських прав щодо
неповнолітнього ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення позивача та
представника третьої особи, дослідивши
надані ними письмові докази та
матеріали цивільної справи суд
встановив наступне.

Відповідач ОСОБА_3 є батьком
неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_1,
повторно видане 04 грудня 2003 року
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Херсонського
обласного управління юстиції).

Стаття 51 Конституції України, а також
статті 150 і 180 СК України, встановлюють
для батьків обов'язок виховувати та
утримувати своїх дітей до їх
повноліття.

Крім цього, стаття 12 Закону України "Про
охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року
№2402-ІІІ, зобов'язує батьків виховувати
дітей, піклуватись про їх здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку їх природних
здібностей, поважати гідність дітей,
готувати їх до самостійного життя,
праці, розвивати їх особистість, повагу
до прав, свобод людини та громадянина.
Такий же обов'язок щодо виховання та
розвитку дитини на батьків покладає і
стаття 59 Закону України "Про освіту".

У статті 19 Конвенції про права дитини,
яка ратифікована постановою Верховної
Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991
року, набула чинності в Україні з 27
вересня 1991 року і відповідно до статті 9
Конституції України є складовою
національного законодавства,
держави-учасниці, які її підписали,
взяли на себе зобов'язання вживати усіх
необхідних законодавчих та інших
заходів з метою захисту дитини від усіх
форм насильства, образи чи зловживань,
відсутності належного піклування чи
недбалого і брутального поводження або
експлуатації з боку батьків чи
будь-якої іншої особи.

У принципі 6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння, вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю батьків і в усякому
випадку в атмосфері любові і моральної
та матеріальної забезпеченості.

Позбавлення батьківських прав є
заходом відповідальності батьків за
невиконання або неналежне виконання
ними своїх батьківських обов'язків.
Головною метою такого заходу є захист
інтересів малолітніх та неповнолітніх
дітей і стимулювання батьків щодо
належного виконання своїх обов'язків.
Ухилення батьків від виховання
дитини, як підстава позбавлення
батьківських прав, можлива лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 30 березня 2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
зазначено, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж
постанови зазначено, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу. Зазначені факти як кожен окремо,
так і в сукупності, можна розцінювати
як ухилення від виховання дитини лише
за умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Позбавлення батьківських прав
відноситься до крайньої міри
відповідальності, а це означає, що
застосовується ця міра судом тоді,
коли всі інші засоби впливу виявилися
безрезультатними.

В судовому засіданні встановлено, що
заходи впливу, як то бесіди,
попередження з боку органу опіки та
піклування, органів внутрішніх справи,
накладення адміністративної
відповідальності до відповідача не
вживалися.

Таким чином судом не встановлено
обставин, які є беззаперечними
підставами для позбавлення
відповідача ОСОБА_3 батьківських прав.

У статті 19 Конвенції про права дитини,
яка ратифікована постановою Верховної
Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991
року, набула чинності в Україні з 27
вересня 1991 року і відповідно до ст.9
Конституції України є складовою
національного законодавства,
держави-учасниці, які її підписали,
взяли на себе зобов'язання вживати усіх
необхідних законодавчих та інших
заходів з метою захисту дитини від
неналежного піклування з боку батьків
чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав
неповнолітніх дітей при ухиленні
батьків від обов'язку їх утримувати є
законодавчо передбачена можливість
судового стягнення коштів на їх
утримання.

Так, згідно із ст.181 СК України по
рішенню суду кошти на утримання
неповнолітньої дитини (аліменти)
можуть бути присуджені в частині від
доходу (заробітку) платника аліментів,
або в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дітей, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника інших
дітей, непрацездатних осіб, інші
обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, при визначені розміру
аліментів, які підлягають сплаті
відповідачем, суд враховує зазначені
вище обставини і вважає необхідним
визначити аліменти у заявленому
позивачем розмірі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.213, 215, 218,224-226 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення
батьківських прав відносно
малолітньої дитини та стягнення
аліментів на утримання цієї дитини
задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, грошові кошти (аліменти)
на утримання малолітньої дитини - сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4
частини місячного доходу (заробітку)
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісяця, починаючи
з 04 листопада 2013 року, і до досягнення
дитиною повноліття, зокрема до 15 грудня
2019 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України
рішення в частині стягнення аліментів
в межах суми платежу за один місяць
підлягає негайному виконанню.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про позбавлення батьківських прав
відносно малолітньої дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Заява про перегляд заочного рішення
можу бути подана до Кодимського
районного суду протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя О. М.Сопільняк